УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

м. Київ

21.04.2020Справа № 910/2755/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Офісний центр «САПФІР» (пров. Хрестовий, 2, м. Київ, 01010, )

До: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОТРОН» (пров. Хрестовий, 2, м. Київ, 01010, )

2) Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (пр-т. Перемоги, 97, м. Київ, 03115, )

Про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, в порядку статті 386 Цивільного кодексу України

Без виклику сторін

Суддя Бондаренко Г.П.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Офісний центр «САПФІР» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОТРОН» (далі відповідач-1) та до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (далі відповідач-2) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, в порядку статті 386 Цивільного кодексу України.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначає він є єдиним власником адміністративної будівлі, розташованої за адресою: провулок Хрестовий, 2, м. Київ. Право власності Позивача на об`єкт нерухомості належним чином зареєстроване, що підтверджується Відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.01.2020 № 198394881. Основним видом діяльності Позивача є надання в оренду власного чи орендованого нерухомого майна іншим суб`єктам господарювання на умовах господарських договорів.

В результаті проведеного моніторингу чинних договорів оренди, укладених стосовно зазначеного об`єкта нерухомості, позивачем було виявлено, що за адресою місцезнаходження належної йому на праві власності адміністративної будівлі в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано також окремих юридичних осіб, з якими у позивача відсутні будь-які договірні відносини стосовно передачі приміщень у користування для розміщення офісу або надання будь-яких інших прав стосовно належного Позивачу об`єкта нерухомості, зокрема юридичну особу Відповідача-1.

Позивач вважає, що дії відповідача-1, що направлені на проведення реєстраційних дій із внесення відповідних відомостей про місцезнаходження юридичної особи відповідача-1 за адресою місцезнаходження адміністративної будівлі, власником якої є позивач, без будь-яких договірних або інших правових підстав є неправомірними, та такими, що призводять до надання необмеженому колу осіб, в тому числі іншим суб`єктам господарювання, державним контролюючим та правоохоронним органам тощо, недостовірної інформації щодо місцезнаходження юридичної особи відповідача-1, що є порушенням визначеного Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» принципу достовірності розміщеної у Єдиному державному реєстрі інформації про суб`єктів господарювання, а також порушенням права власності позивача щодо виключних прав стосовно володіння, користування та розпорядження належним йому об`єктом власності, зокрема з високою ймовірністю може призвести до настання негативних наслідків для позивача.

Таким чином, позивач просить:

- визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОТРОН» з підготовки та подання державному реєстратору заяви та документів про реєстрацію відомостей про місцезнаходження юридичної особи, на підставі яких суб`єктом державної реєстрації проведено реєстраційну дію із внесенням запису до Єдиного державного реєстру, яким місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОТРОН» зареєстроване за адресою: провулок Хрестовий, 2, м. Київ, 01010, неправомірними;

- зобов`язати Святошинську районну в місті Києві державну адміністрацію скасувати запис в Єдиному державному реєстрі, внесений на підставі реєстраційної дії, яким місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОТРОН» зареєстроване за адресою: провулок Хрестовий, 2, м. Київ, 01010.

Судові витрати віднести на рахунок відповідача-1.

Також позивач просить залучити до участі у справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Святошинську районну в місті Києві державної адміністрацію.

Разом з позовом позивач подав клопотання про витребування доказів у Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, у якої знаходиться реєстраційна справа відповідача-1.

16.03.2020 Суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху, встановив позивачу строк на усунення недоліків - 5 днів з дня вручення ухвали, шляхом надання обґрунтування співвідношення обраного способу захисту з способами захисту прав, передбаченими статтями 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України, а також вказати підстави для залучення до участі у справі Печерської районної в місті Києві державної адміністрації в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

02.04.2020 від позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків.

Дослідивши матеріали позовної заяви та заяви на усунення недоліків, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

Так, в силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Статтею 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

В основу визначення підвідомчості покладено три критерії: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірного правовідношення.

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 6, п. 13 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п.6 ст.20 ГПК України; справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (п.13 ст.20 ГПК України).

