ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
УХВАЛА

14 квітня 2020 року Справа № 915/42/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (55001, Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ; ідентифікаційний код 20915546)

до відповідача: Приватного підприємства «Пауерлюкс» (69095, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Залізнична, буд. 1-В; ідентифікаційний код 25222641)

про: стягнення 3061,62 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

Суть спору:

15.01.2020 Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 32/22177 від 13.12.2019 (з додатками) про стягнення з Приватного підприємства «Пауерлюкс» штрафних санкцій у сумі 3061,62 грн, із яких пені у сумі 2339,22 грн та штрафу у сумі 722,40 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі Договору на постачання товару № 53-123-01-19-05216 від 20.03.2019 з додатком до нього; видаткових накладних № 476 від 29.03.2019, № 586 від 17.04.2019, № 654 від 24.04.2019, № 667 від 02.05.2019, № 705 від 10.05.2019; претензії № 32/15600 від 09.09.2019; застосування норм статей 526, 530, 546, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України та мотивовані неналежним виконанням Приватним підприємством «Пауерлюкс» зобов`язань за укладеним договором № 53-123-01-19-05216 від 20.03.2019, а саме зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі поставки товару, передбаченого договором.

Ухвалою суду від 29.01.2020, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, останню було прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/42/20 за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 25 лютого 2020 року об 11:30; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

В засіданні 25.02.2020 судом було розпочато розгляд справи по суті. За результатами проведеного засідання, для проведення перевірки наданих позивачем розрахунків, судом було постановлено ухвалу, якою розгляд справи по суті відкладено на 26 березня 2020 року о 10:30.

20.03.2020 на офіційну електронну адресу суду від позивача надійшла заява № 32/55 від 20.03.2020 про закриття провадження у справі № 915/42/20, у якій заявник, посилаючись на задоволення відповідачем позовних вимог, просить суд: постановити ухвалу про повернення Державному підприємству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» судового збору в сумі 2102,00 грн; закрити провадження у справі № 915/42/20.

Суд відмічає, що оригінал вказаної заяви додатково надійшов на адресу суду засобами поштового зв`язку 24.03.2020.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді у даній справі у відпустці у період з 17.03.2020 по 27.03.2020 судове засідання, призначене на 26.03.2020 не відбулося з об`єктивних причин. Ухвалою суду від 31.03.2020 розгляд справи по суті було призначено на 14 квітня 2020 року о 10:45.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи будь-яких заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

В судове засідання 14.04.2020 повноважні представники сторін не з`явилися, про причини нез`явлення суд не сповістили, хоча про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, шляхом направлення на їх юридичні адреси копій ухвали Господарського суду Миколаївської області від 31.03.2020 у справі № 915/2423/19.

Судом взято до уваги те, що така форма господарського судочинства як спрощене позовне провадження має особливості розгляду справ по суті та призначена для розгляду справ незначної складності для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ст. 12, 252 ГПК України).

Крім того, матеріали даної справи містять необхідні докази для вирішення спору по суті, у межах процесуального строку, встановленого законом.

Додатково, суд зауважує, що ухвалою суду від 31.03.2020 учасників справи було повідомлено про те, що за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше, справу буде розглянуто без участі представників учасників справи за наявними в ній матеріалами.

У даній справі від учасників справи будь-яких заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справу до суду не надходило.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги рекомендації Ради суддів України від 16.03.20р. №9рс-186/20 та Постанову Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін.

За результатами розгляду справи, 14.04.2020 на підставі статей 233, 240 Господарського процесуального кодексу України суд підписав вступну та резолютивну частини ухвали.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2019 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та Приватним підприємством «Пауерлюкс» був укладений договір на постачання товару (реєстраційний номер ДП «НАЕК «Енергоатом» 53-123-01-19-05216), відповідно до предмету якого відповідач, як постачальник, зобов`язався передати покупцю, а позивач, як покупець, взяв на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар - код CPV44510000-8 по ДК 021:2015 Знаряддя (Ключи, викрутки), (далі товар), у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації № 1 (Додаток до договору № 1), що є невід`ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару не раніше 2018 року.

