ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року

м. Черкаси справа № 925/73/20

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого - судді Довганя К.І., з секретарем судового засідання Дяченко Т.В., за участю представників: позивача - не з`явився, відповідача - не з`явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання недійсним змін до договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов, в якому позивач просив суд визнати недійсними Зміни від 26.07.2010 до договору оренди землі від 04 червня 2007 року, зареєстрованого у Черкаській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі вчинено запис від 15 червня 2007 року за №60 (на підставі рішення Черкаської міської ради від 24.03.2006 №9-322), які зареєстровані в Черкаському міськрайонному відділі Черкаської регіональної філії ДП "Центр ДЗК", про що вчинено запис від 28.07.2010 за №09 в частині внесення змін до пункту 2 Договору оренди від 04.06.2007 (п.1 Змін) з моменту їх укладення.

Позивач обґрунтовує заявлені вимоги тим, що Зміни до Договору в частині внесення змін до пункту 2 Договору (п. 1 Змін до Договору) не відповідають положенням ч. 1 ст. 203 ЦК України і прямо суперечать вимогам ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України.

Позивач вважає, що відповідач, укладаючи Зміни до Договору в частині внесення змін до пункту 2 Договору (п. 1 Змін до Договору) вийшов за межі господарської компетенції, чим порушив не лише господарську компетенцію, а й спеціальну правосуб`єктність, і тому, на думку позивача, такі зміни є недійсними з моменту укладання у відповідності з ч. 1 ст. 207 ГК України.

Позивач зазначив, що інші пункти Змін до Договору відповідають чинному законодавству України.

Ухвалою суду від 20.01.2020 призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження на 20 лютого 2020 р.

28.01.2020 від відповідача до суду надійшли:

- заява про закриття провадження у справі, в якій відповідач посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України та правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 вказував, що станом на дату подачі позову позивач не є суб`єктом підприємницької діяльності і зміст договору оренди, зміни до якого оспорюються позивачем, не пов`язаний безпосередньо з здійсненням підприємницької діяльності позивача;

- відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позову вважаючи вимоги позивача необґрунтованими з тих підстав, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів та не наведено фактів і відповідних наслідків, які б вказували на порушення ч.1 ст. 215 ЦК України, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідач вважає, що оскільки внаслідок внесення спірних змін до договору оренди не відбулося повторної передачі в оренду земельної ділянки, то посилання позивача на порушення вказаної норми матеріального права є безпідставним та не заслуговує на увагу;

- заява про застосування строку позовної давності, в якій відповідач просив суд застосувати до заявлених вимог строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що позивач просить визнати недійсними зміни до договору оренди земельної ділянки, підписані сторонами ще 26 липня 2010 року, тобто більше 9-ти років тому. Ці зміни до договору оренди були підписані на підставі рішення Черкаської міської ради від 09.07.2010 №5-903 «Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 24.03.2006 №9-322 «Про надання приватному підприємцю Мельнику Володимиру Миколайовичу земельної ділянки в оренду по вул. Гагаріна, ліворуч спуску Франка». Відповідач зауважив, що позивач ще з моменту звернення 06.08.2016 до Соснівського районного суду м. Черкаси вважав свої права порушеними щодо укладення змін до договору оренди на підставі рішення Черкаської міської ради від 09.07.2010 №5-903. На думку відповідача, позивач ще 06.08.2016 міг звернутися до суду про визнання недійсними змін до договору одночасно з оскарженням рішення Черкаської міської ради від 09.07.2010 №5-903, однак цього не зробив, в зв`язку з чим пропустив передбачений чинним законодавством строк позовної давності.

03.03.2020 від позивача до суду надійшли:

- відповідь на заяву про закриття провадження, в якій позивач посилаючись на правовий висновок постанови Великої Палати Верховного Суду у справі 338/180/17 повідомив, що з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п.1 ч.1 ст.20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем;

- відповідь на відзив, в якому позивач не визнав та відхилив наведені відповідачем у відзиві на позов доводи і заперечення;

