СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2020 р. Справа № 922/3448/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді суддів: За участю секретаря судового засідання: від позивача: від відповідача:Чернота Л. Ф. Гребенюк Н. В., Радіонова О. О. Телеснюк І.В. не з`явились не з`явились
розглянувши апеляційну скаргу (вх.№635 Х/3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка", м. Запоріжжя
на рішення Господарського суду Харківської області
від28.01.2020 року (повне рішення складено 07.02.2020 року)
у справі за позовом до про№922/3448/19 (суддя - М. І. Шатерніков) Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка", м. Запоріжжя Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", м. Чугуїв, Харківська область стягнення 470 901,09 грн.
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка", м. Запоріжжя 22.10.2019 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою б/н від 18.10.2019 року про стягнення з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", м. Чугуїв, Харківська область коштів у розмірі 470 901,09 грн., з яких: 360 782,40 грн. боргу з оплати поставленого товару за договором поставки від 22.01.2019 №ПЕ 22/01-19 та нараховані на цей борг 7 739,52 грн. - 3% річних, 12 410,91 грн. - інфляційних збитків та 89 968,26 грн. - пені. Судові витрати позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 28.01.2020 року (повне рішення складено 07.02.2020 року) у справі №922/3448/19 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства Чугуївський авіаційний ремонтний завод, м. Чугуїв, м. Харківська область на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Промелектроніка, м. Запоріжжя 360 782,40 грн. - основного боргу; 3 607,82 грн. - пені; 7 739,52 грн. - 3% річних; 11 312,24 грн. - інфляційних втрат, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі - 5 751,63 грн. та судові витрати, які понесені позивачем на адвокатські послуги у розмірі - 7 200,00 грн.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 86 360,44 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 098,67 грн. та 7 200,00 грн. судових витрат, які понесені позивачем на адвокатські послуги відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка», м. Запоріжжя в дохід Державного бюджету України суму недоплаченого судового збору у розмірі 2 354,50 грн.

Рішення обгрунтовано тим, що підписаною сторонами без зауважень та скріпленою печатками підприємств видатковою накладною №РН-0000127 від 12.02.2019 на суму 360782,40 грн. (а.с.36) підтверджується виконання позивачем належним чином взятих на себе зобов`язань щодо постачання спірної партії товару, в той час як матеріали справи не містять доказів в підтвердження оплати відповідачем вказаної суми у встановлений строк, а тому відповідач є боржником, який прострочив виконання зазначеного грошового зобов`язання.

Щодо позовних вимог про стягнення пені суд також зазначив, що позивач, за порушення строків виконання зобов`язання з оплати вартості поставленого товару нарахував відповідачу до стягнення пеню в розмірі 89968,26 грн. за період з 13.02.2019 по 31.10.2019 р., без врахування встановленого пунктом 8.3. Договору обмеження суми неустойки 1-м відсотком від вартості товару та за період більший ніж 6 місяців, що не відповідає приписам ч. 6 ст. 232 ГК України, а тому обгрунтованим до стягнення є розмір пені, що дорівнює 1% від суми заборгованості - 3607,82 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення інфляційних, суд зазначив, що позивачем здійснено неправильний розрахунок їх розміру, оскільки його розраховано не за кожний місяць прострочення, а лише за ті місяці, в яких мала місце інфляція, тобто без врахування періодів, в яких мала місце дефляція, а тому обгрунтованим до стягнення є обрахований з урахуванням зазначених вимог розмір інфляційних втрат - 113 12,24 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних суд зазначив, що їх нарахування здійснено відповідно до вимог ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Стосовно заявлених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14400,00 грн. суд зазначив, що він не є співмірним із складністю справи, так як за своєю категорією вона не є складною (спір виник внаслідок прострочення відповідача щодо оплати вартості товару, поставленого за разовою поставкою згідно з однією видатковою накладною); наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, розрахунок розміру позовних вимог не є складним та значним, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин під час розгляду справи у суді не змінювалося).

