ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"09" квітня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/337/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Гут С.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Борисовій Н.В.,

розглядаючи справу № 916/337/20

За позовом: Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"

до відповідача: Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 114 893,40 грн.,-

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 114 893,40 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.02.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на "05" березня 2020 р. о 09:45 год.

05.03.2020 року судове засідання було відкладено на 02.04.2020 року о 10:30год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.03.2020 року відповідно до ч.2 ст. 29 Закону України Про судоустрій і статус суддів, Указу Президента України від 13.03.2020р. №87/2020 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року, Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2, Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, розуміючи відповідальність держави за свою діяльність, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед відвідувачів та працівників суду, судом було перенесено судове засідання у справі №916/337/20, яке призначене на 02.04.2020р. о 10год.30хв., а саме на 09 квітня 2020р. о 12год.45хв.

У даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

В ході розгляду даної справи господарським судом Одеської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем не було надано жодного клопотання про відкладення розгляду справи, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, однак надав усі необхідні документи, що не позбавляє суд можливості прийняти рішення за наявними матерілами справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної доставки вантажу.

Відповідач надав відзив на позов від 26.02.2020р. за вх..ГСОО№5065/20 згідно якого позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим в задоволення позову просить суд відмовити повністю.

Також подано відповідачем заяву за вх.ГСОО№5069/20 від 26.02.2020р. про зменшення розміру штрафних санкцій на 50% до розміру 43 356,00 грн.

У відповіді на відзив за вх.ГСОО№6749/20 від 17.03.2020р. позивач просить відмовити у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та з урахуванням відзиву відповідача просить стягнути 114 893,40грн. штрафу за несвоєчасну доставку вантажів та 2 102,00грн. судового збору.

На підставі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 09.04.2020р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи, господарським судом встановлено:

Позивач вказує, що 16.09.2019р. та 18.09.2019р. приватним акціонерним товариством Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат на адресу товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» (станція Чорноморська Одеської залізниці) за залізничними накладними № 47067178 та № 47131925 відправлялись вагони з вантажем - концентратом залізорудним.

Згідно зі ст. 41 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. N 457, залізниця зобов`язана доставити вантаж за призначенням у встановлений строк. Терміни доставки вантажу, визначені пунктом 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, є граничними, при перевищенні яких залізниця має сплатити штраф за прострочення в доставці.

За посиланнями позивача, в залізничних накладних №47067178 та №47131925 зазначена відстань перевезення між станцією відправлення Інгулець та станцією призначення Чорноморська 483 км. Відстань перевезення зазначена у граф №30 накладних.

У графі №20 накладних хахначено, що вантаж відправлення маршрутною відправкою. Також у графі №29 зроблена відмітка про маршрутну відправку.

З урахуванням вказаного, за залізничними накладними №47067178 та №47131925 позивачем віправлявся вантаж маршрутними відправками, а відстань перевезення складала 483 км.

Позивач вказує, що в зв`язку з тим, що перевезення вантажу здійснювалось маршрутними відправками, а перевезення складала 483 км, то нормативний час доставки складатиме 2 доби (одна за повні 320 км та одна доба за неповні 320 км).

З наведеного вбачається, що вагони з концентратом залізорудним за залізничною накладною №47067178 повинні були бути доставлені одержувачеві в строк до 19.09.2019р. включно, а за залізничною накладною №47131925 в строк до 21.09.2019р. включно.

Фактично ж за залізничною накладною №47131925 вантаж був доставлений 27.09.2019р., а за залідзничною накладною№47067178 24.09.2019р., про що свідчить календарний штемпель видачі вантажу в графі №52 залізничних накладних.

Крім того, під час перевезення за залідничною накладною №47067178 було здійснено відчеплення трьох вагонів від основного маршруту, які пізніше були відправлені за окремою досильною накладною №40301087 та були доставлені одержувачеві 25.09.2019р.

Таким чином, вагони з залізорудним концентратом були доставлені відповідачем з порушенням встановлених строків і це підтверджується відмітками про дату прийняття до перевезення та про дату прибуття і видачу вантажу в залізничних накладних.

Враховуючи допущення Регіональною філією Одеської Залізниці АТ Українська залізниця прострочення термінів доставки вантажу, на підставі ст. 116 Статуту залізниць України, Позивачем було здійснено розрахунок штрафу, згідно якого штраф за прострочення доставки вантажу складає 114 893,40грн.

На підставі вищевикладеного, Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі, якою є Регіональна філія "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 114 893,40 грн. - штрафу за несвоєчасну доставку вантажів.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Згідно зі ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до п. 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених Правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Пунктом 41 Статуту залізниць України визначено, що залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з п. п. 1.1, 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. N 644, (далі Правила) у разі перевезення вантажною швидкістю маршрутними відправками термін перевезення на кожні повні та неповні 320 км складає 1 добу. Термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.4 Правил, обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. Терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Варто зазначити, що приписами п. 2.9 Правил визначено, що про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Згідно з п. п. 2.10, 8 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до п. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Як було встановлено судом, 16.09.2019р. та 18.09.2019р. приватним акціонерним товариством Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат на адресу товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» (станція Чорноморська Одеської залізниці) за залізничними накладними № 47067178 та № 47131925 відправлялись вагони з вантажем - концентратом залізорудним.

