ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2020м. ДніпроСправа № 904/6332/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Прокопенко А.В.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого комплексу "Практика", м. Дніпро

до Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 1 330 658,30 грн.

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробничий комплекс "Практика" звернулось до Господарського суду з позовом про стягнення 1 330 658,30 грн., що складають суму безпідставно отриманих грошових коштів.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що земельні ділянки були передані йому у строкове платне користування, терміном на 15 років, відповідно до умов договорів оренди землі, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого комплексу "Практика" та Дніпровською міською радою.

На підставі договорів купівлі-продажу будівель та споруд, укладених 24.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого комплексу "Практика" та Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля», позивачем було здійснено відчуження будівель, що знаходяться на спірних земельних ділянках.

У зв`язку з ти, що з моменту відчуження нерухомого майна позивач перестав бути користувачем земельних ділянок, обов`язок по сплаті орендної плати з 24.05.2019 у останнього припинився.

Таким чим, грошові кошти у сумі 1 330 659,30 грн. відповідачем були набуті безпідставно.

Відповідач у відзиві на позов заперечує проти позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» припинення договору оренди землі здійснюється шляхом його розірвання.

У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має право утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця (частина 1 статті 34 цього Закону).

Відповідно до п. 7.1 договорів оренди землі після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

При цьому відповідно до п. 7.8 договорів оренди землі повернення земельної ділянки здійснюється за актом приймання-передачі.

Доказів повернення спірної земельної ділянки та припинення договорів оренди землі позивачем не надано, що свідчить про їх дію та чинність.

Крім того, відповідач зазначає, що органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Інші державні органи не мають право проводити перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів.

Отже, інформація щодо надходження плати за землю взагалі не належить до компетенції Дніпровської міської ради.

Сплата коштів позивачем здійснювалась самостійно, узгоджено та на підставі діючого на час сплати договорів оренди землі.

Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 1 330 658,30 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У відповіді на відзив позивач зазначає наступне.

За приписами статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташована на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Таким чином, у даному випадку договірні відносини щодо оренди землі між позивачем та відповідачем припинено в силу закону за наслідком набуття іншою особою права власності на будівлі та споруди, які розміщені на цих земельних ділянках.

Також позивач зазначає, що за наслідком зміни власника нерухомого майна, що розташоване на орендованій земельній ділянці, законодавством не встановлено обов`язку розірвання договору оренди з попереднім власником та укладання нового договору з новим власником.

З огляду на викладене, правова позиція відповідача є необґрунтованою.

В запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказує наступне.

Станом на момент звернення позивача до суду з позовом, припинення договірних відносин щодо оренди земельних ділянок не є документально оформленим, а отже, відповідно до частини 2 статті 32 Закону України «Про оренду землі» у разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях несільськогосподарських призначень - за рік.

Крім того, відповідач звертає увагу суду, що позивач не звертався до відповідних компетентних органів з вимогою щодо повернення спірних грошових коштів. При витребуванні спірних грошових коштів позивачем не було дотримано вимоги Порядку інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, їх територіальних органів, Державної казначейської служби України, їх територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платниками податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з Дніпровської міської ради коштів за сплату орендної плати задоволенню не підлягає.

02.01.2020 господарським судом відкрито провадження у справі № 904/6332/19, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.01.2020, про що постановлено ухвалу.

У підготовчому засіданні, яке відбулось 22.01.2020, представником відповідача подано заяву про залучення третіх осіб, розгляд якої відтерміновано до наступного засідання.

Ухвалою від 22.01.2020 господарським судом відкладено підготовче засідання до 24.02.2020.

В підготовчому засіданні, яке відбулось 24.02.2020, представником позивача обґрунтовано заяву про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Дніпра та Соборне управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

Проте, з огляду на відсутність підстав, визначених статтею 50 Господарського процесуального кодексу України, господарським судом відмовлено в задоволенні поданої відповідачем заяви.

Ухвалою від 24.02.2020 господарським судом закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 16.03.2020.

27.02.2020 позивачем через канцелярію суду подано клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи, яке задоволено судом.

