РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року м. Харків Справа № 913/74/20

Провадження №14/913/74/20

Господарський суд Луганської області у складі судді Лісовицького Є.А.,

за участю секретаря судового засідання Славич В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», м. Сєвєродонецьк Луганської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан Транс», м. Хрустальний Луганської області

про стягнення 5006202 грн 58 коп.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: представник не прибув.

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан Транс» (далі відповідач) заборгованість за Договором кредитної лінії № 9 від 14.04.2011 в сумі 5006202 грн 58 коп., в тому числі:

- 2350684 грн 95 коп. проценти за користування кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019;

- 320547 грн 94 коп. 3% річних за прострочення сплати боргу за кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019;

- 233257 грн 08 коп. 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019;

- 1260000 грн 00 коп. інфляційні втрати за прострочення сплати боргу за кредитом за період з серпня 2015 року по жовтень 2019 року;

- 841712 грн 61 коп. інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2015 року по жовтень 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем Договору кредитної лінії № 9 від 14.04.2011 (далі Кредитний договір), укладеним з Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України». Зокрема, позивач посилається на те, що відповідач починаючи з серпня 2014 року почав порушувати умови Кредитного договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 26.10.2015 у справі № 913/658/15 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан Транс» стягнуто на користь банку прострочений борг по кредиту в сумі 2500000 грн 00 коп., проценти за користування кредитом в сумі 675068 грн. 49 коп., інфляційні нарахування по простроченому основному боргу в сумі 314336 грн 30 коп., інфляційні нарахування по простроченим процентам в сумі 262242 грн. 54 коп., 3% річних по простроченому основному боргу в сумі 38576 грн. 01 коп., 3% річних по прострочених процентах в сумі 12574 грн 76 коп.

Проте, станом на 01.11.2019 заборгованість не погашена і рішення суду не виконане.

У зв`язку з викладеним, станом на 01.11.2019 у відповідача перед позивачем існує заборгованість за Договором кредитної лінії № 9 від 14.04.2011 в загальній сумі 5006202 грн 58 коп., в тому числі: проценти за користування кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019 в сумі 2350684 грн 95 коп.; 3% річних за прострочення сплати боргу за кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019 в сумі 320547 грн 94 коп.; 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019 в сумі 233257 грн 08 коп.; інфляційні втрати за прострочення сплати боргу за кредитом за період з серпня 2015 року по жовтень 2019 року в сумі 1260000 грн 00 коп.; інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2015 року по жовтень 2019 року в сумі 841712 грн 61 коп., яку він просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан Транс».

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2020 позовну заяву передано на розгляд судді Лісовицькому Є.А.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 07.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 913/74/20. Суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання суд призначив на 04.03.2020.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 04.03.2020 у справі № 913/74/20 відкладено підготовче засідання на 23.03.2020.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 23.03.2020 у справі № 913/74/20 відкладено підготовче засідання на 31.03.2020.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 31.03.2020 закрито підготовче провадження у справі № 913/74/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.04.2020.

Позивач правом на участь в судовому засіданні 07.04.2020 свого повноважного представника не скористався.

Відповідач у судове засідання 07.04.2020 не прибув, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між АТ «Державний ощадний банк України» (далі - банк) та ТОВ «Кан Транс» (далі позичальник) був укладений Договір кредитної лінії № 9 від 14.04.2011 (далі договір) відповідно до якого банк зобов`язався надати на умовах цього договору, а позичальник отримати та належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.2 Договору, кредит надано у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) на поповнення обігових коштів з остаточним терміном повернення не пізніше 13 квітня 2016 року.

В п. 2.2. Договору сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його в розмірі 2500000,00 грн.

Кредит Позичальнику може надаватися в таких валютах: гривня. Погашення кредиту (його частинами) здійснюється у валюті надання кредиту (його частинами) (п. 2.3.1. Договору).

В пункті 2.3.2. Договору сторони погодили збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування в строки згідно з таким графіком: з 14.04.2011 по 31.12.2013 (включно) 2500000,00 грн.; з 01.01.2014 по 31.01.2014 (включно) 2000000,00 грн.; з 01.02.2014 по 28.02.2014 (включно) 1000000,00 грн.