Зважаючи на це, суд дійшов висновку, про зменшення розміру за власною ініціативою відшкодування витрат позивача на професійну правову допомогу до 7 200,00 грн. як документально обґрунтованих.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка», м. Запоріжжя 18.02.2020 року звернулось до Східного апеляційного гсоподарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить це рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства «Чугуївський авіаційний ремонтний завод», м. Чугуїв, Харківська область на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка», м. Запоріжжя 360 782,40 грн. - основного боргу, 7 739,52 грн. - 3% річних, 11 312,24 грн.- інфляційних втрат, 63 418,56 грн.- пені та 14 400,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Також просить здійснити перерозподіл судових витрат, стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з апеляційним провадженням.

Окрім того, 24.02.2020 року від скаржника до канцелярії суду надійшла заява б/н від 20.02.2020 року (з додатками) про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. (а.с.134-136).

В обгрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд невірно розтлумачив умови пункту 8.3 Договору, зазначивши, що ним встановлено обмеження одним відсотком вартості товару загальний розмір пені за весь період прострочення, оскільки за змістом речення, з якого цей пункт складається, таке обмеження стосується розміру пені, нарахованого лише за один день прострочення.

Крім цього, скаржник зазначає про безпідставність висновку суду щодо неспівмірності розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу та зменшення за власною ініціативою розміру їх відшкодування позивачеві до 7200 грн., оскільки судом не було враховано, що за змістом частин 5, 6 статті 126 Господарського процесулаьного кодексу України, зменшення витрат на правову допомогу можливо виключно на підставі клопотання іншої сторони, на яку й покладено обов`язок доведення неспівмірності таких витрат при заявленні відповідного клопотання,в той час як відповідач такого клопотання не заявляв, а лише заперечував проти розміру таких витрат. При цьому скаржник зазначає, що судом не враховано, що такі витрати складають лише 3,06% ціни позову.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2020 року визначено колегію у складі: Чернота Л. Ф. головуючий суддя (доповідач), судді: Радіонова О. О., Зубченко І. В.

Разом з тим, у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді-члена колегії Зубченко І. В. момент вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, на підставі доповідної записки головуючого судді Черноти Л. Ф., розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 02.03.2020 року було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №922/3448/19, яким визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Чернота Л. Ф., судді: Радіонова О. О., Гребенюк Н. В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.03.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Промелектроніка, м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Харківської області від 28.01.2020 року (повне рішення складено 07.02.2020 року) у справі №922/3448/19 та встановлено учасникам справи строк до 17.03.2020 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копій та доданих до нього документів іншим сторонам у справі.

18.03.2020 року до канцелярії суду від Державного підприємства Чугуївський авіаційний ремонтний завод, м. Чугуїв, Харківська область надійшов відзив б/н від 16.03.2020 року на апеляційну скаргу, направлений засобами поштового зв`язку 17.03.2020 року, згідно з яким відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка», м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Харківської області від 28.01.2020 року у справі №922/3448/19 призначено на 22 квітня 2020 р.о 14:00 год.

У судове засідання 22.04.2020 р. представники сторін не з`явились, про причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Запроваджені карантинні заходи, не передбачають обмеження гарантованої ст. 33 Конституції України свободи пересування, зважаючи на що не вбачається будь-якого обґрунтування існування об`єктивних перешкод в участі у судовому засіданні, явку в яке не було визнано обов`язковою (ухвала Східного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 року). Більш того, у учасників справи була можливість письмово висловити свою позицію відносно предмету апеляційного перегляду, невикористання якої є суб`єктивним правом учасників судового процесу яке не може перешкоджати встановленню правової визначеності відносно розглядуваного питання.

Відповідно до вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України було складено протокол судового засідання.

Частиною 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, встановлено наступне.

22.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (позивач, постачальник) та Державним підприємством "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (відповідач, покупець) укладено Договір № ПЕ 22/01-19, за умовами якого постачальник (позивач) зобов`язався поставити покупцю (відповідачу) товар згідно зі Специфікацією (Додаток № 1), а покупець зобов`язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору, асортимент товару, його обсяг (кількість) та вартість передбачається у специфікації, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Загальна вартість Договору складає 360 782,40 грн., у т.ч. ПДВ (20%) - 60 130,40 грн. (п. 2.2. договору)

Пунктом 5.1. та пунктом 5.2. Договору передбачено, що покупець здійснює оплату наступним чином: 5.1.1. 100% вартості Товару перераховує постачальнику після отримання товару та проходження вхідного контролю. Розрахунки за отриманий Товар здійснюються в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок постачальника.