Згідно зі ст. 41 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. N 457, залізниця зобов`язана доставити вантаж за призначенням у встановлений строк. Терміни доставки вантажу, визначені пунктом 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, є граничними, при перевищенні яких залізниця має сплатити штраф за прострочення в доставці.

В залізничних накладних №47067178 та №47131925 зазначена відстань перевезення між станцією відправлення Інгулець та станцією призначення Чорноморська 483 км. Відстань перевезення зазначена у граф №30 накладних.

У графі №20 накладних хахначено, що вантаж відправлення маршрутною відправкою. Також у графі №29 зроблена відмітка про маршрутну відправку.

З урахуванням вказаного, за залізничними накладними №47067178 та №47131925 позивачем віправлявся вантаж маршрутними відправками, а відстань перевезення складала 483 км.

У зв`язку з тим, що перевезення вантажу здійснювалось маршрутними відправками, а перевезення складала 483 км, то нормативний час доставки складатиме 2 доби (одна за повні 320 км та одна доба за неповні 320 км).

З наведеного вбачається, що вагони з концентратом залізорудним за залізничною накладною №47067178 повинні були бути доставлені одержувачеві в строк до 19.09.2019р. включно, а за залізничною накладною №47131925 в строк до 21.09.2019р. включно.

Фактично ж за залізничною накладною №47131925 вантаж був доставлений 27.09.2019р., а за залідзничною накладною№47067178 24.09.2019р., про що свідчить календарний штемпель видачі вантажу в графі №52 залізничних накладних.

Крім того, під час перевезення за залідничною накладною №47067178 було здійснено відчеплення трьох вагонів від основного маршруту, які пізніше були відправлені за окремою досильною накладною №40301087 та були доставлені одержувачеві 25.09.2019р.

Зазначене підтверджується відмітками станції прибуття, як на основних, так і на досильних накладних.

Так, на основних залізничних накладних станцією прибуття була проставлена дата основних груп вагонів, а також дата прибуття (календарний штемпель видачі вантажу) які прибували за досильними накладними. Така ж дата прибуття (дата прибуття вагонів) зазначена і в досильних накладних.

Господарський суд зауважує, що з огляду на приписи п. п. 1.1, 2.4 Правил, нормативний термін доставки вантажу за вище перерахованими накладними повинен складати 3 доби (2 доби (відстань перевезення 483 км.) + 1 доба на операції, пов`язані з оформленням вантажу), у зв`язку з чим, суд доходить висновку про порушення відповідачем зобов`язань за договорами перевезення вантажу в частині своєчасної доставки вантажу.

Положеннями ч. 1-2 ст. 313 Господарського кодексу України визначено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі. Перевізник звільняється від відповідальності за прострочення в доставці вантажу, якщо прострочення сталося не з його вини.

Згідно зі ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Приписами ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

В той же час доказів відсутності своєї вини щодо несвоєчасної доставки вантажу, відповідачем до суду надано не було.

Підсумовуючи вище викладене, враховуючи відсутність будь-яких достеменних доказів на підтвердження відсутності вини відповідача у несвоєчасній доставці вантажу, а також відсутність у накладних відмітки про наявність у залізниці права на збільшення терміну доставки, як того вимагає п. 2.9 Правил, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для покладення на АТ „Українська залізниця відповідальності у вигляді стягнення штрафу, заявленого ПрАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат до стягнення.

Перевіривши розрахунок заявленого ПрАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат до стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 114 893,40 грн., розрахованого позивачем суд відзначає що він зроблено обґрунтована, в зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 114 893,40 грн. підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій до на 50%, на підставі ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України господарський, суд зазначає наступне:

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 3 ст.551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати в т.ч. ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Вказані обставини встановлюються на підставі поданих боржником доказів.

З огляду на те, що відповідачем не надано будь-яких документальних підтверджень того, що в даному випадку наявні передумови для зменшення розміру штрафних санкцій, господарський суд у задоволенні відповідного клопотання залізниці відмовляє.

Посилання представника відповідача на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 25.06.2018 р. по справі № 906/754/17, господарським судом не приймаються до уваги, т.я. в цій постанові міститься лише висновок щодо можливості зменшення штрафу за певних передбачених законом умов, наявність яких, як вже вказано вище, в рамках провадження по справі № 916/337/20 встановити не вдалось.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами, які несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) розміру заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондує обов`язок сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 січня 2018 року у справі №5-249кс15.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку що позовні вимоги позивача обґрунтовані, підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню судом в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 13, 20, 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" до відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 114 893,40 грн. задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця (вул. Тверська, буд.5, м. Київ, 03680, ) в особі Регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця (вул. Пантелеймонівська, буд. 19, м. Одеса, 65012, ) на користь Приватного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат (50102, м. Кривий Ріг, вул.. Рудна, 47, ) штраф за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 114 893 (сто чотирнадцять тисяч вісімсот дев`яносто три) грн. 40 коп. та судовий збір в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України

Повний текст складено 14 квітня 2020 р.

Суддя С.Ф. Гут