номер провадження справи 9/24/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2020 Справа № 908/392/20

м.Запоріжжя

За позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6)

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, (69063, м. Запоріжжя, вул. Земського лікаря Лукашевича, буд. 4)

про стягнення суми 1499,14 грн.

Суддя Боєва О.С.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, суми 671,94 грн. - пені, суми 34,89 грн. - 3% річних, суми - 792,31 грн. інфляційних втрат, всього - загальної суми 1499,14 грн.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу від 18.02.2020 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/392/20 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою суду від 24.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/392/20, присвоєно номер провадження справи 9/24/20, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

24.04.2020 за наслідками розгляду справи судом прийнято рішення.

Позовні вимоги мотивовані наступним. 17.02.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір №1668/15-ТЕ(Т)-13 від 17.02.2015 постачання природного газу. На виконання вказаного договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 7462,44 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу Відповідач здійснював оплату за отриманий природний газ несвоєчасно, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1. договору. У зв`язку із несвоєчасною оплатою відповідачем за отриманий природний газ, позивач нарахував відповідачу пеню за неналежне виконання умов договору у розмірі 671,94 грн., 3% річних у розмірі 34,89 грн. та інфляційні втрати у розмірі 792,31 грн. Позов обґрунтовано ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655 ЦК України, ст.ст. 20, 173-175, 193, 216, 230, 231 ГК України та умовами укладеного сторонами договору.

Відповідач у встановлений судом строк надав письмове заперечення, яке по суті є відзивом на позовну заяву, в якому зазначив зокрема про наступне. На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 7462,44 грн., що підтверджується актами приймання-передачі газу за січень березень 2015 року. Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України акти приймання-передачі газу є документальним підтвердженням та набувають статусу бюджетного зобов`язання у сумі, визначеній умовами договору. У відповідності до Порядку здійснення реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 № 309, підтверджувальні документи опрацьовуються органом Казначейства за іншими поточними видатками, крім захищених до 3 операційних днів. Підставою для сплати через ДКСУ на рахунки відповідача є наявність акту приймання-передачі скріпленого печатками сторін відповідно до умов п. 3.3 договору, наданий ДКСУ. Відповідно до п. 6.1 договору остаточний розрахунок здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місцем поставки газу за умов отримання Покупцем акту приймання-передачі природного газу підписаного уповноваженими представником та газотранспортним підприємством та скріпленого печатками. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонам через ДКСУ. Продавець (позивач) не виконав умови п. 3.4 договору, а саме: повернув акти приймання-передачі за січень та березень 2015 року лише 18.05.2015, згідно журналу реєстрації вхідних документів Квартирно-експлуатаційного відділу міста Запоріжжя: запис на сторінці 111, під вхідним номером 1320 від 18.05.2015 року про отримання від Запоріжгаз кореспонденції «Щодо підписання актів». Згідно Бюджетного кодексу України відповідачем оплачено ці акти 21.05.2015; акт за лютий 2015 отримано відповідачем у квітні 2015 та було оплачено 16.04.2015. Відповідач вважає, що нарахування позивачем штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат згідно з наданими ним доказами не відповідає дійсним обставинам. На підставі викладеного, відповідач просить закрити провадження у справі за відсутністю предмета спору.

Позивачем надано до суду відповідь на відзив, згідно з якою останній не погоджується із запереченнями відповідача з огляду на наступне. Пунктом 6.1 Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати, протягом місяця поставки газу. Тобто, Відповідач не був позбавлений можливості здійснювати оплату за поставлений газ до моменту підписання відповідного Акту приймання-передачі газу. Така оплата вважатиметься як передоплата, що також не протирічить розділу 6 Договору. При цьому, пунктом 3.3 Договору визначено, що Обсяг використаного природного газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється, шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла /вузлів обліку газу Покупця. Відповідно до пункту 3.4 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов`язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Тобто, Відповідач мав можливість самостійно розрахувати вартість спожитого ним природного газу до кінця місяця, враховуючи наявні дані про спожитий обсяг газу та його вартість, що визначена Договором. На момент підписання Договору відповідач був обізнаний про наявність обставин, на які він посилається, та про те, що такі обставини, на його думку, можуть призвести до невиконання Відповідачем умов договору щодо оплати. Посилання Відповідача на ту обставину, що Позивач повернув йому підписані Акти приймання передачі лише у травні та квітні 2015 року безпідставні та не підтверджуються жодними доказами. Доданий до заперечень витяг з журналу вхідної кореспонденції не може бути належним та допустимим доказом, оскільки не підтверджує, що саме зазначеною датою було отримано відповідний документ, а не лише його зареєстровано. Крім цього, вказаний витяг містить інформацію про отримання листа від Запоріжгаз, а не від НАК «Нафтогаз України»; не вказано, яка саме інформація зазначена в цьому листі і за які періоди. Здійснення вчасної оплати за поставлений природний газ залежала саме від Відповідача. Розрахунок за газ фактично було здійснено із простроченням в строки від 36 до 93 днів. Відповідно до абзацу другого пункту 6.1 Договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вказаний пункт не містить положення, що така оплата здійснюється за умови отримання Покупцем Акту приймання-передачі природного газу, оскільки Договір не містить жодного застереження, що така оплата можлива лише після отримання відповідачем акту.

