ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2020 року м. Дніпро Справа № 908/3049/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І. Л., Широбокова Л.П.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Азов"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.12.2019 р.

(суддя Мірошниченко М.В., м. Запоріжжя, повне рішення складено 27.12.2019 р.)

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"

в особі Виробничого структурного підрозділу

Бердянського міськрайонного району електричних мереж

( Запорізька область, м. Бердянськ )

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Азов"

( Запорізька область, м. Бердянськ )

про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" в особі Виробничого структурного підрозділу Бердянського міськрайонного району електричних мереж звернулося до господарського суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Азов" про стягнення 140 612 грн. 64 коп. боргу за недораховану електроенергію.

Позовні вимоги обґрунтовані виявленим порушенням з боку Відповідача п. 5.1, п. 3.1 "Правил користування електричною енергією" затвердженими Постановою НКРЕ від 31.07.1996 р. № 28, а саме: самовільне підключення електроустановки до електричної мережі енергопостачальника за відсутності договору про постачання електричної енергії; самовільне підключення електропроводки напруги ліфтів житлового багатоквартирного будинку до електричної мережі енергопостачальника за відсутності договору про постачання електричної енергії, про що складений акт про порушення № 00000998 від 23.05.2018 р.

Відповідач жодних документів в обґрунтування своєї правової позиції суду першої інстанції не надав.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.12.2019 р. позов задоволено - стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Азов" на користь Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Виробничого структурного підрозділу Бердянського міськрайонного району електричних мереж суму 140 612 грн. 64 коп. боргу за недовраховану електроенергію та суму 2 109 грн. 19 коп. витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Азов" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 23.12.2019 р. та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 13-15, 114 ГПК України, фактично не надав можливість Відповідачеві вчасно подати відзив на позовну заяву та докази, що призвело до передчасних висновків суду першої інстанції.

При цьому Скаржник зазначає, що Відповідач оскаржив акт про порушення № 00000998 від 23.05.2018 р., до Національної комісії регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг. За наслідками розгляду скарги визнано безпідставним та таким, що підлягає анулюванню складений ПАТ «Запоріжжяобленерго» акт про порушення ПКЕЕ № 00000998 від 23.05.2018 р.

Водночас, на думку Скаржника, судом не було враховано вимоги ст. 275 ГК України, якою встановлено, що відпуск електроенергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Скаржник наголошує на тому, що на час засідання комісії з розгляду Акту про порушення Правил користування електричної енергії 24.04.2019 р. самі Правила користування електричною енергією втратили свою дію на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 р. «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії».

Відтак, на думку Скаржника, враховуючи безпідставність та незаконність акту про порушення № 00000998 від 23.05.2018 р. та незаконність протоколу засідання комісії з розгляду Актів про порушення № 49/4 від 20.09.2019 р., слід дійти висновку, що розрахунок по акту про порушення № 00000998 від 23.05.2018 р. був здійснений невірно і встановити вартість та кількість спожитої Відповідачем електроенергії на підставі недійсного акту не уявляється можливим.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І. Л., Широбокова Л.П.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2020 р. поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Азов" на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.12.2019 р., у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. Зупинено дію оскаржуваного рішення на час розгляду апеляційної скарги.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить рішення Господарського суду Запорізької області від 23.12.2019 р. залишити без змін.

В обгрунтування своїх заперечень ПАТ "Запоріжжяобленерго" в особі Виробничого структурного підрозділу Бердянського міськрайонного району електричних мереж посилається на те, що суд першої інстанції забезпечив права кожної із сторін на належний судовий захист.

Зокрема, Товариство посилається на те, що правила користування електричною енергією, затверджені постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 р. зі змінами та доповненнями ( далі - ПКЕЕ ), втратили чинність 11.06.2018 р. На момент, складання Акту про порушення № 00000998 від 23.05.2018 р. ще діяли ПКЕЕ.

Крім того, у відзиві Товариство посилається на те, що лист НКРЕКП від 14.01.2020 р. № 520/20/7-20 носить лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не породжує правових наслідків. Така правова позиція підтверджується висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 25.09.2019 р. у справі № 336/5038/16-ц.

Товариство також вказує на те, що після виконання Відповідачем усіх вимог відповідно п. 5.4 ПКЕЕ Відповідачу було направлено проект договору про постачання електричною енергією № 1547 від 08.06.2018 р.

