номер провадження справи 17/247/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2020 Справа № 908/3151/19

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Корсун В.Л.

при секретарі судового засідання - Юсубовій Д.В.

розглянувши матеріали справи № 908/3151/19:

за позовною заявою: акціонерного товариства "Універсал Банк", 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19

адреса для листування: 02002, м. Київ, а/с 57, вул. Луначарського 16/4

до відповідача: Мелітопольської міської ради Запорізької області, 72312, Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. М. Грушевського, 5

про звернення стягнення на предмет іпотеки

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

11.11.19 до господарського суду Запорізької області від акціонерного товариства "Універсал Банк" (далі АТ "Універсал Банк") надійшла позовна заява за вих. від 06.11.19 № 543 до Мелітопольської міської ради Запорізької області (Мелітопольська МР) про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді м. Мелітополь в особі Мелітопольської міської ради Запорізької області на праві власності в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 098-2008-2285 від 04.07.08 у розмірі 49 270,31 швейцарських франків та встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 908/3151/19 між суддями від 11.11.19, вказану позовну заяву визначено до розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 18.11.19 вказану позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви та визначено спосіб їх усунення.

03.12.19 на адресу суду від позивача надійшла заява від 28.11.19 № 622 про усунення недоліків, до якої позивачем, зокрема, надано позовну заяву за вих. від 28.11.19 № 620 про звернення стягнення на предмет іпотеки (нова редакція).

Ухвалою від 03.12.19 судом прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у господарській справі № 908/3151/19. Судом ухвалено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 18.12.19.

Ухвалою від 18.12.19 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів - до 04.03.20 включно та відкладено підготовче засідання у справі № 908/3151/19 на 22.01.20.

17.01.20 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача заперечує проти позову та просить суд відмовити позивачу в задоволені позову у повному обсязі.

22.01.20 до суду надійшла заява за вих. від 22.01.20, в якій представник відповідача просив суд долучити до матеріалів справи довідку за вих. від 21.01.20 №м 31/01-02 Управління комунальної власності Мелітопольської міської ради щодо того, що спірна квартира по справі була зареєстрована за територіальною громадою як її власність.

В підготовчих засіданнях 22.01.20, 11.02.20 та 02.03.20 судом оголошувалась перерва на 11.02.20, 02.03.20 та 03.03.20 відповідно.

11.02.20 до суду надійшла заява за вих. від 11.02.20, в якій представник позивача просив суд долучити до матеріалів справи уточнену позовну заяву за позовом АТ «Універсал Банк» до Мелітопольської міської ради Запорізької області та просить суд:

- звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді м. Мелітополь в особі Мелітопольської міської ради Запорізької області на праві власності на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.05.19 по справі № 320/10224/18, на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 098-2008-2285 від 04.07.08 у розмірі 49 270,31 швейцарських франків;

- зобов`язати територіальну громаду м. Мелітополь в особі Мелітопольської міської ради Запорізької області предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді м . Мелітополь в особі Мелітопольської міської ради Запорізької області на праві власності на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.05.19 по справі № 320/10224/18 передати у власність АТ «Універсал Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 098-2008-2285 від 04.07.08 у розмірі 49 270,31 швейцарських франків.

В судовому засіданні 02.03.20 представник позивача підтримав свою заяву щодо долучення до матеріалів справи уточнену позовну заяву за позовом АТ «Універсал Банк» до Мелітопольської МР. Представник відповідача проти вказаної заяви не заперечив та пояснив суду, що надавати відзив на уточнену позовну заяву не буде.

В підготовчому засіданні 02.03.20 судом до розгляду прийнято вказану уточнену позовну заяву АТ "Універсал Банк" від 11.02.20.

02.03.20 до суду надійшла заява за вих. від 02.03.20, в якій представник позивача повідомляє суд, що не зможе бути присутнім на судовому засіданні 03.03.20 та просить суд розглянути справу за відсутності представника позивача.