В пункті 2.3.3. Договору сторони визначили, що позичальник зобов`язується здійснити погашення кожного траншу не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту його отримання незалежно від Діючого ліміту кредитування.

Відповідно до п. 2.4. Договору, кредит надається траншами з позичкового рахунку в безготівковому порядку на такі цілі: поповнення обігових коштів та придбання основних засобів.

У відповідності до п. 2.7. Договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених договором. При нарахуванні та сплаті процентів за користування кредитом сторони повинні керуватись наступним:

Проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 20 (двадцять) процентів річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному договором (п. 2.7.1. Договору).

Проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за цим договором. При нарахуванні процентів день видачі кредиту приймається до розрахунку як 1 (один) повний день користування кредитом, а день повернення кредиту (його частини) до розрахунку процентів не включається (п. 2.7.2. Договору).

Згідно п. 2.7.3. Договору, нараховані за період з першого дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення позичальником кредиту (або його частини) проценти (з урахуванням положень п. 2.7.4 цього договору) повинні бути сплачені позичальником не пізніше останнього робочого дня звітного місяця, а в разі дострокового погашення кредиту одночасно з погашенням кредиту. Перший раз позичальник сплачує проценти не пізніше 30 квітня 2011 року.

За умовами пункту 2.7.4. Договору, у випадку порушення зобов`язань позичальника, встановлених пунктом 5.3.6. цього договору банк встановлює процентну ставку в розмірі 22 (двадцять два) проценти річних, починаючи з першого дня звітного місяця, що слідує за місяцем, в якому відбулось порушення зобов`язань позичальника, та закінчуючи останнім днем місяця, в якому таке зобов`язання буде виконане/дотримане. Сторони домовились, що встановлення процентної ставки за користування кредитом відповідно до цього пункту договору є незмінною в односторонньому порядку умов цього договору.

В пункті 10.1 Договору сторони зазначили, що цей договір може бути змінений та доповнений за взаємною згодою сторін.

За умовами п. 10.3. Договору додаткові договори та будь які інші правочини, укладені на зміну та доповнення умов цього договору, є його невід`ємно частиною.

До Договору кредитної лінії № 9 від 14.04.2011 сторони уклали низку додаткових договорів: Додатковий договір № 1 від 24.09.2012, Додатковий договір № 2 від 29.10.2012, Додатковий договір про реструктуризацію № 3 від 07.06.2013 та Додатковий договір про реструктуризацію № 4 від 31.03.2014.

Відповідно до п. 2.7.3. Договору (в редакції Додаткового договору № 1 від 24.09.2012) нараховані за період з першого дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення позичальником кредиту (або його частини) проценти (з урахуванням положень п. 2.7.4. цього договору) повинні бути сплачені позичальником не пізніше 05 числа місяця, наступного за звітним, а в разі дострокового погашення кредиту - одночасно з погашенням кредиту.

Відповідно до Додаткового договору про реструктуризацію № 3 від 07.06.2013 до Договору кредитної лінії № 9 від 14.04.2011 сторони домовились про відстрочення платежу за траншем, отриманого позичальником згідно кредитного договору в червні 2012 року в сумі 2500000,00 грн. та про встановлення строку його погашення до 06 грудня 2013 року (включно).

Додатковим договором про реструктуризацію № 4 від 31.03.2014 до Договору кредитної лінії № 9 від 14.04.2011 внесено наступні зміни та доповнення:

- викладено п. 2.2. розділу 2 «Предмет договору» в наступній редакції: «Кредит надається у вигляді невідновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 13 квітня 2016 року.