Крім того, Товариство зазначає про те, що на виконання ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» Відповідачу для реалізації користування спільним майном ( ліфтами та сходовими клітинами ) необхідно було укласти договір про постачання електричної енергії з електропередавальною організацією відповідно до вимог законодавства. Відповідач не виконав вимоги ст. 22 Закону, з заявою щодо укладання договору про постачання електричної енергії до електропередавальної організації не звертався до 26.10.2017 р.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги Відповідача з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23.05.2018 р. представниками Виробничого структурного підрозділу Бердянського міськрайонного району електричних мереж проведено перевірку електроустановок багатоквартирного житлового будинку Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "АЗОВ" за адресою вул. Баха, 40, під час якої було виявлено порушення п. 5.1 та п. 3.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 р. ( далі - ПКЕЕ ), а саме самовільне підключення електропроводки до електричної мережі енергопостачальника за відсутності договору про постачання електричної енергії; самовільне підключення електропроводки напруги ліфтів житлового багатоквартирного будинку до електричної мережі енергопостачальника за відсутністю договору про постачання електричної енергії.

За результатом проведеної перевірки представниками Позивача складено Акт про порушення № 00000998 від 23.05.2018 р. за адресою м. Бердянськ, вул. Баха, буд. 40.

Відповідно до п. 6 Акту Споживач не надав паспортні данні всіх наявних струмоприймачів, не надав можливості для складання переліку встановлених струмоприймачів перевіривши їх потужність. У зв`язку з відсутністю договірних відносин між сторонами, величина дозволеної потужності в Акті не вказана. Тому, під час складання Акту було вилучено зразок кабелю, яким виконано самовільне підключення електроустановки.

В п. 10 Акту зазначено про запрошення Споживача або уповноваженої ним особи на засідання комісії з розгляду актів на 13.06.2018 р.

З боку Споживача Акт № 00000998 від 23.05.2018 р. підписано представником Бойко О.В., у зауваженнях до акту вказано "В наявності всі паспорта на струмоприймачі. Вимірювання не проводилося". Другий екземпляр акту № 00000998 від 23.05.2018 р. було вручено представнику Споживача одразу після його складання.

На засіданні комісії з розгляду Акту про порушення ПКЕЕ від 13.06.2018 р. було прийнято рішення про перенесення засідання комісії на 27.06.2018 р. на 10:00 ( протокол № 49 від 13.06.2018 р. ). Примірник протоколу було вручено представнику Споживача, який був присутній на засіданні комісії.

На засіданні комісії з розгляду Акту про порушення ПКЕЕ від 27.06.2018 р. було прийнято рішення ( протокол № 49/1 від 27.06.2018 р. ) про перенесення засідання комісії на 08.08.2018 р. о 10:00 годині. Примірник протоколу було вручено представнику Споживача, який був присутній на засіданні комісії.

На засіданні комісії з розгляду Акту про порушення ПКЕЕ від 08.08.2018 р. було прийнято рішення про перенесення засідання комісії на 06.09.2018 р. о 10:00 ( протокол № 49/2 від 27.06.2018 р.). Представник Споживача був присутній на засіданні комісії певний час. Протокол не підписав. Другий примірник протоколу отримав 09.08.2018 р. Споживачем було заявлено прохання викликати на наступне засідання комісії персонал постачальника, яким складено акт та надати приміщення для розміщення співвласників ОСББ "АЗОВ".

На засіданні комісії з розгляду Акту про порушення ПКЕЕ від 06.09.2018 р. було прийнято рішення про перенесення засідання комісії на 20.09.2018 р. о 10:00 годині, у зв`язку із зверненням Споживача з заявою до поліції ( протокол № 49/3 від 06.09.2018 р. ).

Засідання комісії з розгляду актів про порушення ПКЕЕ відбулося 20.09.2018 р. За результатами розгляду членами комісії складено протокол № 49/4 від 20.09.2018 р., в якому зазначено, що акт є правомірним, формулювання виду порушення відповідає Методиці визначення обсягу вартості електричної енергії, що дає підстави для її застосування. Виконати розрахунок недоврахованої електричної енергії по акту згідно Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою Постановою НКРЕ № 562 від 04.05.2006 р., зі змінами і доповненнями Постанови НКРЕ № 154 від 08.02.2007 р., № 1384 від 18.12.2008 р., № 1338 від 14.10.2010 р. ( далі - Методика ), по пп. 2.6 за порушення зазначене у підпункті 5 п. 2.1 ( самовільне підключення електропроводки до електричної мережі енергопостачальника за відсутності договору про постачання електричної енергії; самовільне підключення електропроводки напруги освітлення житлового багатоквартирного будинку до електричної мережі енергопостачальника за відсутності договору про постачання електричної енергії) за період: з 19.07.2017 р. по 23.05.2018 р.; час роботи 12 годин; кількість недорахованої електричної енергії складає 83 697 кВт. год., на суму 140 612 грн. 64 коп.

