ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3747/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МС Девелопмент" (49000, м. Дніпро, вул. Андрія Фабра (вул. Сєрова), буд.4; ідент. код 35861700)

до Фізичної особи - підприємця Свиридова Артура Нарімановича ( АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 )

про стягнення 38334,37 грн.

за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МС Девелопмент" звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Свиридова Артура Нарімановича, в якій просить суд стягнути з останнього 11305,51 грн. вартість комунальних та експлуатаційних послуг, 25169,72 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань (п.2.2. договору), 1861,14 грн. додаткову санкцію за порушення строків оплати комунальних та експлуатаційних послуг на строк більше ніж 10 банківських днів (п.2.4.договору). Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору суборенди № 48 від 26.02.2018 року. Нормативно позов обґрунтовано з посиланням на ст.ст. 20, 173-175, 193 ГК України, ст.ст. 11-16, 258, 509, 525, 526 ЦК України. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3747/19; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Вищевказана справа була призначена до розгляду судді господарського суду Харківської області Присяжнюку О.О.

Станом на 17.01.2020 року справа № 922/3747/19 знаходилась на стадії підготовчого провадження.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Харківської області від 17.01.2020 р. № 6/2020, відповідно до п.п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу № 922/3747/19 призначено на повторний автоматизований розподіл справи, для визначення складу колегії, у зв`язку з хворобою судді Присяжнюка О.О.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2020, справу № 922/3747/19 передано для розгляду судді господарського суду Харківської області Шатернікова М.І.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.01.2020 справу № 922/3747/19 було прийнято до розгляду суддею Шатерніковим М.І., та беручи до уваги, що при відкритті провадження у справі розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження та у справі розпочато підготовче провадження, керуючись приписами ч. 14 ст. 32 та ч.6 ст. 250 ГПК України, судом було визнано за необхідне та єдино можливе призначити проведення підготовчого засідання у даній справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.02.2020 було відкладено підготовче засідання у справі № 922/3747/19 в порядку п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України до "11" березня 2020 р. о 12:00 год.

У підготовче засідання 11.03.2020 р. сторони явку своїх повноважних представників не забезпечили.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.03.2020 р. в порядку передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на "14" квітня 2020 р. о 10:00 год.

В призначене на 14.04.2020 судове засідання представники сторін не прибули, жодних заяв щодо відкладення розгляду справи до матеріалів справи не надходило.

Відповідач правом на участь свого представника у судовому засіданні не скористались, відзив на позовну заяву не надав, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином в порядку приписів ст.ст. 120, 242 ГПК України.

Так, зокрема, процесуальні документи у даній справі направлялись на адресу відповідача зазначену у позовній заяві: 61045, м. Харків, пров. Отакара Яроша, буд. 10 та яка співпадає з адресою зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Одночасно судом враховано, що за приписами ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За таких підстав, враховуючи те, що всі процесуальні документи у справі № 922/3747/19 направлялись відповідачу на адресу зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд визнає, що відповідач належним чином був повідомлений про розгляд справи та про дату, час та місце проведення судових засідань, проте не виявив бажання бути присутнім у судовому засіданні, та його неявка не перешкоджає розгляду справи в порядку ч. 1 ст. 202 ГПК України.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи по суті, відзиву на позовну заяву не подано, суд вирішив справу за наявними в ній матеріалами.

В свою чергу, від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання (вх. 6592 від 13.03.2020 р.), в якій викладено прохання провести розгляд справи без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримано у повному обсязі.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд встановив наступне.

26.02.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мед-Сервіс Харків» (далі за текстом - «Позивач», або «ОРЕНДОДАВЕЦЬ») та Фізичною особою-підприємцем Свиридовим Артуром Нарімановичем (далі за текстом - «Відповідач», або «ОРЕНДАР») було укладено Договір суборенди № 48, відповідно до п. 1.1. якого позивач передає, а відповідач приймає в тимчасове оплатне користування частину нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків, вулиця Героїв Праці (вулиця Лаптенківська, вул. Кутузівська), буд. 17-Д.