За умовами наведеного Договору:

- місцем виконання цього договору є місто Южноукраїнськ (п. 1.3);

- загальна вартість товару складає: разом: 927000,00 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20 %: 185400,00 грн. Всього з ПДВ: 1112400,00 грн (п. 2.1);

- за даним договором оплата відбувається на протязі 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно специфікації № 1 (Додаток до договору № 1) та виконання постачальником умов п.п. 3.2, 5.1 цього Договору (п. 2.2);

- постачання здійснюється з дати публікації договору в системі ProZorro по 29.04.2019р. на умовах DDP м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, Южноукраїнське відділення ВП «Складське господарство» відповідно до Правил Інкотермс-2010, з обов`язковою присутністю представника постачальника (п. 3.1);

- з товаром постачальник надає покупцю: видаткову накладну (в трьох примірниках); податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, з відображенням УКТЗЕД по-позиційно, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її на електронну адресу покупця та протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною постачальник надає покупцю електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН; документ підтверджуючий якість продукції (п. 3.2);

- датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару (п. 3.3);

- у разі порушення зобов`язань за договором, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, постачальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожен день прострочення. Крім того, у разі прострочення постачання понад 30 календарних днів постачальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару (п. 4.1);

- приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкцій П-6 «Про порядок приймання продукції по кількості» і П-7 «Про порядок приймання продукції по якості», СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС» (п. 5.1);

- всі спори і розбіжності, які можуть виникнути з цього договору або у зв`язку з ним, будуть вирішуватись сторонами згідно претензійного порядку. Сторона, яка порушила права і законні інтереси іншої сторони, зобов`язана поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову (п. 8.1);

- претензія підлягає розгляду в 10-ти денний строк, який обчислюється з дня її одержання (п. 8.2);

- у разі незадоволення претензії або неотримання відгуку у встановлений термін, а також неможливості врегулювання розбіжностей у претензійному порядку, спір вирішується в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України (п. 8.3);

- покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари (п. 11.1.1);

- постачальник зобов`язаний забезпечити постачання товарів у строки, встановлені цим договором (п. 11.3.1);

- договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами, та скріплення печаткою (п. 12.1);

- дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1 цього договору, та закінчується 31.12.2019 (п. 12.2);

- закінчення терміну дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії терміну цього договору, та виконання діючих зобов`язань (п. 12.3).

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як покупця, до відповідача, як постачальника, про стягнення з останнього пені та штрафу, внаслідок порушення останнім строків здійснення постачання товару.

Підставою Договір на постачання товару № 53-123-01-19-05216 від 20.03.2019 з додатком до нього; видаткові накладні № 476 від 29.03.2019, № 586 від 17.04.2019, № 654 від 24.04.2019, № 667 від 02.05.2019, № 705 від 10.05.2019; претензія № 32/15600 від 09.09.2019; застосування норм статей 526, 530, 546, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Так, згідно з приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

За умовами Договору, постачання мало бути здійснено з дати публікації договору в системі ProZorro по 29.04.2019 (п. 3.1 Договору).

Публікація вказаного договору на веб-порталі ProZorro відбулася 21.03.2019, що підтверджується роздруківкою інформації про закупівлю, розміщеною за посиланням: https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-12-28-000238-b.

За такого, з урахуванням дати публікації договору, постачання мало бути здійснено у період з 21.03.2019 по 29.04.2019.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного Договору відповідач поставив позивачу, а останній прийняв у власність товар на загальну суму 1102080,00 грн, що підтверджується копіями видаткових накладних:

- № 476 від 29.03.2019 на суму 479659,20 грн. Постачання відбулося 29.03.2019, що підтверджується відбитком штампу Южноукраїнського відділення ДП НАЕК «Енергоатом» ВП «Складське господарство», із зазначенням дати 29.03.2019;

- № 586 від 17.04.2019 на суму 427694,40 грн. Постачання відбулося 17.04.2019, що підтверджується відбитком штампу Южноукраїнського відділення ДП НАЕК «Енергоатом» ВП «Складське господарство», із зазначенням дати 17.04.2019;

- № 654 від 24.04.2019 на суму 152666,40 грн. Постачання відбулося 20.04.2019, що підтверджується відбитком штампу Южноукраїнського відділення ДП НАЕК «Енергоатом» ВП «Складське господарство», із зазначенням дати 20.04.2019;

- № 667 від 02.05.2019 на суму 22320,00 грн. Постачання відбулося 06.05.2019, що підтверджується відбитком штампу Южноукраїнського відділення ДП НАЕК «Енергоатом» ВП «Складське господарство», із зазначенням дати 06.05.2019;

- № 705 від 10.05.2019 на суму 19740,00 грн. Постачання відбулося 15.05.2019, що підтверджується відбитком штампу Южноукраїнського відділення ДП НАЕК «Енергоатом» ВП «Складське господарство», із зазначенням дати 15.05.2019.