Примірник протоколу № 49/4 засідання комісії з розгляду актів про порушення від 20.09.2018 р., разом з рахунком № 4005 від 20.09.2018 р. за недовраховану електроенергію по акту про порушення № 00000998 від 23.05.2018 р. та розрахунком обсягу та вартості недоврахованої електричної енергії по акту про порушення № 00000998 від 23.05.2018 р., було направлено Ппозивачем на адресу Відповідача 26.09.2019 р. супровідним листом за вих № 7363 від 24.09.2018 р.

Позивачем було надано суду першої інстанції копію листа Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії (Держенергонагля) за вих.№ 02/10-7983 від 06.12.2018 р., у якому Держенергонагляд в межах своєї компетенції повідомив про наступне. Під час розгляду наданих ПАТ "Запоріжжяобленерго" копій документів з`ясовано, що з 2005 року будинки № 40, № 42 по вул. Баха, вул. Короленка, буд. 84 м. Бердянськ були вилучені з господарського відання ДКП "Житлосервіс - 3" та передано у господарське відання ОСББ "АЗОВ". Таким чином, відповідно до вимог ЦКУ, ДКП "Житлосервіс - 3" втратило правом володіти, користуватися та розпоряджатися майном (житловими будинками № 40, № 42 по вул. Баха, вул. Короленка, буд. 84 м. Бердянськ), а обов`язок щодо утримання, управління та використання спільного майна вищезазначеного будинку перейшло до ОСББ "АЗОВ". ДКП "Житлосервіс - 3" не повідомляло енергопостачальника про припинення дії договору про постачання електричної енергії № 516, укладеного 19.03.2004 р. між ним та ПАТ "Запоріжжяобленерго". Відповідно до інформації зазначеної у "Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" ДКП "Житлосервіс - 3" припинило свою діяльність 19.03.2010 р. Енергопостачальник не ініціював укладення договору про постачання електричної енергії з новим управителем будинків в установленому ПКЕЕ порядку і не скористався своїм правом, визначеним вимогами п. 6.18 ПКЕЕ щодо припинення постачання електричної енергії на об`єкти ОСББ "АЗОВ". ОСББ "Азов" також не виконало своїх обов`язків щодо укладення договору про постачання електричної енергії для забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників будинку, встановленого вимогами Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку". Бездіяльність обох сторін привела до виникнення спірної ситуації, а саме до оформлення ПАТ "Запоріжжяобленерго" актів про порушення ПКЕЕ № 00000986, №00000997, №00000998 від 23.05.2018 та. №0000991, №00001000 від 07.06.2018. У разі недосягнення сторонами спору згоди шляхом переговорів, Держенергонагляд запропонував вирішити зазначене питання в установленому законодавством порядку в суді.

Як зазначив господарський суд, Відповідач не надав доказів направлення скарги до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), прийняття її до розгляду та винесення відповідного рішення за результатами розгляду.

Невиконання Відповідачем в добровільному порядку рішення засідання комісії з розгляду Актів про порушення, оформленого протоколом № 49/4 від 20.09.2019 р., а саме несплата обсягу вартості недорахованої електричної енергії по Акту № 00000998 від 23.05.2018 р. про порушення споживачем ОСББ "АЗОВ" Правил користування електричною енергією стало підставою для звернення Позивача з позовом до суду.

Судом також встановлено, що Позивачем здійснено розрахунок за період: з 19.07.2017 р. по 23.05.2018 р. ( 309 днів ) по 12 годин самовільного підключення на добу, що не суперечить п. 2.6. Методики. Загальний обсяг недоврахованої електричної енергії за визначений період складає 83 697 кВт/год. на суму 140 612,64 грн. Для визначення вартості обсягу недоврахованої електричної енергії використані тарифи, що діяли протягом споживання електричної енергії з порушенням: з 19.07.2017 р. по 23.05.2018 р.

Доказів добровільної оплати не облікованої електричної енергії за вказаний у позові період та розмірі, Відповідач суду не надав. Факт наявності правопорушення ( самовільне підключення струмоприймачів до електричної мережі енергопостачальника за відсутності договору про постачання електричної енергії; самовільне підключення напруги ліфтів житлового багатоквартирного будинку до електричної мережі енергопостачальника за відсутності договору про постачання електричної енергії) не спростував. Також доказів відсутності правових підстав для нарахування вартості не облікованої електричної енергії або невірного розрахунку суду не надав.