В судовому засіданні 03.03.20 представник відповідача підтримав заяву від 22.01.20 та просив суд долучити до матеріалів справи довідку управління комунальної власності Мелітопольської міської ради за вих. від 21.01.20 № 31/01-20.

З метою забезпечення права кожного із учасників на належний судовий захист, судом прийнято до розгляду надану відповідачем довідку управління комунальної власності Мелітопольської міської ради за вих. від 21.01.20 № 31/01-20.

03.03.20 судом закрито підготовче провадження у справі № 908/3151/19 та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.03.20.

Ухвалою від 05.03.20 судом оголошено перерву під час розгляду справи № 908/3151/19 по суті спору на 01.04.20.

У засіданні суду 01.04.20, на підставі ст. 240 ГПК України, вирішено справу по суті спору.

Розгляд справи здійснювався із застосуванням технічних засобів фіксації (не в режимі відеоконференції) судового процесу за допомогою ПАК «Оберіг» та комплексі «Акорд».

Позивач, в особі уповноваженого представника, в судових засіданнях заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених в уточненій позовній заяві за вих. від 11.02.20, просив суд:

- звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді м . Мелітополь в особі Мелітопольської міської ради Запорізької області на праві власності на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.05.19 по справі № 320/10224/18, на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» в рахунок погашення заборгованість за кредитним договором № 098-2008-2285 від 04.07.08 у розмірі 49 270,31 швейцарських франків;

- зобов`язати територіальну громаду м. Мелітополь в особі Мелітопольської МР Запорізької області предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді м. Мелітополь в особі Мелітопольської міської ради Запорізької області на праві власності на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.05.19 по справі № 320/10224/18 передати у власність Акціонерного товариства «Універсал Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 098-2008-2285 від 04.07.08 у розмірі 49 270,31 швейцарських франків.

Відповідач, в особі уповноваженого представника, в судових засіданнях проти позову заперечив в повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Просив суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

04.07.08 між відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" (Кредитор) та ОСОБА_2 (Позичальник) укладено кредитний договір № 098-2008-2285 (далі кредитний договір), за умовами якого (п. 1.1.) Кредитор зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 47 000,00 швейцарських франків (далі «Кредит» або «кредит»), а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 10,95 % річних (далі - «базова % ставка») в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього Договору. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 224 938,57 грн. за курсом НБУ на день укладення цього Договору, при цьому Сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначатися в цьому Договорі лише в разі, якою сума кредиту виражена у іноземній валюті.

Згідно із п. 1.2. кредитного договору, строк кредитування за цим Договором становить період: з дати надання Кредитором Кредиту Позичальнику по 01.1126

включно (що є датою остаточного погашення всієї суми Кредиту). Строки та терміни надання та погашення Кредиту визначається умовами цього Договору.

У відповідності до п. 1.3. кредитного договору, цільове призначення Кредиту: на придбання майна, а саме: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 1.4. кредитного договору визначено, що Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Погашення платежів за Кредитом здійснюється Позичальником у валюті кредиту (п. 1.5. кредитного договору).

Відповідно до п. 2.5. кредитного договору, розмір щомісячного платежу встановлений в Графіку погашення кредиту, що викладений у Додатку № 2 до даного Договору (Графік погашення).

Згідно із п. 2.6. кредитного договору, Позичальник зобов`язується здійснити останню сплату щомісячного платежу (повністю повернути Кредит та сплатити у повному обсязі проценти за користуванні Кредитом) не пізніше 01.11.26.