- відповідь на заяву про застосування строку позовної давності, в якій позивач зауважив, що перебіг позовної давності щодо вимог позивача починається з 25.03.2019, оскільки позивач дізнався про порушення свого права лише 14.06.2017 з прийняттям Київським апеляційним адміністративним судом ухвали, якою залишено без змін Постанову Соснівського районного суду від 31.03.2017 у справі №712/9000/16-а, якою визнано протиправним та скасовано рішення Черкаської міської ради №5-903; до набрання законної сили рішенням суду першої інстанції рішення №5-903 було чинним та не скасованим, тому, на думку позивача, підстав вважати договір недійсним з моменту укладення, не було. Також, як зазначив позивач, Верховним Судом скасовано рішення суду першої інстанції та направлено справу на новий розгляд; постановою Соснівського районного суду від 06.11.2018 під час нового розгляду справи №712/9000/16-а позов ФОП Мельника В. М. задоволено та визнано протиправним та скасовано рішення Черкаської міської ради №5-903, апеляційний суд залишив постанову без змін, а тому вона набула чинності 25.03.2019.

20.02.2020 в судовому засіданні судом була оголошена перерва до 17 березня 2020 р.

Викладені відповідачем доводи у заяві щодо закриття провадження у справі суд вважає необґрунтованими, оскільки з 15.12.2017 господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду у вказаній редакції спорів в порядку п.1 ч.1 ст.20 ГПК України. Відтак, вище вказана заява задоволенню не підлягає.

Представники в судове засідання не з`явились.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представників сторін за наявними матеріалами в порядку ст. 202 ГПК України.

Суд, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 24.03.2006 рішенням Черкаської міської ради № 9-322 (далі - Рішення №9-322) надано приватному підприємцю Мельнику Володимиру Миколайовичу земельну ділянку площею 7579 кв.м. по вул. Гагаріна, ліворуч спуску Франка в оренду на 49 років під розташування та подальшу експлуатацію пункту короткочасного відпочинку населення.

За основним цільовим призначенням земельну ділянку віднесено до земель водного фонду (прибережна захисна смуга).

За функціональним використанням земельну ділянку віднесено площею 5496 кв.м. - до земель рекреаційного призначення та інші відкриті землі (землі відпочинку та спорту); площею - 2083 кв.м. - до земель комерційного використання.

04.06.2007 між позивачем і відповідачем був укладений договір оренди землі (далі - Договір), відповідно до якого Черкаська міська рада передала підприємцю Мельнику В.М. в строкове платне користування земельну ділянку, яка за цільовим призначенням відноситься до земель водного фонду (прибережна захисна смуга), що знаходиться по вул. Гагаріна, ліворуч спуску Франка.

15.06.2007 цей Договір зареєстровано в Черкаській регіональній філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що був вчинений запис за №60.

За умовами п.2 Договору оренди землі від 04.06.2007 в оренду передається земельна ділянка площею 7579 кв. м. під розташування та подальшу експлуатацію пункту короткочасного відпочинку населення.

За функціональним використанням земельна ділянка відноситься:

площею 5496 кв.м. - до категорії земель рекреаційного призначення та інші відкриті землі (землі відпочинку та спорту);

площею 2083 кв.м. - до категорії земель комерційного використання.

09.07.2010 рішенням відповідача № 5-903 «Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 24.03.2006 № 9-322 «Про надання приватному підприємцю Мельнику В. М. земельні ділянки в оренду по вул. Гагаріна, ліворуч спуску Франка» (далі - Рішення №5-903) орендовану земельну ділянку площею 7579 кв.м. за функціональним призначенням віднесено до категорії земель комерційного використання.

На підставі прийнятого Рішення №5-903 коефіцієнт функціонального використання (Кф) на площі 5496 кв.м. збільшено з 0,5 до 2,5.

26.07.2010 між Черкаською міською радою та фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) Мельник В. М. укладено зміни до договору оренди землі від 04 червня 2007 року (далі - Зміни до Договору). Ці Зміни до Договору зареєстровано в Черкаському міськрайонному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що вчинено запис від 28.07.2010 за №09.

У п.1 Змін до Договору оренди землі пункт 2 викладений у наступній редакції: «В оренду передається земельна ділянка площею 7579 кв. м. під розташування та подальшу експлуатацію пункту короткочасного відпочинку населення.

З функціональним використанням земельна ділянка відноситься до категорії земель комерційного використання.»

