ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.04.2020 Справа № 914/1283/19

місто Львів

За заявою:комунального підприємства "Дрогобичводоканал" Дрогобицької міської ради Львівської області
пророзстрочення виконання рішення у справі
за позовом: приватного акціонерного товариства "Львівобленерго",
до відповідача:комунального підприємства "Дрогобичводоканал" Дрогобицької міської ради Львівської області,
предмет позову: стягнення 1' 659' 245,24 грн.

СуддяРим Т.Я.
Секретар судового засіданняДемчук А.П.

Представники:
стягувача:не з`явився,
боржника:не з`явився.
На розгляд Господарського суду Львівської області подано заяву про розстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 12.10.2019 у справі за позовом приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" до комунального підприємства "Дрогобичводоканал" Дрогобицької міської ради Львівської області про стягнення 1'659'245,24 грн. (далі - Заява).

Ухвалою від 13.02.2020 вирішення питання про прийняття Заяви відкладено до повернення матеріалів справи № 914/1283/19 із Західного апеляційного господарського суду. Ухвалою від 20.03.2020 заяву прийнято до розгляду у судовому засіданні, яке призначено на 15.04.2020.

Боржник подав до суду клопотання про розгляд Заяви без його участі за наявними матеріалами справи, у зв`язку з карантином.

Стягувач подав до суду клопотання про відкладення розгляду Заяви за межами введеного карантину та просив не розглядати без його участі Заяву. Суд вважає за необхідне відхилити клопотання про відкладення розгляду справи, зважаючи на таке. Частиною 2 статті 331 Господарського процесуального кодексу України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Частиною 2 статті 120 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою.

Так, у пункті 4 резолютивної частини ухвали від 20.03.2020 суд визнав участь сторін в судовому засіданні 15.04.2020 не обов`язковою. Таким чином, у зв`язку з тривалим розглядом Заяви (понад 10 днів, у зв`язку з карантином), необов`язковістю участі сторін у судовому засіданні, поданням позивачем заперечень в письмовому вигляді, суд вважає за необхідне здійснити розгляд справи 15.04.2020.

Аргументи учасників справи.

Заява обґрунтована тим, що боржник перебуває у важкому фінансовому становищі. Так, він є комунальним підприємством, його діяльність з водопостачання та водовідведення є збитковою, у нього наявна значна кредиторська заборгованість. Відповідач не має змоги погасити всю заборгованість одномоментно. Негайне виконання рішення суду може призвести до унеможливлення належного виконання підприємством боржника зобов`язань перед споживачами з надання послуг водопостачання та водовідведення. Крім того, відповідач звертає увагу, що заборгованість перед позивачем виникла не з його вини, а, зокрема, через заборгованість споживачів перед відповідачем. У зв`язку з карантином підприємство відповідача визнане стратегічним об`єктом. У зв`язку з наведеним, просить розстрочити виконання рішення суду від 23.10.2019 у справі № 914/1283/19 на 12 місяців, шляхом оплати щомісячних платежів рівними частинами.

Позивач заперечив проти задоволення Заяви у зв`язку з таким:

- після ухвалення судом рішення у справі № 914/1283/19 відповідач не сплатив заборгованість у добровільному порядку (навіть суми судового збору) та не звертався до позивача з приводу відтермінування чи розтермінування заборгованості, укладення мирової угоди тощо. Під час розгляду справи судом, відповідач категорично відмовлявся від укладення мирової угоди;

- протягом розгляду справи відповідач заперечував заборгованість перед позивачем та намагався уникнути її оплати;

- станом на 01.04.2020 відповідач не сплачує основної заборгованості 10 місяців. Несплата відповідачем заборгованості за 2018 рік набула системного та довготривалого характеру, незважаючи на можливість відповідача належним чином проводити розрахунки з позивачем;

- відповідач не надав суду доказів своєї неплатоспроможності, порушення справи про банкрутство тощо, що могло б слугувати винятковою обставиною несплати заборгованості;

- твердження відповідача про скрутне фінансове становище не відповідає дійсності, адже відповідач отримує значні фінансові вливання: відшкодування з місцевого та державного бюджетів, інвестиційних програм та позики Світового банку;