У відповідності до п. 3.1. кредитного договору, за умовами даного Договору Позичальник зобов`язується в забезпеченні повернення кредиту, процентів, комісій, неустойки та інших штрафних санкцій, а також інших платежів передбачених даним Договором, в т.ч. витрат понесених Кредитором у випадку звернення стягнення на заставлене майно, протягом 1-го календарного дня з дати укладання цього договору забезпечити належне оформлення договору (-ів) іпотеки, та/або при необхідності договору (-ів) поруки, та/або договору (-ів) страхування заставленого майна. Під «належним оформленням договору (-ів) застави, договору (-ів) поруки, договору (-ів) страхування», Сторони розуміють підписання Позичальником та/або іншими третіми особами договору (-ів), нотаріальне посвідчення (за угодою сторін або відповідно до законодавства), іншу передбачену законодавством процедуру реєстрації відносин. При укладенні договору (-ів) страхування майна на строк менший ніж кредитування. Позичальник зобов`язаний за 10 календарних днів до дати закінчення строку дії такого договору страхування забезпечити страхування майна на новий строк та надати Кредитору оригінали підтверджуючих документів.

Пунктом 3.2. кредитного договору визначено, що забезпеченням виконання зобов`язань Позичальника за договором щодо погашення Кредиту, сплати процентів, комісії та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, є:

- іпотека нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (Предмет іпотеки);

- порука фізичної особи - ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер за ДРФО НОМЕР_1 . У забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором можуть укладатися інші договори, не зазначені в цьому пункті Договору.

За невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором, Сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених чинним законодавством України та цим Договором (п. 6.1. кредитного договору).

Відповідно до п. 9.1. кредитного договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами та діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором.

Згідно із меморіальним ордером від 04.07.08 № 0982900CHF000022, Банком було перераховано на рахунок ОСОБА_2 47 000,00 швейцарських франків, що еквівалентно 224 938,57 грн.

04.07.08 між ОСОБА_4 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири (договір купівлі-продажу), за умовами якого (п. 1.) Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти належну Продавцю квартиру АДРЕСА_1 , і сплатити за неї визначену за домовленістю сторін грошову суму. Зазначена квартира, що відчужується, складається з двох жилих кімнат і має розмір загальної площі 49,7 кв. м. , житлової площі - 27,9 кв. м. і належить Продавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіною О.П. 28.11.96 за № 4662, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 28.11.96, в реєстровій книзі № 4-21жбк за № 62, що стверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 18920633, виданим КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 22.05.08, реєстраційний № 23358899.

Відповідно до п. 2. Договору купівлі-продажу, продаж здійснюється за 265 619 грн., що еквівалентно 55 000,00 швейцарських франків по курсу НБУ на 04.07.08, з яких я, Продавець, отримав від покупця готівкою 40 680,00 грн., що еквівалентно 8 500,00швейцарських франків по курсу НБУ на 04.07.08, а решту грошей, тобто 224 939,00 грн., що еквівалентно 47 000,00 щвейцарських франків по курсу НБУ на 04.07.08, я Покупець, зобов`язуюсь сплатити Продавцю до 18-00 07.07.08 за рахунок грошових коштів, отриманих мною за кредитним договором, укладеним між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 04.07.08. Сторонам роз`яснення, що відповідно до ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Вказаний договір купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О.О. 04.07.08 та зареєстровано в реєстрі № 4998.

Згідно із Витягом з Державного реєстру правочинів від 04.07.08 № 6185022, наданим приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О.О.,:

- предмет правочину: реєстраційний № об`єкту у РПЗН 23358899, квартира, адреса: АДРЕСА_1 ;

- відчужував: ОСОБА_4 , ІДН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

- набувач: ОСОБА_2 , ІДН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ;

- дата та час реєстрації: 04.07.08 14:33.

04.07.08 між відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) укладено договір іпотеки (нерухомого майна - квартири), за умовами якого (п. 1.1.) Іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно (Предмет іпотеки), а саме: квартиру:

- що має дві кімнати;

- загальною площею 49,7 кв. м., житловою площею 27,9 кв. м.;

- що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та

- право власності буде належати у майбутньому після державної реєстрації договору купівлі-продажу Предмету іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Чудською О.О. 04.07.08, реєстраційний № 4998, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 3001177, що підтверджується витягом № 6185022від 04.07.08. Відсутні жодні договірні зміни строків позовної давності щодо правочинів, на підставі яких Іпотекодавець отримав право власності на Предмет іпотеки.