Від відповідача до суду надійшло заперечення в порядку ст. 167 ГПК України із наступними наведеними у ньому доводами. У відповіді на відзив позивач не заперечує, та наводить на сторінці другій абзац п`ять про те, що Покупець зобов`язаний оплатити товар після прийняття товаророзпорядчих документів на нього, у даному випадку згідно п. 3.4 договору Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами. Натомість позивач наполягає, що Відповідач не виконав умови пункту 6.1 договору та не був позбавлений можливості здійснити передплату, тобто не був позбавлений можливості здійснити оплату за поставлений газ за наявними обсягами спожитого обсягу газу до моменту підписання відповідних актів приймання-передачі газу. Припущення про можливість та обізнаність відповідача ніяким чином не спростовує невиконання позивачем умов пункту 3.4 №1668/15ТЕ(Т)-13 від 17.02.2015 року постачання природного газу. Жодним пунктом вказаного договору відповідач не зобов`язаний вносити попередню сплату за спожитий газ, а лише сплачує поточну (п.6.1 договору) за фактично переданий газ, де факт передачі підтверджується актами приймання-передачі газу підписаними продавцем, покупцем та газотранспортним підприємством «Запоріжгаз». Порядок і умови передачі газу засвідчені у розділі вказаного договору. За відсутністю підписаних актів приймання-передачі газу неможливо визначити кількість переданого газу та, як наслідок, здійснити розрахунок оплати за спожитий покупцем газ. Попередня сплата за договором бюджетним установам взагалі заборонена, тільки за попередніми кошторисними призначеннями, на підставі акту прийому - передачі товару. Позовні вимоги ПАК «Нафтогаз України» не підтверджуються належними доказами відповідно до приписів ст. 74-78 Господарського процесуального кодексу України, тому наявні усі підстави дійти до висновку про недоведеність та необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача суми 671,94 грн. пені, суми 34,89 грн. 3% річних, суми 792,31 грн. інфляційних втрат. У зв`язку із цим відповідач просить у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Згідно зі ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

17.02.2015 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (на сьогодні - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - Продавець, позивач у справі) та Квартирно-експлуатаційним відділом міста Запоріжжя (Покупець, відповідач у справі) укладено договір 1668/15-ТЕ(Т)-13 купівлі-продажу природного газу, за п. 1.1. якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, а Покупець зобов`язався прийняти газ та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Газ, що постачається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п.1.2. договору).

Постачальник передає споживачу з 01.01.2015 по 31.03.2015 газ обсягом до 5,700 тис. куб. м., у т.ч. по місяцях (тис.куб.м.): січень 2,3, лютий 2,0, березень 1,4 (п. 2.1. договору).

За змістом пункту 3.3. договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У пункті 3.4. договору, зокрема, зазначено, що не пізніше п`ятого числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов`язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що ціна за 1000 куб. м. газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природно газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1091,00 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 1309,20 грн.

Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 6218,70 грн., крім того ПДВ, разом 7462,44 грн. (п. 5.5.).

Згідно з п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими кошами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до статті 11 договору, останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2015 і діє в частині реалізації газу з до 31.03.2015, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення з відповідача суми пені, 3% річних та інфляційних витрат, позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, що стало підставою для нарахування позивачем суми 671,94 грн. - пені, суми 34,89 грн. - 3% річних та суми 792,31 грн. - інфляційних втрат.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зі змісту ст.ст. 13, 14, 526 ЦК України слідує, що цивільні права і обов`язки здійснюються та виконуються у межах, наданих договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускається зловживання правами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до договору від 17.02.2015 № 1668/15-ТЕ(Т)-13 позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму у розмірі 7462,44 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу: від 28.02.2015 за січень на суму 3011,16 грн., від 28.02.2015 за лютий на суму 2618,40 грн., від 31.03.2015 за березень на суму 1832,88 грн. Вказані акти підписані представниками сторін (Продавцем та Покупцем) та газорозподільчою організацією ПАТ «Запоріжгаз» й скріплені печатками підприємств (копії актів містяться в матеріалах справи).