- викладено п. 2.3.2. розділу 2 «Предмет договору» в наступній редакції:

Сторони погодили наступний графік зменшення Діючого ліміту кредитування:

- до 30 вересня 2014 року (включно) 2500000,00 грн.;

- з 01 жовтня 2014 року до 31 жовтня 2014 року (включно) 2375000,00 грн.;

- з 01 листопада 2014 року до 30 листопада 2014 року (включно) 2250000,00 грн.;

- з 01 грудня 2014 року до 31 грудня 2014 року (включно) 2125000,00 грн.;

- з 01 січня 2015 року до 31 липня 2015 року (включно) 2000000,00 грн.;

- з 01 серпня 2015 року до 31 серпня 2015 року (включно) 1750000,00 грн.;

- з 01 вересня 2015 року до 30 вересня 2015 року (включно) 1500000,00 грн.;

- з 01 жовтня 2015 року до 31 жовтня 2015 року (включно) 1250000,00 грн.;

- з 01 листопада 2015 року до 30 листопада 2015 року (включно) 1000000,00 грн.;

- з 01 грудня 2015 року до 31 грудня 2015 року (включно) 750000,00 грн.;

- з 01 січня 2016 року до 31 березня 2016 року (включно) 500000,00 грн.;

- з 01 квітня 2016 року до 13 квітня 2016 року (включно) 250000,00 грн.

З метою дотримання Діючого ліміту кредитування згідно з умовами цього договору позичальник зобов`язаний не пізніше останнього банківського дня періоду, в якому закінчується строк користування кредитом у межах встановленого в звітному періоді діючого ліміту кредитування, здійснити погашення частини кредитних коштів у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на наступний період.

Відповідно до п. 5.3.2. Договору, позичальник зобов`язаний точно в строки, обумовлені цим договором, погашати кредит та своєчасно у визначені цим договором строки сплачувати плату (проценти) за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі, а також у повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати завдані збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За правилами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору кредитної лінії № 9 від 14.04.2011, позивач у 2015 році звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 4138461 грн. 90 коп., в тому числі: борг за кредитом строковий в розмірі 2000000 грн. 00 коп., борг по кредиту прострочений в розмірі 500000 грн. 00 коп., строкові відсотки по кредиту в розмірі 34657 грн. 53 коп., прострочені відсотки по кредиту в розмірі 640410 грн. 96 коп., пеня за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 60647 грн. 26 коп., пеня за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту в розмірі 175016 грн. 54 коп., 3% річних по простроченому кредиту в розмірі 38576 грн. 01 коп., 3% річних по прострочених відсотках в розмірі 12574 грн. 76 коп., інфляційні нарахування по простроченому кредиту в розмірі 314336 грн. 30 коп., інфляційні нарахування по прострочених відсотках в розмірі 262242 грн. 54 коп.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 26.10.2015 у справі № 913/658/15 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Транс» на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України в особі філії Луганське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитом в сумі 2500000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками в сумі 675068 грн. 49 коп., 3% річних за простроченим кредитом в сумі 38576 грн. 01 коп., 3% річних за простроченими відсотками в сумі 12574 грн. 76 коп., інфляційні нарахування по простроченому основному боргу в сумі 314336 грн. 30 коп., інфляційні нарахування по простроченим відсоткам в сумі 262242 грн. 54 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 73080 грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили 13.11.2015.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Господарського суду Луганської області від 26.10.2015 у справі № 913/658/15 відповідачем не виконано, що підтверджується банківськими виписками по рахункам позивальника.

У зв`язку з тривалим невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Кан Транс» своїх грошових зобов`язань, а також рішення Господарського суду Луганської області від 26.10.2015 у справі № 913/658/15 утворилась заборгованість за Договором кредитної лінії № 9 від 14.04.2011, яка, станом на 01.11.2019, складає 5006202 грн 58 коп., в тому числі:

- 2350684 грн 95 коп. проценти за користування кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019;

- 320547 грн 94 коп. 3% річних за прострочення сплати боргу за кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019;

- 233257 грн 08 коп. 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019;

- 1260000 грн 00 коп. інфляційні втрати за прострочення сплати боргу за кредитом за період з серпня 2015 року по жовтень 2019 року;

- 841712 грн 61 коп. інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2015 року по жовтень 2019 року.

Позивач звернувся з позовом про стягнення відповідних сум.

Оцінивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З аналізу статей 598-609 Цивільного кодексу України слід дійти висновку, що рішення суду про стягнення грошової суми не є підставою для припинення зобов`язання.