16.03.2020 у судовому засіданні сторонам була надано можливість вступного слова, після чого позивачем та відповідачем були надані пояснення по суті спору.

Ухвалою суду від 16.03.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 23.03.2020.

17.03.2020 відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням на території України карантину, яке господарський суд вважає можливим задовольнити.

У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", відповідно до якої, через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 до 03.04.2020 в Україні вводиться карантин, та згідно з листом Ради суддів України № 9рс-186/20 від 16.03.2020, рекомендовано встановити особливий режим роботи судів, ухвалою суду від 17.03.2020 відкладено розгляд справи до 13.04.2020.

07.04.2020 від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

На день розгляду справи 13.04.2020 від відповідача клопотання про відкладення розгляду справи не надходило.

Враховуючи запроваджені на території України заходи щодо убезпечення населення від поширення гострих респіраторних захворювань та в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини щодо відсутності між сторонами будь-яких господарських правовідносин з 24.05.2019 та безпідставності перерахування відповідачу, у виказаний період, грошових коштів в сумі 1 330 658,00 грн.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого комплексу "Практика" (Орендар) та Дніпропетровською міською радою (Орендодавець) укладено договори оренди землі (далі-Договіри) (а.с. 32-112).

Відповідно до пункту 1.1. Договорів Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки, які знаходиться за адресами:

- вул. Героїв Сталінграду, 151-Р (Бабушкінський район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :02:112:0136;

- вул. Героїв Сталінграду, 151-П (Бабушкінський район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :02:112:0160;

- вул. Героїв Сталінграду, 151-П (Бабушкінський район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :02:112:0124;

- вул. Героїв Сталінграду, 151-П (Бабушкінський район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :02:112:0174;

- вул. Героїв Сталінграду, 151-П (Бабушкінський район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :02:112:0194;

- вул. Героїв Сталінграду, 151-П (Бабушкінський район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :02:112:0178;

- вул. Героїв Сталінграду, 151-П (Бабушкінський район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :02:112:0177;

- вул. Героїв Сталінграду, 151-П (Бабушкінський район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :02:112:0175;

- вул. Героїв Сталінграду, 151-П (Бабушкінський район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :02:112:0176;

- вул. Героїв Сталінграду, 151-П (Бабушкінський район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :02:112:0161.

На земельних ділянка знаходяться об`єкти нерухомого майна, інші об`єкти інфраструктури, які зазначені в акті приймання-передачі земельної ділянки (пункт 2.2. Договорів).

Ці договори набирають чинності після підписання сторонами та їх державної реєстрації (пункт 14.1 Договорів).

На підставі договорів купівлі-продажу будівель та споруд, укладених 24.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого комплексу "Практика" та Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля», позивачем було здійснено відчуження належних йому об`єктів нерухомого майна, що знаходяться за адресою: м. Дніпро, просп. Б.Хмельницького, буд. 151 р, та розташоване земельній ділянці площею 1,9183 га, кадастровий номер :02:112:0136; м. Дніпро, просп. Б.Хмельницького, буд. 151 д, та розташоване на земельних ділянка площею 0, 9329 га, кадастровий номер :02:112:0161; 0,05840 га, кадастровий номер :02:112:0176; 0,4326 га, кадастровий номер :02:112:0175;

0,3175 га, кадастровий номер :02:112:0177; 0,1511 га, кадастровий номер :02:112:0178; 0,0528 га, кадастровий номер :02:112:0174; 0,1267 га, кадастровий номер :02:112:0194;

0,0124 га, кадастровий номер :02:112:0160; 0,0119 га, кадастровий номер :02:112:0124, на користь Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» (а.с. 17-29).

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.05.2019, індексні номера 167980816, 192371111, право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване за Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» з 24.05.2019 (а.с. 116-117).

13.06.2019 позивач повідомив відповідача про відчуження належного йому нерухомого майна, що розташоване на орендованих земельних ділянках.

04.11.2019 позивач звернувся до відповідача із клопотанням про припинення права користування земельними ділянками.