Згідно з п.1.2. договору, загальна (корисна) площа "Об`єкта" - 77,3 кв. м.

Об`єкт надається "ОРЕНДАРЮ" для розміщення магазину роздрібної торгівлі велотоварами (п.2.1. договору).

Відповідно до п.3.1. договору, даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк даного договору обчислюється з моменту передачі "Об`єкту" "ОРЕНДАРЮ" за актом прийому - передачі та діє по 31 березня 2020 року (включно).

На виконання умов договору, 10.04.2018 "ОРЕНДОДАВЦЕМ" та "ОРЕНДАРЕМ" було підписано Акт приймання-передачі об`єкта в оренду, отже з вказаної дати частина нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків, вулиця Героїв Праці (вулиця Лаптенівська, вул. Кутузівська), буд. 17-Д, загальною площею 77,3 кв.м перейшло у користування відповідача на правах оренди.

Відповідно до п. 4.4. договору, в разі надання "ОРЕНДАРЮ" комунальних послуг через мережі "ОРЕНДОДАВЦЯ", окрім орендної плати, "ОРЕНДАР" відшкодовує "ОРЕНДОДАВЦЮ" вартість спожитих "ОРЕНДАРЕМ" наступних послуг: водопостачання та водовідведення - за показаннями приладів обліку; електропостачання - за показаннями електролічильника.

Витрати, зазначені у п.4.4. цього договору, сплачуються "ОРЕНДАРЕМ" "ОРЕНДОДАВЦЮ" до 30-го числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі виставлених рахунків.

Також, у п.4.6. договору, сторони погодили, що «ОРЕНДАР» до 30-го числа розрахункового місяця, оплачує «ОРЕНДОДАВЦЮ» на підставі виставлених рахунків, експлуатаційні послуги з поточного утримання будинку (споруди) та прибудинковоі (прилеглої) території із розрахунку 12 (Дванадцять) грн (з ПДВ) за 1 кв.м. «ОБ`ЄКТУ».

Згідно з п. 6.1. договору, "ОРЕНДАР" зобов`язаний своєчасно здійснювати орендні, комунальні, експлуатаційні та інші платежі, що передбачені цим Договором.

Крім того, на виконання п. 4.7. Договору суборенди № 48 від 26.02.2018 р., між Фізичною особою-підприємцем Свиридовим Артуром Нарімановичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "МС Девелопмент" було укладено Договір про відшкодування втрат № 48/1 від 26.02.2018 р., відповідно до п. 1.1. якого, сторони дійшли до згоди про відшкодування споживачем (відповідачем) виконавцю (позивачу) вартості спожитих споживачем комунальних послуг в приміщенні, що належить орендодавцю на праві користування та орендується споживачем, розташованому за адресою: Харківська область, м. Харків, вулиця Героїв Праці (вулиця Лаптенківська, вулиця Кутузівська), будинок 17-Д, загальною площею 77,3 кв. м.

Умови та порядок відшкодування витрат визначені п.п. 1.1.1., 1.1.2., 1.1.3., 1.1.4. Договору.

Як стверджує позивач у позовній заяві, відповідач неналежним чином виконав своїх зобов`язань за договорами оренди, проте орендар починаючи з березня 2019 року припинив розраховуватись як за користування зазначеним приміщенням, так і за комунальні та експлуатаційні послуги відповідно до вищевказаних договорів суборенди та відшкодування витрат (комунальні та експлуатаційні послуги), а саме не здійснив у повному обсязі оплату за комунальні та/або експлуатаційні послуги згідно виставленим позивачем рахункам на оплату: № У-НО-005131 від 24.03.2019 р. на суму 6004,15 грн. № У-НО-007061 від 21.04.2019 р. на суму 6025,84 грн.; Рахунок № У-НО-008649 від 26.05.2019 р. на суму 1 222,87 грн.; Рахунок № У-НО-010679 від 23.06.2019 р. на суму 51,88 грн., чим заборгував позивачу 13304,74 грн.