Отже, з умов п. 6, 13 ч. 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що вимоги про скасування реєстраційних дій підвідомчі господарському суду лише у тих випадках, якщо предметом спору є саме майно або право на нього (п. 6); якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, і передані на його розгляд разом з такими вимогами (п. 13).

До заяви на усунення недоліків позивач додав заяву про зміну предмету позову щодо обґрунтування співвідношення обраного ним способу захисту прав з способами захисту, передбаченими статтями 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України.

Так, позивач змінив позовну вимогу, вказавши, що відповідно до статті 20 Господарського кодексу України права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються шляхом визнання наявності або відсутності прав. У зв`язку з цим позивач просить:

- визнати відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОТРОН» права на подання державному реєстратору заяви про реєстрацію відомостей про місцезнаходження юридичної особи, на підставі яких суб`єктом державної реєстрації проведено реєстраційну дію із внесенням запису до Єдиного державного реєстру, яким місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОТРОН» зареєстроване за адресою: провулок Хрестовий, 2, м. Київ, 01010.

Фактично предметом спору у поданій суду заяві є проведення неправомірної державної реєстрація місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОТРОН» (код ЄДРПОУ) за адресою: провулок Хрестовий, 2, м. Київ, 01010, тобто за адресою, за якою знаходиться нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Офісний центр «САПФІР» на праві власності.

При цьому, жодних вимог, пов`язаних із захистом права власності на нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Офісний центр «САПФІР», позовна заява не містить.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців регулює Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (далі по тексту Закон N 755-IV ).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону N 755-IV, державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Частиною другою статті 6 Закону N 755-IV передбачено, що державний реєстратор: 1) приймає документи; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду документів; 3) перевіряє документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації; 4) проводить реєстраційну дію (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови у державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру; 5) веде Єдиний державний реєстр; 6) веде реєстраційні справи; 7) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з підпунктом 10 частини другої статті 9 Закону N 755-IV в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Пунктом 1 частини четвертої статті 17 Закону N 755-IV встановлено, що для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі подається заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі.

Статтею 93 Цивільного кодексу України передбачено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 25 Закону N 755-IV державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації.

Зі змісту наведених норм вбачається, що вчинення реєстраційних дій щодо визначення місцезнаходження юридичної особи жодним чином не пов`язано з реалізацією прав на нерухоме майно, як то: володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном, а державний реєстратор при вчиненні реєстраційних дій щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру про місцезнаходження юридичної особи виступає, у даному випадку, як суб`єкт владних повноважень.

Оскільки предметом даного позову є вимога при визнання відсутності права відповідача-1 на подання заяви з недостовірними даними щодо місцезнаходження та вимога про скасування запису про внесення відомостей щодо місцезнаходження юридичної особи, що у даній справі не охоплюється положеннями статтею 20 Господарського процесуального кодексу України, а також предмет спору стосується прав і обов`язків Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, як суб`єкта владних повноважень, суд приходить до висновку, що даний спір не підвідомчий господарському суду.

Суд зазначає, що чинним законодавством визначено коло суб`єктів, які наділені повноваженнями контролю за достовірністю даних щодо місцезнаходження юридичної особи, в ЄДПРОУ та законодавством встановлено порядок усунення таких недоліків в діяльності юридичної особи. (наприклад, такий порядок визначає пункту 67.2 статті 67 Податкового кодексу України ). Положеннями чинного законодавства України позивач, який не відноситься до контролюючих органів, взагалі не наділений повноваженнями ініціювати спір щодо скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відносно відомостей про місцезнаходження певної юридичної особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

При цьому, суд роз`яснює, що питання правомірності реєстрації юридичної особи, достовірності відомостей в ЄДРПОУ про юридичну особу, припинення діяльності юридичної особи через порушення порядку реєстрації такої юридичної особи віднесено спеціальним законом, зокрема Законом N 755-IV, до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 20, 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Офісний центр «САПФІР» у відкритті провадження у справі.

2. Згідно з ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 21.04.2020 та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Бондаренко Г.П.