З метою досудового врегулювання спору, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору № 53-123-01-19-05216 від 20.03.2019 щодо постачання товару у встановлений строк, 09.09.2019 позивачем було оформлено на адресу відповідача претензію №32/15600 про сплату пені в сумі 1750,98 грн та штрафу в розмірі 722,40 грн. При цьому суд відмічає, що матеріали справи не містять доказів направлення претензії на адресу відповідача.

За даними позивача, відповідь на вказану претензію від відповідача не надходила.

Відповідач, за твердженням позивача поставку товару за договором здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту своєчасності здійснення поставки закон покладає на постачальника.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором не представив, доводи позивача не спростував.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині повноти та своєчасності поставки товару за договором № 53-123-01-19-05216 від 20.03.2019, в зв`язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача пені та штрафу за прострочення виконання зобов`язання.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4.1 Договору, у разі порушення зобов`язань за договором, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, постачальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожен день прострочення. Крім того, у разі прострочення постачання понад 30 календарних днів постачальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару.

Таким чином, на підставі статей 549 ЦК України та 230 ГК України, положень п. 4.1 Договору позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню та штраф.

Так, з урахуванням прострочення поставки товару за Договором позивачем нараховано відповідачу:

1. Пеню в загальній сумі 2339,22 грн, зокрема:

- за прострочення поставки товару по видатковій накладній № 667 від 02.05.2019 на суму 22320,00 грн - за 6 днів (фактично з 30.04.2019 по 05.05.2019) на суму 133,92 грн;

- за прострочення поставки товару по видатковій накладній № 705 від 10.05.2019 на суму 19740,00 грн - за 15 днів (фактично з 30.04.2019 по 14.05.2019) на суму 296,10 грн;

- за прострочення поставки товару на суму 10320,00 грн - за 185 днів (фактично за період з 30.04.2019 по 31.10.2019) на суму 1909,20 грн.

2. Штраф у сумі 722,40 грн.

Отже, позивачем у даній справі заявлено до стягнення з відповідача штрафні санкції у сумі 3061,62 грн, із яких пені у сумі 2339,22 грн та штрафу у сумі 722,40 грн.

Як свідчать матеріали справи, розрахунок заявлених позивачем до стягнення сум відповідачем не спростовано.

Водночас, в період розгляду даної справи, з наданої позивачем банківської виписки від 19.03.2020 (за дату 18.03.2020) вбачається, що відповідач здійснив оплату претензійних вимог на суму 3061,62 грн (призначення платежу: «Перераховується штрафні санкції по договору 53-123-01-19-05216 від 20.03.2019р.»).

Таким чином, враховуючи наявність банківської виписки, яка свідчить про повну сплату відповідачем позивачу за договором, на підставі якого заявлені позовні вимоги, грошових коштів в межах заявленого позову, та підтвердження даного факту позивачем заявою № 32/55 від 20.03.2020, суд доходить до висновку про те, що між сторонами не залишилось спірних питань по суті спору.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Тому, беручи до уваги наведені норми та обставини, оскільки відповідачем у повному обсязі погашено заявлену позивачем до стягнення з відповідача суму заборгованості за договором № 5002/1617-ТЕ-22 від 23.08.2016, провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Згідно з приписами ч. ч. 3-5 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Приписами ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору, в тому числі визначено підстави такого повернення, яке здійснюється за ухвалою суду.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Беручи до уваги: заяву позивача № 32/55 від 20.03.2020 про закриття провадження у справі №915/42/20, в якій останній просив повернути сплачений судовий збір в сумі 2102,00 грн, з урахуванням вищенаведених процесуальних норм, суд дійшов висновку про повернення позивачу з Державного бюджету України судового збору в загальній сумі 2102,00 грн, сплачений відповідно до платіжних доручень № АЭС/11547 від 26.12.2019 на суму 1921,00 та № N0J7H6272M від 31.01.2020 на суму 181,00 грн.

При цьому, оригінали платіжних доручень № АЭС/11547 від 26.12.2019 та № N0J7H6272M від 31.01.2020 залишаються в матеріалах судової справи № 915/42/20.

Отже, керуючись ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 46, 73, 74, 86, 231, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження у справі № 915/42/20 у зв`язку з відсутністю предмета спору.

2. Повернути Державному підприємству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» (55001, Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ; ідентифікаційний код 20915546) із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2102,00 грн, перерахований відповідно до платіжних доручень № АЭС/11547 від 26.12.2019 на суму 1921,00 та № N0J7H6272M від 31.01.2020 на суму 181,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку та у строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано судом 16.04.2020.

Суддя О.Г. Смородінова