При цьому, позивачем було враховано частину забезпечувального платежу, що був розділений за місяцями навпіл, у зв`язку з чим загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем склав: 13304,74 грн. - 1999,23 грн. = 11305,51 грн.

За порушення термінів відшкодування вартості спожитих комунальних та/або експлуатаційних послуг, в порядку п. 2.2. Договору, позивачем нараховано пеню за період з 25.03.2019 по 25.09.2019 р. у сумі 22105,43 грн., 36% річних за період з 01.03.2019 по 20.11.2019 р. у розмірі 3064,29 грн.

Одночасно, позивач стверджує, що на підставі п. 2.4. Договору, відповідно до якого, у разі порушення споживачем термінів відшкодування вартості спожитих комунальних та/або експлуатаційних послуг більше, ніж на десять банківських днів споживач додатково сплачує виконавцю штраф у вигляді 1 розміру середньомісячного відшкодування вартості спожитих комунальних та експлуатаційних послуг за останні 12 місяців, у відповідача виник обов`язок сплатити штраф у розмірі 1861,14 грн.

Станом на час звернення з позовом заборгованість у загальному розмірі 38336,37 грн. відповідачем не сплачена.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що відповідачем не було спростовано встановлених фактів, які повідомлені позивачем стосовно неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором суборенди № 48 від 26.02.2018 р. та договором про відшкодування втрат № 48/1 від 26.02.2018 р., господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по відшкодуванню витрат позивача за комунальні та/або експлуатаційні послуги за період з березня 2019 по червень 2019 у розмірі 11305,51 грн. є нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 36% річних у розмірі 3064,29 грн., нарахованих за період з 01.03.2019 по 20.11.2019 р.; пені у розмірі 22105,43 грн., нарахованої за період з 25.03.2019 по 25.09.2019 р., та штрафу у розмірі 1861,14 грн., суд керується наступним.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 23 224,17 грн.

Одночасно судом враховано, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому сторонами у договорі вирішено відійти від нори закону щодо встановлення розмірі відсотків річних, а саме у п. 2.2. договору унормовано, що у разі порушення споживачем термінів відшкодування виконавцю вартості спожитих комунальних та/або експлуатаційних послуг він сплачує виконавцю пеню у розмірі одного відсотка від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також 36 (тридцять шість) відсотків річних від простроченої суми згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Крім того, у п. 2.4. договору сторонами узгоджено, що у разі порушення споживачем термінів відшкодування вартості спожитих комунальних та/або експлуатаційних послуг більше, ніж на десять банківських днів споживач додатково сплачує виконавцю штраф у вигляді 1 (одного) розміру середньомісячного відшкодування вартості спожитих комунальних та експлуатаційних послуг за останні 12 місяців.

В силу положень ст.16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Частиною 1 ст. 230 ГКУ передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГКУ, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Суд, перевіривши розрахунок пені, штрафу та 36% річних, визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

За викладених обставин, враховуючи порушення відповідачем зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг, суд, з огляду на правомірність здійснених позивачем нарахувань, дійшов висновку щодо обґрунтованості вимог позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Свиридова Артура Нарімановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , відомості щодо дати народження в матеріалах справи відсутні) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МС Девелопмент" (49000, м. Дніпро, вул. Андрія Фабра (вул. Сєрова), буд.4; ідент. код 35861700) за Договором про відшкодування витрат № 48/1 від 26.02.2018 р. 11 305,51 грн. вартості комунальних та експлуатаційних послуг; 22105,43 грн. пені; 3064,29 грн. - 36% річних; 1 861,14 грн. штрафу, а також 1921,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України та приписів пункту 4 розділ Х Прикінцеві положення ГПК України.

Повне рішення складено "16" квітня 2020 р.

Суддя М.І. Шатерніков