31.03.2017 Соснівським районним судом м. Черкаси розглянута справа №712/9000/16-а за позовом ФОП Мельника В. М. до Черкаської міської ради про скасування рішення №5-903. Постановою Соснівського районного суду від 31.03.2017 визнано протиправним та скасовано рішення відповідача №5-903.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017 постанову суду першої інстанції у справі № №712/9000/16-а залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного

адміністративного суду від 17.07.2018 постанову Соснівського районного суду від 31.03.2017 скасовано та направлено справу до суду першої інстанції на новий розгляд з метою перевірки та встановлення обставини чи був дотримано порядок зміни виду функціонального використання вказаної земельної ділянки.

Постановою Соснівського районного суду від 06.11.2018 під час нового розгляду справи №712/9000/16-а позов ФОП Мельник В. М. задоволено та визнано протиправним та скасовано рішення Черкаської міської ради №5-903.

25.03.2019 Шостим апеляційним адміністративним судом апеляційну скаргу Черкаської міської ради у справі №712/9000/16-3 залишено без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поділ земель на категорії за цільовим призначенням є фундаментальним положенням земельного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісового фонду;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно ст.20 Земельного кодексу (далі - ЗК) України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

За правилами ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для:

- визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам;

- визнання недійсними угод щодо земельних ділянок;

- відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною;

- притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Згідно ст.ст.91, 96 ЗК України власники земельних ділянок і землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі відповідно до цільового призначення та умов її надання, залежно від чого здійснюється і оподаткування земельних ділянок.

За приписами ч.1 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Законом України «Про землеустрій» визначено, що цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам, юридичним особам у власність чи постійне користування, зазначається в державних актах на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою. З цією метою до форми бланків зазначених державних актів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (чинного на час виникнення спірних відносин), введена графа «цільове призначення».

Відтак, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

Ст.203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи вищенаведеного законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що зміна виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення можлива, але порядок вирішення цього питання не встановлений.

Виходячи з принципу Земельного кодексу України щодо раціонального використання та охорони земель, суд вважає, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цього цільового призначення землі.

Земельний кодекс України передбачає зміну цільового призначення землі органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Обов`язковою умовою дотримання встановленої процедури зміни цільового призначення земельної ділянки є складання або перепогодження (у випадку якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка, а не її частина) проекту відведення земельної ділянки з місцевими органами виконавчої влади (районним (міським), органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування й архітектури та охорони культурної спадщини), а також: підлягає державній землевпорядній експертизі.

Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону.

Аналогічні правові позиції міститься у постанові Верховного Суду України від 05.03.2013 у справі № 21-417а12 та постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №521/4789/17.

Судом встановлено, що оспорюваним рішенням Черкаської міської ради змінено вид функціонального використання земельної ділянки, орендованої позивачем, яка за основним цільовим призначенням віднесена до земель водного фонду (прибережна захисна смуга) з земель рекреаційного призначення та інші відкриті землі (землі відпочинку і спорту) на землі комерційного використання.

Зміна категорії земельної ділянки передбачає законодавчо-визначену процедуру і прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, яке є підставою для зміни юридичного статусу земельної ділянки і застосування нового коефіцієнта її функціонального використання.

Належних доказів підстав саме для зміни статусу земельної ділянки (проекту відведення земельної ділянки, витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки) відповідачем до суду не подані.

Внесення будь-яких змін до Договору оренди, зокрема щодо виду цільового використання спірної земельної ділянки, вказаним рішенням не передбачено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2019 у справі №712/9000/16-а постанову Соснівського районного суду м.Черкаси залишено без змін. У постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2019 зазначено, що на виконання постанови Верховного Суду від 17.07.2018 з приводу перевірки встановлення обставини щодо дотримання порядку зміни виду функціонального використання вказаної земельної ділянки, судом першої інстанції встановлено, та апеляційним судом перевірено, що відповідач при прийнятті спірного рішення не вживав заходи щодо складання чи перепогодження проекту відведення земельної ділянки.

Суд вважає, що правовий режим земельної ділянки у кожному конкретному випадку повинен визначатися на основі положень законодавства планувальною документацією та землевпорядною документацію відносно конкретної земельної ділянки.

За приписами ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зміни до договору оренди є його невід`ємною складовою. Відповідно зміни до договору також не можуть суперечити змісту рішення, прийнятого органом місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів та фактичних обставин справи, Зміни до Договору в частині внесення змін до пункту 2 Договору (п. 1 Змін до Договору) укладені саме на підставі скасованого та визнаного незаконним Рішення №5-903.