- з оприлюднених на веб-сайті відповідача фінансових документів вбачається незначне перевищення дохідної частини відповідача у 1 кварталі 2019 року, відсутність заборгованості відповідача перед бюджетами у 4 кварталі 2019 року. Більше того, згідно зі звітом незалежного аудитора від 05.06.2019, за 2018 рік відповідач отримав чистого доходу 76'138'000,00 грн., а витрати склали 78'214'500,00 грн. Таким чином, відповідач зазнав збитків у сумі 2'076'000,00 грн., що, згідно з висновком аудитора, є необтяжливим для відповідача. Вказані документи не дають підстав для висновку про неплатоспроможність відповідача;

- у Заяві відповідач вказує, що загальний обсяг заборгованості, яка стягується відповідачем зі споживачів в судовому порядку становить 2'402'400,00 грн. станом на 31.12.2019, водночас на підставі розглянутих позовів відповідача отримано 1'911'100,00 грн. від стягнення боргу зі споживачів. Вказані кошти від позовної роботи відповідача повністю покривають заборгованість за рішенням суду у справі № 914/1283/19.

Обставини справи.

Господарський суд Львівської області 23.10.2019 ухвалив рішення у справі за позовом приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" до комунального підприємства "Дрогобичводоканал" Дрогобицької міської ради Львівської області про стягнення 1'659'245,24 грн. Зокрема, стягнув з відповідача на користь позивача 1'119'241,36 грн. основного боргу, 100'781,06 грн. пені, 19'214,20 грн. - 3% річних, 27'069,36 грн. інфляційних витрат та 20'506,30 грн. витрат на оплату судового збору (разом - 1'286'812,28 грн.).

Позивач оскаржив зазначене рішення. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2020 вищезазначене рішення Господарського суду Львівської області залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 31.03.2020 касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" повернуто.

Фінансовий стан відповідача.

З довідки про фінансові результати за 2019 рік, дебіторську та кредиторську заборгованість відповідача станом на 31.12.2019 (том 2, а.с. 93) вбачається, що дебіторська заборгованість станом а 31.12.2019 становить 20'335'300,00 грн., кредиторська заборгованість - 72'598'800,00 грн.

Згідно з фінансовою звітністю малого підприємства (том 2, а.с. 97) за 2018 рік відповідач не отримував чистого прибутку, а зазнав збитків у розмірі 2'076'000,00 грн., однак за 2019 рік чистий прибуток відповідача склав 3'531'700,00 грн. Разом з тим, як убачається з довідки про фінансові результати (том 2, а.с. 93), зазначений дохід виник у зв`язку з визнанням частини доходів згідно з вимогами національних стандартів бухгалтерського обліку, а саме доходу від коливання курсу валют у сумі 8'704,8 тис. грн. та доходу від дисконтування довгострокової заборгованості в сумі 3'847,3 тис. грн. Такі види доходів не є спричиненими реальним рухом коштів, тому їх у певній мірі можна вважати "віртуальними".

З інформації щодо претензійно-позовної діяльності по фізичних особах - боржниках відповідача станом на 31.12.2019 (том 2, а.с. 98-100) вбачається, що у 2017 році суди присудили до стягнення на користь відповідача 136'000,00 грн., у 2018 році - 1'306'500,00 грн., у 2019 році - 1'911'100,00 грн., сума поданих претензій до нотаріальної контори: у 2017 році - 296'900,00 грн., у 2018 році - 248'600,00 грн., у 2019 році - 260'000,00 грн.; сума поданих до ДВС виконавчих документів: у 2017 році - 953'0100,00 грн., у 2018 році - 1'467'300,00 грн., у 2019 році - 1'992'000,00 грн.; сума, стягнена через ДВС: у 2017 році - 100'700,00 грн.; у 2018 році - 86'200,00 грн.; у 2019 році - 184'000,00 грн.