Відповідно із п. 1.2. договору іпотеки, станом на дату укладання цього договору заставна вартість Предмету іпотеки, згідно звіту належного суб`єкта оціночної діяльності, становить 279 718,00 грн.

Згідно із п. 1.3. договору іпотеки, Іпотекодавець та Іпотекодержатель ознайомлені з усіма умовами Основного (-их) договору (-ів), що обумовлюють основне зобов`язання, в тому числі стосовно можливості зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання, забезпеченого цим договором. Сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобов`язань, що Забезпечуються іпотекою відповідно до цього договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру таких зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами договору (-ів), що обумовлюють основне зобов`язання. Сторони підтверджують, що іпотекою за цим договором забезпечується також і розмір зобов`язань, строк і порядок його виконання, який може бути змінено відповідно до умов вищевказаного Основного (-их) договору (-ів), що обумовлюють основне зобов`язання.

Пунктом 1.4. договору іпотеки визначено, що Іпотекодавець свідчить, що Предмет іпотеки до цього часу не є Предметом іпотеки за іншими зобов`язаннями, жодним способом не відчужений, у спорі та під арештом (забороною) не перебуває, в оренду/лізинг/довірче управління не переданий. Іпотекодавець свідчить, що укладанням цього договору не порушені права та/або інтереси третіх осіб, а також у разі якщо Предметом іпотеки є житлова нерухомість в тому числі не порушені права дітей.

Іпотека розповсюджується на всі приналежності Предмету іпотеки та на всі невід`ємні від майна поліпшення, складові частини, внутрішньої системи, що існують на момент укладання договору та виникнуть в майбутньому. Всі зроблені Іпотекодавцем в період цього договору всілякого роду поліпшення, реконструкційні роботи, зміни, доробки, тощо, автоматично стають предметом договору - Предметом іпотеки, - і не потребують внесення змін до договору (п. 1.5. договору іпотеки).

У відповідності до п. 2.1.1. договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов`язань за будь-яким з вищевказаних Основного (-их) договору (-ів), що обумовлюють основне зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Згідно із п. 4.1. договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у випадках та на підставах, передбачених законодавством України:

- у разі порушення будь-якого основного зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим договором та/або будь-якого зобов`язання Іпотекодавця за цим договором, та/або

…

- в інших випадках відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 4.2. договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставах:

- рішення суду; або

- виконавчого напису нотаріуса; або

- застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя; або

- за договором між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя.

У випадку порушення Іпотекодавцем зобов`язань за цим договором та/або Боржником будь-якого основного зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та/або Боржнику повідомлення, оформлене відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» (п. 4.3. договору іпотеки).

Пунктом 4.6. договору іпотеки визначено, що звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотеко держателя, здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до Закону України «Про іпотеку».

У відповідності до п. 5.1. договору іпотеки, Сторони погодили можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому Договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на Предмет іпотеки:

- передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку»;

- право Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленого Законом України «Про іпотеку».

Згідно із п. 5.2. договору іпотеки, у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1. цього договору, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. В повідомленні зазначаеться який із способів задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені Законом України «Про іпотеку», застосовується Іпотекодержателем для задоволення своїх вимог.

У разі застосування передачі Предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог Іпотекодержателя, даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки. (п. 5.3. договору іпотеки).

Пунктом 6.1. договору іпотеки встановлено, що цей договір підлягає нотаріальному посвідченню, набирає чинності з моменту такого посвідчення та діє до повного виконання зобов`язань за Основним (-ми) договором (-и), що обумовлюють основне зобов`язання.