Проте, відповідач згоди на припинення права оренди земельних ділянок не надав.

Відповідно до частини 3 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною 1 статті 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частиною 1 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Аналіз положень наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розташоване у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника.

Отже, з моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розташоване це майно у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з частиною 2 статті 120 Земельного кодексу України.

Тобто, особа, яка набула права власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно.

Таким чином, відчуження об`єктів нерухомості, що знаходиться на орендованих земельних ділянках є підставною вважати договори оренди земельних ділянок припиненими з попереднім власником, а саме, з Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого комплексу "Практика".

Проте, вказані договори діють на тих самих умовах щодо особи, яка, набувши право власності на нерухоме майно, розміщене на орендованих земельних ділянках, з моменту набуття такого права, також набуває право оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене та відповідно до вказаної особи переходить обов`язок, щодо внесення орендної плати за користування земельною ділянкою.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обов`язок позивача зі сплати орендної плати за користування спірними земельними ділянками, припинився з моменту набуття права оренди земельних ділянок Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, після припинення права користування спірними земельними ділянками, помилково продовжував, у період з червня по жовтень 2019 року, здійснювати орендні платежі, загальна сума яких склала 1 280 658,30 грн.

Крім того, позивач зазначає, що ним також помилково, відповідно до платіжного доручення № 3574 від 24.10.2019, перераховано Дніпровській міській раді грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. за оренду землі за вересень 2019 року.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права є предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Кондиційне зобов`язання виникає за наявності таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Верховний Суд в постанові від 25.01.2018 у справі № 910/11210/16 зробив правовий висновок з питання застосування статті 1212 Цивільного кодексу України про те, що конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчать про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом. Зокрема, внаслідок відмови кредитора від прийняття виконання у зв`язку тим, що виконання зобов`язання втратило інтерес для нього через прострочення боржника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.08.2018 по справі № 910/9055/17.

Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Суд погоджується з посиланням відповідача на чинність спірних договорів, проте, як вже зазначалось вище, зауважує, на тому, що з моменту набуття права власності на нерухоме майно, особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набула право оренди земельної ділянки, на якій розташоване це майно. Тобто, орендарем діючих договорів оренди, у тому ж обсязі, та на тих же умовах став новий власник нерухомого майна, у якого і виник обов`язок щодо оплати встановленої в договорі орендної плати.

Помилкове ж перерахування позивачем відповідачу грошових коштів, в сумі 1 330 658,30 грн., є безпідставним перерахуванням таких коштів, які підлягають поверненню, тій особі, яка їх перерахувала.

Посилання відповідача на частини 2 статті 32 Закону України «Про оренду землі», в даному випадку є недоречним, з огляду на те, що вказана норма передбачає право орендодавця на отримання орендної плати за рік, у разі розірвання договору оренди, з ініціативи орендаря, в той час як спірні договори, розірваними не були, і як зазначає сам відповідач, є чинними.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до статей 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували правові підстави отримання від позивача, грошових коштів в сумі 1 330 658, 30 грн.

За таких обставин суд визнає встановленим відсутність між сторонами, в період з червня по жовтень 2019 ( період перерахування спірної суми), будь-яких господарських правовідносин, на підставі яких у позивача існує обов`язок зі сплати орендної плати за користування земельними ділянками у загальному розмірі 1 330 658,30 грн.

Крім того, слід зазначити про те, що докази, надані відповідачем 27.02.2020, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують висновку суду про задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, вимоги позивача слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись нормами статей Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, статей 2, 46, 73-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 75, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого комплексу "Практика" (49081, м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, оф. 216, ) 1 330 658,30 грн. (один мільйон триста тридцять тисяч шістсот п`ятдесят вісім гривень 30 коп.) безпідставно отриманих коштів, 19 959,87 грн. (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 87 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суд вважає необхідним роз`яснити про те, що у зв`язку із заходами, спрямованими на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій, що впроваджені через поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), вказані вище строки оскарження продовжуються до закінчення карантину.

Повне рішення складено 23.04.2020.

Суддя І.Ф. Мельниченко