В матеріалах справи наявні також:

- звіт про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від надання послуг водопостачання та водовідведення за січень-грудень 2019 року (том 2, а.с. 94-96);

- інформація щодо заборгованості з різниці між фактичними витратами та тарифами на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення для бюджетних установ станом на 01.01.2020 (том 2, а.с. 101), з якого вбачається залишок невідшкодованої заборгованості з різниці в тарифах у розмірі 1'459'900,00 грн.;

- інформація щодо заборгованості з різниці між фактичними витратами та тарифами на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення для населення станом на 01.01.2020 (том 2, а.с. 101), з якого вбачається залишок невідшкодованої заборгованості з різниці в тарифах у розмірі 23'791'400,00 грн.

Відповідач подав до суду протокол позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Дрогобицької міської ради № 9 від 25.03.2020 (том 2, а.с. 175-177), у якому, у зв`язку з карантином, вирішено: "У зв`язку з введенням надзвичайної ситуації регіонального рівня надавачу послуг КП "Дрогобичводоканал" надходять кошти не в повному обсязі, що може спричинити відключення електропостачання, що призведе до зупинки водопостачання мешканцям Дрогобиччини:

- визначити КП "Дрогобичводоканал" як стратегічний об`єкт;

- звернутися до обласної комісії з питань ТЕБ та НС щодо недопущення припинення подачі електроенергії ПрАТ "Львівобленерго" та ТзОВ "Львівенергозбут" на об`єкти КП "Дрогобичводоканал", зважаючи на ймовірну затримку платежів у повному обсязі та у встановлений термін відповідно до договірних зобов`язань".

При постановленні ухвали суд керувався таким.

Відповідно до частин 1, 3 та 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може … розстрочити виконання рішення... Підставою для … розстрочки … виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про … розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує, серед іншого: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Конституційний Суд України у рішенні № 5-пр/2013 від 26.06.2013 вказав, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Конвенції, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні цієї норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми, що визначена судом. Можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити винятковий характер.

Безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 905/2953/17 зазначено, що питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення. Крім того, у постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 910/3816/16 зазначено таке:

"Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Тобто відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника".

Зі змісту заяви та долучених до неї доказів вбачається існування у відповідача обставин, що ускладнюють виконання рішення, зокрема, значна кредиторська заборгованість.

Досліджуючи баланс інтересів сторін, суд звертає увагу на ту обставину, що заборгованість відповідача перед позивачем в основному складається з основної заборгованості у розмірі 1'119'241,36 грн. Така заборгованість, як вбачається з матеріалів справи та рішення від 23.10.2019, виникла за поставлену у жовтні-грудні 2018 року електричну енергію. Отже, позивач, поставивши відповідачеві електроенергію, не отримує плату за неї вже упродовж 15 місяців.

Рішення суду у цій справі ухвалене 23.10.2019. Рішення оскаржене позивачем в частині відмови в стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Натомість відповідач не оскаржував рішення. Отже, відповідач погодився з визначеною судом сумою основної заборгованості та додаткових нарахувань. Тим не менше, впродовж 23.10.2019 і до сих пір відповідач не вчинив жодних активних дій з метою сплати заборгованості позивачеві.

Кредиторська заборгованість відповідача, збитковість діяльності з водопостачання та водовідведення, заборгованість споживачів та інших осіб перед відповідачем, якими обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, не можуть бути безумовною підставою для розстрочення виконання рішення суду від 23.10.2019. Обставини, які навів відповідач, не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, а лише відображають поточний стан відповідача, що не є обставинами, з якими закон пов`язує необхідність розстрочення виконання судового рішення.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 до 24.04.2020 установлено карантин на всій території України та ряд обмежувальних заходів, у зв`язку з цим.

Підпунктами 4 та 5 пункту 3 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" встановлено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Зважаючи на вказане, на час дії карантину та певний час після нього відповідач, виконуючи стратегічну функцію з водопостачання та водовідведення, зазнаватиме певних втрат. Про стратегічне значення відповідача та його недофінансування в умовах карантину свідчить як рішення Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Дрогобицької міської ради, так і положення постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Зокрема, згідно з підпунктом 12 пункту 2 зазначеної постанови заборонено до 24.04.2020 постачальникам електричної енергії, операторам систем розподілу електричної енергії здійснювати відключення та обмеження нижче технологічного мінімуму споживання електричної енергії підприємств централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форми власності, вугледобувних підприємств. При цьому, хоч у цій справі не йдеться про відключення електроенергії відповідачеві, однак зазначене положення свідчить про особливу роль, що виконують підприємства централізованого водопостачання та водовідведення в умовах карантину та їх непростий майновий стан в такий період, що може бути причиною неможливості оплатити вартості електроенергії (як поточної, так і за попередні періоди).