У пункті 8.3. Договору встановлено відповідальність покупця у разі порушення строків оплати товару, зокрема, при порушенні строків оплати товару покупець сплачує постачальнику, за вимогою останнього, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення, але не більше 1% від вартості товару.

Відповідно до пункту 6.1 Договору, він набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань.

На виконання своїх зобов`язань за спірним Договором позивачем відповідно до Специфікації до договору поставки від 22.01.2019 № ПЕ 22/01-19 (а.с. 34), за видатковою накладною № РН-0000127 від 12.02.2019 поставив відповідачу товар, а саме Замок ДЗ-57Д-7 ( ДЗ -57Д) у кількості 4-х штук на загальну суму 360 782,40 грн. з ПДВ (а.с 36). Товар прийнято відповідачем без зауважень, про що свідчить підпис уповноваженої особи та печатка на видатковій накладній.

Посилаючись на те, що відповідач, який отримав зазначений товар на суму 360 782,40 грн., не висловив жодних претензій щодо якості, кількості товару або невідповідності наданих документів, в тому числі й під час прийняття товару, оплату вартості товару не здійснив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем за Договором в сумі 360 782,40 грн., яку він просить стягнути в рамках даної справи.

Крім того, в зв`язку з простроченням відповідачем своїх зобов`язань за період з 13.02.2019 по 31.10.2019 позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню у розмірі 89 968,26 грн. та 3% річних у розмірі 7 739,52 грн. та інфляційні втрати у розмірі 12410,91 грн.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 13, 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Господарський суд першої інстанції правомірно на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів встановив факт поставки позивачем відповідачеві 12.02.2019 в межах договірних правовідносин за Договором 22.01.2019 № ПЕ 22/01-19 на загальну суму 360 782,40 грн. з ПДВ датою виписки видаткової накладної № РН-0000127 від 12.02.2019, що визнається й відповідачем. Останній заперечує лише доведеність позивачем джерел набуття права власності на товар та розмір нарахованої на заборгованість пені, посилаючись що пунктом 8.3. Договору його обмежено 1-м відсотком вартості товару.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємств.

Відповідно до статті 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначена вище видаткова накладна, відповідно до положень статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинним документом, який фіксує відповідну господарські операції з поставки, в тому числі її дату.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу Україн, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як наведено вище, пунктом 5.1. та пунктом 5.2. договору передбачено, що покупець здійснює оплату наступним чином: 100% вартості Товару перераховує постачальнику після отримання товару та проходження вхідного контролю. Розрахунки за отриманий Товар здійснюються в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Зважаючи на наведені норми та умови Договору, строк оплати поставленого позивачем товару за видатковою накладною №РН-0000127 від 12.02.2019 настав наступного дня після його поставки -13.02.2019 р.

У матеріалах справи відсутні докази оплати спірної партії товару за Договором та відповідач не заперечує факт його неоплати.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зважаючи на наведене, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що заявлена до стягнення позивачем основна заборгованість відповідача за Договором є такою, що підтверджена матеріалами справ та підлягає стягненню.

Доводи відповідача щодо недоведення позивачем джерел набуття права власності на товар є безпідставними, оскільки законодавством та Договором не передбачено обов`язку постачальника(продавця) надати покупцеві докази джерел набуття права власності продавця на поставлений товар, як умову його оплати.

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами,а статтею 525 цього Кодексу - заборону на односторонню відмову від зобов`язання та на його односторонню зміну.

Статтею 658 Цивільного кодексу України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, а саме, передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір поставки від 22.01.2019 № ПЕ 22/01-19 не визнано недійсним, в тому числі з підстав відсутності у продавця права власності на товар, а тому є правомірним та обов`язковим до виконання його сторонами.

До того ж, частиною 2 статті 328 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності набуття права власності, а саме, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, як зазначено вище, відповідач не сплатив спірну суму основного боргу, він є боржником, який прострочив виконання зазначеного зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, з урахуванням наявності прострочення спірного грошового зобов`язання, суд першої інстанції дійшов висновку, що він відповідає вимогам законодавства, а відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо інфляційних суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем здійснено неправильний розрахунок їх розміру, оскільки його розраховано не за кожний місяць прострочення, а лише за ті місяці, в яких мала місце інфляція, тобто без врахування періодів, в яких мала місце дефляції, а тому обгрунтованим до стягнення є обрахований з урахуванням зазначених вимог розмір інфляційних втрат - 11312,24 грн.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначено вище, у п. 8.3. Договору встановлено відповідальність покупця у разі порушення строків оплати товару, зокрема, при порушенні строків оплати товару покупець сплачує постачальнику, за вимогою останнього, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення, але не більше 1% від вартості товару.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Господарським судом першої інстанції правомірно встановено, що позивачем на порушення вимог ч. 6 статті 232 Господарського процесуального кодексу України нараховано пеню за період, більший ніж 6 місяців.