Відповідно до п. 6.3. договору іпотеки, Сторони домовились, що цей договір укладається з накладанням заборони відчудження Предмету іпотеки. Вимтрати по реєстрації заборони в Єдиному реєстрі заборони відчудження об`єктів нерухомого майна несе Іпотекодавець.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.05.19 у справі № 320/10224/18 (провадження № 2о/320/39/19) задоволено заяву публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», за участю заінтересованої особи - Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання спадщини відумерлою. Визнано відумерлою спадщиною - квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 Передано квартиру АДРЕСА_1 , як відумерлу спадщину, у власність територіальної громади міста Мелітополь в особі Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.05.19 у справі № 320/10224/18 (яке набрало законної сили 25.06.19, про що вказано в наданій суду копії рішення) судом (мовою оригіналу):

«… встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено у судовому засіданні, 04 липня 2008 року між Відкритим акціонерним комерційним товариством «Універсал Банк» (ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_2 (Позичальник), було укладено кредитний договір № 098-2008-2285, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) у сумі 47 000,00 швейцарських франків для придбання нерухомості, а позичальник зобов`язався щомісячно повертати кредит та сплачувати проценти у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 01 липня 2026 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (а.с. 51-62).

Так 04 липня 2008 року, в якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань по кредитному договору, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, в іпотеку банку передана квартира АДРЕСА_1 , яка була придбана за рахунок кредитних коштів ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округ)' Чудською О.О. за реєстровим № 4998, що підтверджується копією договору іпотеки та витягу з реєстру (а.с. 8-17).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 09 жовтня 2012 року (а.с. 18).

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Так перед смертю померлий проживав за адресою: АДРЕСА_7 , що є місцем відкриття спадщини, та після його смерті залишилося нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта №132195332 від 26.07.2018 року, на праві власності, та на вказану квартиру накладено заборону відчуження на підставі договору іпотеки від 04.07.2008 року та зареєстрована іпотека ВАТ «Універсал Банк» в Державному реєстрі іпотек.

Згідно ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або чпстину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Згідно матеріалів справи загальна заборгованість померлого ОСОБА_2 , яка утворилась за життя позичальника, по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 49 270,31 швейцарських франків (сорок дев`ять тисяч двісті сімдесят швейцарських франків 31 сан.), з яких: 44 870,17 шв. Франків - кредитна заборгованість; 4400,14 шв. франків - заборгованість по процентам (а.с. 19-21).

На виконання вимог ст. 1281 ЦК України, дізнавшись про смерть позичальника, Банк направив до нотаріальної контори Приазовського районного нотаріального округу Запорізької області претензію до спадкоємців від 18 вересня 2015 року за № 529/30-31., та 26.11.2015 року приватний нотаріус Приазовського районного нотаріального округу Запорізької області Коверзнєв С.В. повідомив Банк, листом від 26.11.2015 року, що 05.04.2013 року спадкова справа була відкрита за номером 12/2013, що зареєстрована в Спадковому реєстрі 05.04.2013 року за номером №54344502 (а.с.22-26).

Як вбачається з копії спадкової справи, вона була відкрита на підставі заяв дітей спадкодавця ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які на підставі наданих ними заяв відмовилися від спадщини. Свідоцтво на право на спадщину не видавалось (а.с.80-104).

Згідно зі ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до ст. 1231 цього Кодексу. Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до ст. 1283 цього Кодексу.

Заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини (ст. 334 ЦПК України).

У заяві про визнання спадщини відумерлою, відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України, повинно бути наведено відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.

Таким чином, враховуючи, що спадкоємці після смерті ОСОБА_2 відмовилися від спадщини та свідоцтво на право на спадщину не видавалось, після смерті ОСОБА_2 минуло більше року, суд приходить до переконання про обґрунтованість заяви про визнання спадщини відумерлою.

Частиною 3 ст. 1277 ЦК України передбачено, що спадщина визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Тобто, на підставі цієї норми закону територіальна громада виступає як правонаступник в порядку відумерлості, до якої переходить відумерле майно у власність, щодо якого не виявилося спадкоємців.