Потрібно зауважити, що на підприємстві відповідача рівень претензійно-позовної роботи з року в рік зростає. Це свідчить, що відповідач учиняє активні дії з метою підвищення ефективності своєї діяльності, що може бути використаним для погашення боргів. Водночас, наявність судових рішень про стягнення з боржників дебіторської заборгованості ще не гарантує реального отримання цих боргів. У зв`язку з цим заперечення позивача є безпідставними у відповідній частині.

Заперечення позивача, які зводяться до процесуальної поведінки відповідача під час розгляду справи, не впливають на вирішення судом питання про розстрочення. Адже така поведінка здійснювалася на власний розсуд та в межах процесуального закону.

Суд не погоджується із запереченнями позивача в тій частині, що відповідач не надав доказів неплатоспроможності. Адже в такому випадку можуть застосовуватися механізми, які визначаються Кодексом України з процедур банкрутства. Навпаки, розстрочення сплати заборгованості спрямоване власне на уникнення неплатоспроможності.

Що стосується значних, на думку позивача, фінансових вливань, то це також не спростовує наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду. Адже скрутний фінансовий стан підприємства відображено в офіційних документах з урахуванням такого фінансування.

Посилання позивача на висновок аудитора про необтяжливість наявності збитків у діяльності підприємства також не спростовує їх наявності.

Крім того, варто звернути увагу, що позивач, заперечуючи проти розстрочення виконання рішення, не наводить доказів власного майнового стану чи інших суттєвих обставин, які б могли підвищити значущість його інтересу в виконанні рішення суду без надання розстрочення.

Частиною 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розстрочення … виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення. Вказана норма чітко встановлює, що строк для розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року саме з дня ухвалення рішення, яке підлягає розстроченню. Потрібно наголосити, що законодавець ужив саме таке формулювання - "з дня ухвалення рішення", а не "з дня набрання рішенням законної сили".

Так, відповідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 у справі № 921/618/17-г/17 суд апеляційної інстанції визнав помилковими висновки суду першої інстанції щодо можливості розстрочення виконання рішення на один рік з дати набрання рішенням законної сили, оскільки частина 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України не ставить у залежність початок перебігу річного строку для розстрочення чи відстрочення виконання судового рішення з моментом набрання ним законної сили, а чітко встановлює, що такий строк не може перевищувати одного року саме з дня ухвалення такого рішення.

Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У протоколі судового засідання від 23.10.2019 під час ухвалення судового рішення сторони були присутні. Отже, датою ухвалення рішення є 23.10.2019, тому період його розстрочення не може перевищувати більше одного року та тривати більше ніж до 23.10.2020.

Таким чином, з однієї сторони відповідач не виконує зобов`язань перед позивачем упродовж тривалого строку, після ухвалення судом рішення не вчинив жодних дій з погашення боргу. З іншої - майновий стан відповідача є скрутним, в Україні введено надзвичайні заходи з метою недопущення поширення вірусної інфекції, відповідач уживає активних дій зі стягнення дебіторської заборгованості. Враховуючи зазначені вище аргументи сторін в сукупності, а також обмеження процесуальним законом строків для надання розстрочки, суд вважає за необхідне частково задовольнити Заяву та розстрочити виконання рішення від 23.10.2019 у справі 914/1283/19 на 4 місяці.

Керуючись статтями 2, 18, 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Розстрочити виконання рішення Господарського суду Львівської області від 23.10.2019 у справі 914/1283/19 на 4 місяці таким чином:

до 16.05.2020 - 321' 703,07 грн.;

до 16.06.2020 - 321' 703,07 грн.;

до 16.07.2020 - 321' 703,07 грн.;

до 16.08.2020 - 321' 703,07 грн.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 21.04.2020.

Суддя Рим Т.Я.