Так, періодом прострочення, за який позивачем нараховано пеню в позовній заяві проміжок часу з 13.02.2019 р. по 31.10.2019 р., тобто 8 имісяців.

При цьому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що за змістом пункту 8.3. Договору сторони обмежили загальний розмір пені 1-м відсотком вартості товару, а тому позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню частково в розмірі 1-го відсотка вартості поставленого товару - 3 607,82 грн., а в стягненні іншої частини заявленої пені в розмірі 86360,44 грн. слід відмовити як безпідставно нарахованої.

Так, аналізуючи пункт 8.3.Договору із застосуванням граматичного способу тлумачення, вбачається, що він складений у вигляді простого речення, у якому однорідні члени речення поєднані протиставним сполучником "але".

Отже, зі змісту цього пункту Договору вбачається, що сторони встановили порядок нарахування пені, який розраховується за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, однак при цьому, максимальний (граничний) розмір пені за весь період прострочення не може перевищувати одного відсотка вартості поставленого товару, що не суперечить приписам Цивільного та Господарського кодексів України та відповідає загальним засадам свободи договору.

Позивач стверджує, що текст спірного Договору був складений і розроблений виключно Державним підприємством «Чугуївський авіаційний ремонтний завод», яке наполягало саме на такому варіанті змісту Договору з огляду на статус «державного» підприємства, а тому при тлумаченні пункту 8.3 договору має бути застосовано принцип «Contra proferentem» (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав).

Проте колегія суддів не може погодитися із такими твердженнями, оскільки позивачем не надано доказів того, що умови Договору складалися саме відповідачем, а позивач лише підписався під ними. Отже позивачем не доведено наявності підстав для застосування при тлумаченні пункту 8.3 договору принципу «Contra proferentem».

Зважаючи на наведене, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставності висновку суду про обмеження умовами пункту 8.3. Договору загального розміру пені за весь період прострочення 1-м відсотком вартості поставленого товару.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14400,00 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вони підтверджуються матеріалами справи.

Так, Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Докази на підтвердження понесених судових витрат подані позивачем в межах строків визначених ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Зокрема, позивачем надано до суду договір-доручення про надання правової допомоги, укладений між позивачем і адвокатським бюро "Сергія Жечева" від 07.05.2019 (далі Договір). Згідно з пунктом 1.1 Договору, предметом даного Договору с надання Адвокатським бюро усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх справах, як: пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів. Сторони домовились, що надання правової допомоги за цим Договором безпосередньо здійснюватиметься керівником Адвокатського бюро - адвокатом Жечевим Сергієм Олександровичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 864, видане на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області від 27.04.2011 року) або іншим адвокатом, що оформлюється ордером на адвоката.

До матеріалів справи також надано додаткову угоду №1 від 01.10.2019 р. до Договору-доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019 р., якою між сторонами узгоджено прейскурант цін адвокатського бюро за відповідні види робіт (а.а. 42).

Крім того, суду надано розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, між позивачем та адвокатським бюро підписано акт №104 приймання-передачі наданої правової допомоги від 18.10.2019 року, у якому міститься перелік наданих адвокатом послуг, час, витрачений на такі послуги та їхня вартість, згідно якого загальна вартість професійної правничої допомоги складає 14400,00 грн. (а.с. 48-49).

Факт оплати наданих послуг підтверджується копією платіжного доручення № 6668 від 18.10.2019 р. (а.с. 14).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (ч.ч. 3,4 ст. 126 ГПК України)

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Подання такої заяви зобов`язує суд на підставі пункту 5 частини 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України в рішенні призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати. Позивач подав відповідну заяву та необхідні докази у строк, передбачений Законом.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №910/906/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19.