Отже, наявність судових рішень про стягнення боргу та/або інших грошових сум за інші періоди невиконання боржником договірного зобов`язання, відкриття виконавчого провадження за цими рішеннями, вчиненням інших процесуальних дій по виконанню рішень суду, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання (добровільного чи примусового), не свідчать про припинення договірних правовідносин сторін та/або припинення зобов`язань.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 25.05.2016 у справі № 6-157цс16, відповідно до якого наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Господарським судом Луганської області при розгляді справи № 913/658/15 було встановлено, що на виконання умов кредитного договору банк надав відповідачу кредитні кошти. Разом з тим, факти невиконання відповідачем зобов`язань з повернення суми одержаного кредиту у строк, встановлений Договором кредитної лінії № 9 від 14.04.2011 та неналежного виконання зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом за період з 03.05.2012 по 23.07.2015 також встановлено рішенням Господарського суду Луганської області від 26.10.2015 у справі № 913/658/15 (між тими ж сторонами), тому ці факти не підлягають повторному доказуванню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Водночас, в пункті 2.7.2. Договору сторони погодили, що проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за цим договором.

Отже суд зазначає, що у даній справі сторонами у пункті 2.7.2 кредитного договору з урахуванням принципу свободи договору (статті 6, 627 ЦК України) передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, допускає нарахування Банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №913/11/18.

Оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не позбавляє Банк права на нарахування процентів в порядку, передбаченому статтею 1048 Цивільного кодексу України, а також інших сум за кредитним договором, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для нарахування позивачем процентів, 3% річних за прострочення сплати кредиту, 3% річних за прострочення сплати процентів за кредитом, інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту та інфляційних втрат за прострочення сплати процентів за кредитом.

Відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем за кредитним договором або спростовували доводи останнього.

Оскільки кошти не сплачені і строк на їх оплату минув, позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019 в сумі 2350684 грн 95 коп. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 3% річних за прострочення сплати боргу за кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019 в сумі 320547 грн 94 коп.; 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019 в сумі 233257 грн 08 коп.; інфляційні втрати за прострочення сплати боргу за кредитом за період з серпня 2015 року по жовтень 2019 року в сумі 1260000 грн 00 коп. та інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2015 року по жовтень 2019 року в сумі 841712 грн 61 коп.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за допомогою «Юридичної інформаційно пошукової системи Законодавство», суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в частині стягнення 3% річних за прострочення сплати боргу за кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019 в сумі 320547 грн 94 коп.; 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019 в сумі 233257 грн 08 коп.; інфляційні втрати за прострочення сплати боргу за кредитом за період з серпня 2015 року по жовтень 2019 року в сумі 1260000 грн 00 коп. та інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2015 року по жовтень 2019 року в сумі 841712 грн 61 коп. також підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного, позов слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019 в сумі 2350684 грн 95 коп.; 3% річних за прострочення сплати боргу за кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019 в сумі 320547 грн 94 коп.; 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019 в сумі 233257 грн 08 коп.; інфляційні втрати за прострочення сплати боргу за кредитом за період з серпня 2015 року по жовтень 2019 року в сумі 1260000 грн 00 коп. та інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2015 року по жовтень 2019 року в сумі 841712 грн 61 коп. (Всього 5006202 грн 58 коп.).

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 75093 грн 04 коп.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан Транс» про стягнення 5006202 грн 58 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан Транс» (94504, Луганська область, м. Хрустальний, вул. Кислородна, буд. 8 а, ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Г, ) в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, буд. 36, код ЄДРПОУ ВП: 09304612) проценти за користування кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019 в сумі 2350684 грн 95 коп.; 3% річних за прострочення сплати боргу за кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019 в сумі 320547 грн 94 коп.; 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 24.07.2015 по 31.10.2019 в сумі 233257 грн 08 коп.; інфляційні втрати за прострочення сплати боргу за кредитом за період з серпня 2015 року по жовтень 2019 року в сумі 1260000 грн 00 коп.; інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2015 року по жовтень 2019 року в сумі 841712 грн 61 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 75093 грн 04 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному пп. 17.5 п. 17 ч. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 09 квітня 2020 року.

Суддя Є.А. Лісовицький