Отже, рішення відповідача №9-322 є чинним, згідно з яким орендована позивачем земельна ділянка за функціональним використанням відноситься: площею 5496 кв.м до земель рекреаційного призначення та інші відкриті землі (землі відпочинку та спорту); площею - 2083 кв.м до земель комерційного використання. Відповідно договір оренди відповідає рішенню органу місцевого самоврядування, яке стало підставою укладення такого договору.

Судом також враховано, що судами у справі №712/9000/16-а встановлено порушення Черкаської міської ради щодо зміни виду функціонального використання: дії органу самоврядування щодо прийняття рішення №5-903, на підставі яких внесено зміни до рішення №9-322 та відповідно до Договору оренди. Таким чином, зазначені порушення вже існували на час укладення оскаржуваних Змін та відповідно дії відповідача, які стосуються зміни функціонального використання земельної ділянки вже визнано незаконними.

Відтак, суд приходить до висновку, що Зміни до Договору не відповідають Рішенню №9-322, яке чинне та відповідно не змінене, а отже зміст правочину (Договір оренди із відповідними змінами) суперечить ЦК України, ЗК України, встановленому порядку зміни виду використання землі в межах її цільового призначення. Таким чином, суд вважає, що відповідачем не був дотриманий порядок зміни виду функціонального використання вказаної земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України не було спростовано належними та допустимими доказами доводи, викладені позивачем у позовній заяві.

Щодо доводів відповідача, викладених у заяві про застосування строку позовної давності, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач дізнався про порушення свого права - 14.06.2017 з прийняттям Київським апеляційним адміністративним судом ухвали, якою залишено без змін постанову Соснівського районного суду від 31.03.2017 у справі №712/9000/16-а. Цією постановою було визнано протиправним та скасовано рішення Черкаської міської ради №5-903.

До набрання законної сили рішенням суду першої інстанції Рішення №5-903 було чинним, і підстави вважати договір недійсним з моменту укладення були відсутні.

В подальшому, Верховним Судом було скасовано рішення суду першої інстанції та направлено справу на новий розгляд.

Постановою Соснівського районного суду від 06.11.2018 під час нового розгляду справи №712/9000/16-а позов ФОП Мельника В. М. задоволено і визнано протиправним та скасовано рішення Черкаської міської ради №5-903.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2019 у справі №712/9000/16-а постанову Соснівського районного суду м.Черкаси залишено без змін. Ця постанова набрала законної сили - 25.03.2019.

За змістом ч.1. ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Спеціальна позовна давність застосовується лише в певних випадках, вичерпний перелік яких визначено законом. Щодо вимог, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними, то застосовується загальна позовна давність.

Відповідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається, за загальним правилом, від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за винятком випадків, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.

Судом встановлено, що фактично порушення прав позивача існуванням змін до Договору відбулось під час скасування змін до рішення, а не в момент прийняття рішення №5-903. До того часу зміни до Договору були такими, що відповідали законодавству України.

Відтак, суд приходить до переконання, що заява відповідача про застосування строку позовної даності задоволенню не підлягає, оскільки перебіг позовної давності щодо вимог позивача починається з 25.03.2019, тобто позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права у межах відповідного строку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач, укладаючи Зміни до Договору в частині внесення змін до пункту 2 Договору (п.1 Змін до Договору) вийшов за межі господарської компетенції, чим порушив не лише господарську компетенцію, а й спеціальну правосуб`єктність. Тому такі зміни є недійсними з моменту укладання відповідно до ч.1 ст.207 ГК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, ст. ст.232, 233, 236-241 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсними Зміни від 26.07.2010 до договору оренди землі від 04 червня 2007 року, зареєстрованого у Черкаській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі вчинено запис від 15 червня 2007 року за №60 (на підставі рішення Черкаської міської ради від 24.03.2006 №9-322), які зареєстровані в Черкаському міськрайонному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що вчинено запис від 28.07.2010 за №09 в частині внесення змін до пункту 2 Договору оренди б/н від 04.06.2007 (п. 1 Змін) з моменту їх укладення.

Стягнути з Черкаської міської ради (; вул.Б.Вишневецького,36, м.Черкаси, 18001) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) - 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві грн.) витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено і підписано 16.04.2020.

Суддя К.І.Довгань