Частиною 4 статі 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції на порушення зазначеної норми ч. 5 статі 126 Господарського процесуального кодексу України зменшив розмір витрат позивача на професійну допомогу до 7 200,00 грн. за відсутності відповідного клопотання відповідача,тобто з власною ініціативою.

Відповідно до ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші ніж судовий збір судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Таким чином за правилами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати на професійну правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 11 399,84 грн.

Крім того, судова колегія зазначає, що за оскаржуваним рішенням не вбачається розрахунку саме на суму 7200, 00 грн.

Зважаючи на наведене, у зв`язку з порушенням норм процесуального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу із відповідній зміні в частині нового рішення про стягнення таких витрат в сумі у розмірі 86360,44 грн.

Щодо поданої апелянтом заяви про стягнення 5 000, 00 грн. витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із зверненням до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Частинами 1-3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З наданих апелянтом доказів вбачається, що між позивачем та адвокатським бюро "Сергія Жечева" (далі за текстом - адвокатське бюро) укладено договір-доручення про надання правової допомоги б/н від 07.05.2019, предметом якого є надання адвокатським бюро усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

Додатковою угодою до договору сторони узгодили вартість кожної з послуг, що може надавати адвокат в рамках зазначеного Договору.

Актом прийому-передачі послуг від 20.02.2020 №ОУ-0000П33 сторони узгодили, що адвокатське бюро надало послуги у вигляді підготовки апеляційної скарги на рішення Господарського суду Харківської області від 28.01.2020 р. у справі №922/3448/19.

Згідно з розрахунком судових витрат на професійну правничу допомогу, сума гонорару адвоката становить 5 000, 00 грн; платіжним дорученням від 20.02.2020 р. № 6945. Позивач сплатив на користь адвокатського бюро 5 000, 00 грн. за послуги, надані останнім в рамках договору-доручення про надання правової допомоги б/н від 07.05.2019.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України визначений порядок розподілу судових витрат, частиною 1 вказаної статті визначений порядок розподілу судового збору, частиною 4 - інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати скаржника зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та понесені ним витрати на правничу допомогу у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції покладаються на позивача, оскільки його апеляційна скарга в частині вимог щодо розміру пені, який входять до ціни позову, з якої обчислюється розмір судового збору для вимог майнового характеру відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір», залишена без задоволення. Натомість, апеляційна скарга задоволена лише в частині розміру стягнутих витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, судова колегія зазначає, що в матералах справи міститься уточнена позовна заява б/н від 19.11.2019 року (а.с.74-80), в описовій частині якої позивач зазначив розмір пені, розрахований в межах 6-ти місячного строку її нарахування встановленого частиною 6 статті 232 ГК України та в резолютивній чпстині якої помилково зазначив первісно заявлений розмір пені, розрахований в межах 8-ми місячного строку. Зазначена заява, відповідно до вимог статті 46 ГПК України позивач подав зазначену позовну заяву про уточнення, яка по суті є заявою про зменшення позовних вимог в межах встановленого пунктом 2 частини 2 статті 46 ГПК України - до закінчення підготовчого закінчення. Проте, всупереч пункту 3 частини 2 статті 182 ГПК України у підготовчому засіданні не здійснював заслуховування уточнення позовних вимог та не розглянув відповідну заяву. Тому, розмір позовних вимог залишився первісним. В подальшому, сам позивач в тому числі, в апеляційнвій скарзі посилається на первісний період та розмір нарахування пені. Тобто, не оскаржує рішення суду в цій частині. Тому, з огляду на приписи частини 1, 4 статті 269 ГПК України таке порушення норм процесуального права, яке не визначене безумовною підставою для скасування рішення не може бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись статтями 86, 126, 129, 236, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка», м. Запоріжжя на рішення господарського суду Харківської області від 28.01.2020 року (повне рішення складено та підприсано 07.02.2020 року) у справі №922/3448/19 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 28.01.2020 року (повне рішення складено та підприсано 07.02.2020 року) у справі №922/3448/19 скасувати в частині стягнення витрат на професійну правову допомогу в розмірі 7200, 00 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (63501, Харківська обл., місто Чугуїв, Мікрорайон Авіатор, ідент. код 08305644) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 4А, а/с 5012, ідент. код 24510970) - 11 399,84 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 22.04.2020 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 23.04.2020 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя О.О. Радіонова