ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2020 р. Справа №914/2584/19

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Матущака О.І.

суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

без виклику сторін.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Акціонерної страхової компанії "Скарбниця", м.Львів №059 від 24.02.2020 (вх. ЗАГС №01-05/1180/20 від 26.03.2020)

на рішення Господарського суду Львівської області від 24.02.2020 (суддя С.Б. Кітаєва, повний текст -02.03.2020)

у справі №914/2584/19

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна", м.Київ

до відповідача Приватного акціонерного товариства Акціонерної страхової компанії "Скарбниця", м.Львів

про відшкодування шкоди у розмірі 6 742, 64 грн

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

До Господарського суду Львівської області подано позов ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна», м.Київ до ПрАТ Акціонерної страхової компанії «Скарбниця» м.Львів про стягнення 6742,64грн.

Позовна заява мотивована тим, що позивачем на підставі рахунку-фактури після відрахування суми, що не підлягає оплаті, було виплачено страхове відшкодування страхувальнику - ТОВ «ОТП Лізинг» у розмірі 6 742,64 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1712 від 02.04.2019.

Враховуючи те, що цивільно-правову відповідальність водія автомобіля марки «Шкода», державний номер НОМЕР_1 , винного у ДТП, було застраховано ПАТ АСК «Скарбниця», на підставі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик (відповідач) відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.02.2020 позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ АСК «Скарбниця» на користь ПрАТ «АСК «Інго Україна» 6742,64 грн страхового відшкодування та 1921,00 грн судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач як страховик виконав своє грошове зобов`язання за договором та законодавством, виплативши страхувальнику відповідно до вимог договору 6742,64 грн. страхового відшкодування. А отже, згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників

справи.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення про відмову у позові. У своїй апеляційній скарзі апелянт загалом покликається на те, що позивач не надав інформацію щодо виплати по авто до настання ДТП та не надав експертного висновку, а отже, позивач не надав усіх необхідних документів для належної оцінки відновлювального ремонту пошкодженого авто. Крім цього, апелянт зазначає, що згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого ТЗ.

А тому, відповідач стверджує, що вимоги позивача є безпідставними, а позов передчасним, оскільки позивачем не доведено, що пошкодження автомобіля «Пежо» відбулося внаслідок ДТП 06.12.2018 за участі автомобілів «Пежо» д.н.з. НОМЕР_2 та «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 .

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Інших клопотань, заяв в порядку ст.207 ГПК України сторонами заявлено не було.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2020 розгляд апеляційної скарги призначено в письмовому провадженні без виклику сторін.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, 21.11.2018 між ПрАТ «АСК «Інго Україна» (страховик) та ТОВ «ОТП Лізинг» (страхувальник) було укладено договір страхування № 250578065.18, згідно якого ПрАТ «АСК «Інго Україна» було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією автомобіля марки «Пежо», державний номер НОМЕР_2 .

Згідно довідки про ДТП від 05.12.2018 в м. Львів по пр. Чорновола, 12, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Пежо», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Шкода», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Як підтверджується матеріалами справи, відповідно до постанови Галицького районного суду міста Львова від 15.02.2019 ДТП сталася з вини водія ОСОБА_2 .

В подальшому страхувальником було подано до ПрАТ «АСК «Інго Україна» заяву на виплату страхового відшкодування.

Згідно рахунку-фактури №19472 від 06.12.2018, наданого ТОВ «Ілта Львів», вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Пежо» склала 12 297,62 грн.

На підставі зазначеного рахунку-фактури після відрахування суми, що не підлягає оплаті, ПрАТ «АСК «Інго Україна» було виплачено страхове відшкодування страхувальнику у розмірі

6 742,64 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1712 від 02.04.2019.

Враховуючи те, що цивільно-правову відповідальність водія автомобіля марки «Шкода» було застраховано ПАТ АСК «Скарбниця», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8773898, позивач в силу ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до відповідача про відшкодування шкоди у розмірі 6 742, 64 грн.

Оскільки ПАТ АСК «Скарбниця» надіслала відповідь на заяву позивача про виплату, у якій відмовилась від сплати коштів, позивач звернувся до суду про стягнення страхового відшкодування.

Оцінка суду.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

З огляду на вищевикладені норми законодавства випливає, що оскільки позивач як страховик виплатило суму страхового відшкодування на користь страхувальника, при цьому винною особою у ДТП визнано третю особу - водія транспортного засобу, який застрахований за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ у компанії відповідача, позивач набув право вимоги відшкодування страхової виплати до відповідача як до особи, відповідальної за спричинену шкоду.

Враховуючи те, що у матеріалах справи наявні рахунок-фактура від 06.12.2018, наданий ТОВ «Ілта Львів», з вартості відновлюваного ремонту вищезгаданого автомобіля марки «Пежо», страховий акт, відповідно до якого позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 6 742,64 грн з платіжним дорученням №1712 від 02.05.2019, а також постанова Галицького районного суду міста Львова від 15.02.2019, якою встановлено вину у ДТП водія - ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Шкода», державний номер НОМЕР_1 , судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції про наявність підстав про стягнення страхового відшкодування з відповідача у розмірі 6 742, 64 грн.

Щодо тверджень скаржника про здійснення розрахунку при стягненні страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого ТЗ, то суд зазначає таке.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Водночас, як правомірно звернув увагу місцевий господарський суд, Закони України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачають зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, на що також вказує Верховний Суд України у постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15, проте, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при здійсненні відшкодування обов`язковим є врахування зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п. 2.4 вищезгаданої Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 7.38 Методики, значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Таким чином, оскільки ДТП сталося у 2018 році, а згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Пежо», державний номер НОМЕР_2 , 2018 року випуску, тобто на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди строк експлуатації вказаного автомобіля «Пежо» не перевищував 7 років, а відтак коефіцієнт фізичного зносу не має враховуватися при розрахунку розміру страхового відшкодування.

Щодо покликань апелянта на те, що позов є передчасним суд апеляційної інстанції зазначає також таке.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Враховуючи позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003, обов`язковим елементом звернення до суду є порушення, невизнання чи оспорення права особи.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Вищезазначена позиція Конституційного Суду України зводиться до того, що особа може звернутися за захистом свого права безпосередньо до суду, а не первинно до порушника такого права.

А отже, покликання відповідача на те, що позивачем не було надано усіх необхідних документів для здійснення страхового відшкодування не може бути підставою для відмови у позові як такого, що заявлений передчасно, з огляду на те, що досудова процедура не є обов`язковою. Водночас судом встановлено достатність доказів для підтвердження факту настання страхового випадку, вини третьої особи, яка застрахована у компанії відповідача, а також обґрунтований розрахунок суми, яка була виплачена страхувальнику.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 24.02.2020 у справі №914/2584/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Акціонерної страхової компанії «Скарбниця», м.Львів - без задоволення.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді С.М. Бойко

Г.Г.Якімець