Відповідно до вимог ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені вимоги ПАТ «Універсал Банк» про визнання спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 відумерлою, та передання її територіальній громаді міста Мелітополь в особі Мелітопольської міської ради Запорізької області за місцем знаходження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість».

У відповідності до листа (довідки) за вих. від 21.01.20 № 31/01-02 управління комунальної власності Мелітопольської міської ради Запорізької області повідомлено управління правового забезпечення виконавчого комітету Мелітопольської МР про те, що дії по реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 не проводилась.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши додані до справи докази, пояснення сторін суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1). У разі посилання учасника справи на невчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч. 2). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2).

Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ч. 2).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).

У відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку (ч. 3) як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частини 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України): суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України унормовано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом (ч.ч 1, 2 статті 577 ЦК України).

Приписами ст.ст. 546, 575 ЦК України визначено, що застава, порука, гарантія, неустойка, притримання, завдаток є видами забезпечення виконання зобов`язання. Іпотека є окремим видом застави. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 7 цього Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Приписами ч.ч. 1, 5, 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" (у відповідній редакції) встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України).

Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" передбачено підстави припинення іпотеки, серед яких, зокрема, зазначено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору та визнання договору іпотеки недійсним.

Таким чином, якщо договір іпотеки не припинено з визначених законом підстав, то усі права і обов`язки, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися і є діючими до його повного виконання.

Судом встановлено, що основне зобов`язання боржник не виконав, наявність та розмір заборгованості підтверджений наданим розрахунком заборгованості. Крім того, договір іпотеки не визнавався недійсним, строк його дії не закінчився і договір був дійсним та є дійсним на час розгляду справи. Отже, основне зобов`язання за кредитним договором не припинилось, а тому відсутні підстави вважати іпотеку припиненою.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України "Про іпотеку", обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону…

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01.07.04 № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-1V).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 1952-ІУ, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, державна реєстрація іпотек у той час регулювалась Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.04 № 410 (втратив чинність 01.01.13 року), та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.13 № 868 (втратив чинність 01.01.16).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 1952-ІУ, записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформації про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця.

Отже, в разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до змісту ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У відповідності до ч. 1 ст. 36 цього Закону зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачається лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз статей 36, 37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» та статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Вказане відповідає правовій позиції викладеній у постановах Верховного Суду України від 03.02.16 у справі № 6-2026цс16 та від 12.10.16 у справі № 6-504цс16

У відповідності до п. 5.1. договору іпотеки, сторони погодили можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому Договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на Предмет іпотеки:

- передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку»;

- право Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленого Законом України «Про іпотеку».

Враховуючи, що спадкоємці після смерті ОСОБА_2 відмовились від спадщини та свідоцтво на право на спадщину не видавалось, після смерті ОСОБА_2 (Іпотекодавця) минуло більше року, за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.05.19 у справі № 320/10224/18 визнано спадщину, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відумерлою у власність територіальній громаді міста Мелітополь в особі Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Приписами ст. 23 Закону України «Про іпотеку» унормовано, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, сторони в договорі іпотеки (нерухомого майна - квартири) від 04.07.08 погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання та не потребують звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку через рішення суду.

Тобто, сторонами унормовано заздалегідь питання щодо задоволення вимог Іпотекодержателя.

А тому, враховуючи сутність іпотеки та зміст правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, що ефективним способом відновлення прав кредитора є застосування передбаченої сторонами в договорі процедури звернення стягнення на іпотечне майно, як однієї із умов (отримання) кредиту, приймаючи до уваги прохальну частину уточненої позовної заяви від 11.02.20 у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у цій справі.

Як наслідок, судом відмовляється у задоволенні позову у цій справі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 11-15, 24, 42, 46, 73-80, 86, 91, 129, 202, 236-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та п.п. 17.5. п. 1 Розділ ХІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ГПК України.

Повний текст рішення складено 13.04.2020

Суддя В.Л. Корсун