РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.04.2020Справа №910/2249/20

Суддя господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесанерудбудматеріали" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укрінтербуд" про стягнення 48 308,85 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Одесанерудбудматеріали" (надалі - ТОВ "Одесанерудбудматеріали") звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укрінтербуд" (надалі - ТОВ "БК "Укрінтербуд") про стягнення 48 308,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю у відповідача заборгованості перед позивачем з оплати поставленого згідно Договору поставки №59 від 29.10.2018 товару у розмірі 45 834,58 грн. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 1 323,39 грн., нарахованих за період з 21.02.2019 по 07.02.2020, та інфляційні втрати у розмірі 1 150,88 грн., нараховані за період з 01.03.2019 по 31.12.2019.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.02.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/2249/20; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам строки на подання заяв по суті справи.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Вказана ухвала суду від 21.02.2020 була надіслана відповідачу на адресу, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (03039, м. Київ, вул. Миколи Грінченка, буд. 18), рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, та у відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення №407 вручена відповідачу 27.02.2020.

Однак, відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив наступне.

29.10.2018 між ТОВ "Одесанерудбудматеріали" (постачальник) та ТОВ "БК "Укрінтербуд" (покупець) було укладено договір поставки №59 (надалі - "Договір"), у відповідності до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність, а покупець прийняти і оплатити продукцію, найменування, кількість та ціни якої вказуються в рахунках, які постачальник надає покупцю на підставі його заявок.

Згідно із п.п. 4.1, .4.3 Договору постачальник здійснює поставку продукції згідно заявки покупця на відвантаження. Поставка продукції здійснюється на умовах, зазначених в заявках покупця. Датою поставки продукції вважається дата відправлення цієї продукції, що підтверджується штампом станції відправлення на залізничній накладній на адресу одержувача, яка вказана в заявці покупця та/або дата, проставлена на відповідній, підписаній сторонами, видатковій накладній.

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що кожна партія продукції, що поставляється постачальником покупцю оформляється: рахунком-фактурою; податковою накладною; товаротранспортною або залізничною накладною; супроводжувальною документацією виробника продукції.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата продукції, що поставляється за даним договором проводиться покупцем шляхом прямого банківського переказу на поточний рахунок постачальника на умовах, що наведені в рахунках по даному договору.

На виконання умов Договору, у період 20.02.2019-21.02.2019, позивачем було постановлено, а відповідачем прийнято товар, а саме: пісок насипом у кількості 108 тонн на загальну суму 48 059,56 грн., що підтверджується видатковими накладними № від 20.02.2019, № від 21.02.2019 та товарно-транспортними накладними №000426 від 20.02.2019, №000427 та №000428 від 21.02.2019, на оплату якого було виставлено рахунок №21 від 20.02.2019.

Листом №25/09 від 25.09.2019 позивач повідомив відповідача про те, що станом на 25.09.2019 заборгованість останнього за Договором складає 45 834,58 грн., у зв`язку з чим вимагав виконати зобов`язання по її оплаті у строк до 15.10.2019.

16.10.2019 відповідач направив на адресу позивача гарантійний лист за вих. №67, згідно якого гарантував сплату заборгованості за поставлений згідно Договору товар у розмірі 45 834,58 грн. в строк до 31.10.2019.

Листом №20/01 від 20.01.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією щодо сплати заборгованості за поставлену продукцію, згідно якої вимагав від останнього виконати належним чином зобов`язання за Договором та перерахувати на його рахунок заборгованість у розмірі 45 834,58 грн. у строк до 31.01.2020.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання по оплаті поставленого товару, у зв`язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 45 834,58 грн., а саме: частково за поставлений товар згідно видаткової накладної № від 20.02.2019 у розмірі 13 305,38 грн. та повністю згідно видаткової накладної № від 21.02.2019 у розмірі 32 529,20 грн.

Договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний правочин є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Наявними в матеріалах справи документами (видатковими накладними № від 20.02.2019, № від 21.02.2019 та товарно-транспортними накладними №000426 від 20.02.2019, №000427 та №000428 від 21.02.2019, що підписані представниками та скріплені печатками сторін) підтверджується здійснення позивачем на виконання умов Договору поставки товару та прийняття його відповідачем на загальну суму 48 059,56 грн., з метою оплати якого позивачем було виставлено рахунок №21 від 20.02.2019.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням дат складання видаткових накладних, визначених в рахунку №21 від 20.02.2019 умов оплати та враховуючи приписи п. 6.1 Договору, грошове зобов`язання по оплаті відповідачем вартості отриманого товару мало бути виконано в день отримання кожної партії товару.

Тобто, за поставлений згідно накладної № від 20.02.2019 товар оплата мала бути здійснена відповідачем 20.02.2019, а згідно накладної № від 21.02.2019 - 21.02.2019.

Позивач стверджує, а відповідач не скористався своїм правом на спростування таких тверджень, що ТОВ "БК "Укрінтербуд" не було виконано у визначені строки свого грошового зобов`язання по оплаті поставленого згідно видаткових накладних № від 20.02.2019 та № від 21.02.2019 товару, однак, за останнім існувала переплата за попередні поставки у розмірі 2 224,98 грн., яку позивачем було віднесено на оплату товару, поставленого за накладною № від 20.02.2019.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що на момент звернення з даним позовом до суду заборгованість відповідача по оплаті поставленого на підставі Договору згідно спірних видаткових накладних товару становить 45 834,58 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 45 834,58 грн. на підставі Договору за переданий товар.

Відповідачем вказана заборгованість була визнана в гарантійному листі №67 від 16.10.2019 та не спростована в межах розгляду даної справи. Доказів її погашення на момент прийняття рішення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

ТОВ "БК "Укрінтербуд" обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ "Одесанерудбудматеріали" про стягнення з ТОВ "БК "Укрінтербуд" заборгованості у розмірі 45 834,58 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 323,39 грн., нарахованих за прострочення по оплаті товару, отриманого згідно видаткової накладної № від 20.02.2019 у період з 21.02.2019 по 07.02.2020, а видаткової накладної № від 21.02.2019 - з 22.02.2019 по 07.02.2020, та інфляційних втрати у розмірі 1 150,88 грн., нарахованих за прострочення по оплаті спірного товару у загальний період з 01.03.2019 по 31.12.2019.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ "Одесанерудбудматеріали" про стягнення з ТОВ "БК "Укрінтербуд" інфляційних втрат у розмірі 1 150,88 грн. є правомірними.

Що ж стосується вимоги про стягнення 3% річних, то за перерахунком суду, здійсненим від тих же сум та за той же період, що і у визначеному позивачем розрахунку, їх загальний розмір становить 1 323,00 грн. (за видатковою накладною № від 20.02.2019 - 384,83 грн. + за видатковою накладною № від 21.02.2019 - 938,17 грн.), тому з відповідача підлягають стягненню 3% річних саме у встановленому судом розмірі (1 323,00 грн.), оскільки в іншій частині заявлених до стягнення коштів в якості 3% річних (0,39 грн.) вони обраховані невірно.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ "БК "Укрінтербуд" на користь ТОВ "Одесанерудбудматеріали" заборгованості у розмірі 45 834,58 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 150,88 грн. та 3% річних у розмірі 1 323,00 грн.

В іншій частині (стягнення 3% річних у розмірі 0,39 грн.) в задоволенні позову необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 74, 76-79, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесанерудбудматеріали" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укрінтербуд" (03039, м. Київ, вул. Миколи Грінченка, буд. 18; ідентифікаційний код 41445899) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесанерудбудматеріали" (27100, Кіровоградська обл., Новоукраїнський р-н, м. Новоукраїнка, вул. Короленка, буд. 2А; ідентифікаційний код 40833612) основний боргу у розмірі 45 834 (сорок п`ять тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 58 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 150 (одна тисяча сто п`ятдесят) грн. 88 коп., 3% річних у розмірі 1 323 (одна тисяча триста двадцять три) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 101 (дві тисячі сто одна) грн. 98 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 09.04.2020.

Суддя Р.В. Бойко