З матеріалів справи також слідує, що відповідач здійснив оплату за отриманий у січні, лютому та березні 2015 року природний газ у загальному розмірі 7462,44 грн., однак з порушенням строку встановленого у п. 6.1. договору, а саме: 16.04.2015 перераховано позивачу суму 2618,40 грн., 21.05.2015 суму 3011,16 грн. та суму 1832,88 грн.

Відповідно до змісту пункту 6.4 договору сторони погодили, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди грошова сума, яка надійшла від Покупця, погашає вимоги Продавця з погашення основного боргу у черговості, незалежно від призначення платежу.

Відповідач проти позову заперечив, мотивуючи тим, що відповідно до умов договору остаточний розрахунок здійснюється за умов отримання Покупцем акту приймання-передачі природного газу підписаного уповноваженими представником продавця та газотранспортним підприємством та скріпленого печатками. Позивач не виконав умови п. 3.4 договору, акти приймання-передачі за січень та березень 2015 року повернув відповідачу лише 18.05.2015, після чого відповідачем 21.05.2015 їх було оплачено; акт за лютий був отриманий у квітні 2015 та оплачений 16.04.2015.

За змістом ст. 2 ГПК України суд при здійсненні судочинства зобов`язаний керуватися принципами верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та пропорційності.

Згідно з приписами ст.ст. 74, 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Європейський суд з прав людини (Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

В даному випадку для вирішення спору необхідним є встановлення наявності або відсутності факту порушення відповідачем зобов`язання з оплати природного газу у встановлений договором строк (термін).

Відповідно до п. 3.4 договору підставою для остаточних розрахунків між сторонами є Акти. Пунктом з п. 6.1 договору передбачено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими кошами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Будь-яких інших умов від яких залежить дата проведення остаточного розрахунку договір не містить.

Згідно з умовами п.п. 3.3, 3.4 договору обов`язок зі складання актів, із зазначенням у них обсягів споживання газу на підставі показів власних вузлів обліку, покладено на Покупця, який зобов`язаний надавати Продавцю ці акти, що підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства, не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу. Договір не містить умов згідно з якими строк виконання зобов`язання з оплати настає за умови повернення Продавцем підписаних актів приймання-передачі та залежить від дати їх повернення, як то вказує відповідач. Крім того, надана відповідачем копія Витягу з журналу реєстрації вхідних документів свідчить про отримання кореспонденції «Щодо підписання актів» від Запоріжгаз, а не від позивача.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати отриманого природного газу, позивачем на підставі п. 7.2. договору нараховано пеню за загальний період з 17.02.2015 по 20.05.2015 в розмірі 671,94 грн.

Із змісту п. 7.2. договору слідує, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Факт порушення грошових зобов`язань відповідачем є доведеним. Заперечення, викладені ним у відзиві є безпідставними та спростовуються вищевикладеними висновками суду.

Період та розмір заявленої до стягнення пені визначний позивачем вірно, а тому вимога про стягнення з відповідача суми 671,94 грн. пені підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 34,89 грн. за загальний період з 17.02.2015 по 20.05.2015 та інфляційні втрати в сумі 792,31 грн., нараховані за березень та квітень 2015 (на суму по актам приймання-передачі природного газу за січень та лютий 2015).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок 3% річних та встановлено, що він є вірним, і тому 3% річних підлягають стягненню з відповідача у заявленому розмірі.

В частині розрахунку інфляційних втрат позивачем допущено помилку в частині нарахування за актом за січень 2015, внаслідок чого в цій частині вимоги задовольняються судом частково, у розмірі 746,78 грн.

З огляду на все вищевикладене, судом також не встановлено підстав для закриття провадження у справі за відсутністю предмета спору, як-то викладено у запереченні (відзиві) відповідача.

Отже позов в цілому задовольняється судом частково.

Згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102 грн. покладаються на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, (69063, м. Запоріжжя, вул. Земського лікаря Лукашевича, буд. 4) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, (01601, м. Київ, вул.Б.Хмельницького, 6) суму 671 (шістсот сімдесят одна) грн. 94 коп. - пені, суму 34 (тридцять чотири) грн. 89 коп. 3 % річних, суму 746 (сімсот сорок шість) грн. 78 коп. втрат від інфляції та суму 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення складено та підписано 24.04.2020.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» ГПК України.

Суддя О.С. Боєва