В основу оскаржуваного рішення про задоволення позовних вимог, покладено висновок місцевого господарського суду про те, що викладені Позивачем обставини та досліджені судом докази свідчать про вчинення Відповідачем правопорушення в галузі електроенергетики. Факт самовільного підключення Відповідачем до електромереж та набуття електричної енергії без укладення договору, тобто її безоблікове споживання, суд вважає доведеним на підставі наданих доказів: Акту про порушення № 00000998 від 23.05.2018 р., рішення засідання комісії з розгляду актів, оформленого протоколом № 49/4 від 20.09.2018 р. Доказів скасування рішення комісії від 20.09.2018 р., оформленого проколом, на час розгляду справи суду не надано, отже воно є чинним та підлягає виконанню. Докази повної або часткової оплати відповідачем нарахованої по Акту суми вартості недорахованої електроенергії також відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Відносини пов`язані із поставкою електричної енергії є відносинами у сфері електроенергетики та регулюються Цивільним, Господарським кодексами, Законом України "Про ринок електричної енергії", нормативно-правовими актами у сфері електроенергетики.

А саме, спірні правовідносини у сфері електроенергетики регулюються ст. 275-277 Господарського кодексу України, відповідно до яких абоненти користуються енергією з додержанням Правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відпуск енергії без оформлення договору не допускається. Відповідальність за порушення правил користування енергією встановлюється законом.

Ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов"язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов"язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачає, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Згідно з п. 2-4 ч. 2 ст. 77 Закону України "Про ринок електричної енергії" правопорушеннями на ринку електричної енергії є, зокрема, недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії; порушення вимог нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, нормативних документів з питань технічної експлуатації електричних станцій і мереж, енергетичного обладнання і мереж електроенергетичних підприємств та споживачів, виготовлення, монтажу, налагодження та випробування енергоустановок і мереж, виконання проектних робіт на енергоустановках і мережах; крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку.

Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), чинними на час виникнення спірних правовідносин ( втратили чинність на підставі постанови НКРЕКП "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" від 14.03.2018 р. № 312, які набрали чинність з 11.06.2018 р. ) врегульовано взаємовідносини, які виникають у процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії), і дія цих Правил поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб (крім населення).

Відповідно до п. 1.3 ПКЕЕ постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

П. 5.1 ПКЕЕ передбачено, що договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Відповідно до підпунктів 1, 2, 4, 5 п. 10.2 ПКЕЕ, споживач електричної енергії зобов`язаний: користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору; додержуватись вимог нормативно-технічних документів та умов договорів; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативно-правових актів законодавства України.

Між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем укладається один договір про постачання електричної енергії за усіма об`єктами споживача, які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. За взаємною згодою сторін можуть бути укладені окремі договори про постачання електричної енергії за кожним об`єктом споживача.

Втім, доказів дотримання сторонами вищенаведених норм права та укладання господарського правочину про надання позивачем послуг з електропостачання на об`єкт відповідача суду не надано.

Відповідач доказів намагання укласти договір з Позивачем, як то передбачено законом або ухилення Позивача від укладання договору суду не надав. Будь-яких пояснень щодо недотримання норм чинного законодавства в сфері користування електричною енергією не зазначив.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором ( ст. 216 ГК України).

Приписами частини другої ст. 217 ГК України встановлено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

В силу ч. 1 ст. 77 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно п. 3.6. Правил користування електричною енергією підключення електроустановки споживача, яка не забезпечена розрахунковими засобами (засобом) обліку електричної енергії, забороняється, за винятком випадків, передбачених розділом 6 цих Правил.

Відповідно до п. 6.40 ПКЕЕ, у разі виявлення представниками електропередавальної організації або представниками постачальника електричної енергії пошкоджень чи зриву пломб, установлених у місцях, указаних в акті про пломбування, з пошкоджень відбитків тавр на цих пломбах, пошкодження розрахункових засобів обліку, явних ознак втручання в параметри розрахункових засобів (систем) обліку з метою зміни їх показів перерахунок обсягу електричної енергії, який підлягає оплаті, здійснюється відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕ.

Згідно із п. 6.41 ПКЕЕ, у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих Правил або умов договору на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється акт порушень.

Аналогічні положення щодо акту містяться у Методиці обчислення обсягу електричної енергії, недоврахованої внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією, згідно з пунктом 4.1 якої факт виявлених представниками енергопостачальника електричної енергії за регульованим тарифом (далі - енергопостачальник) порушень споживачем вимог ПКЕЕ або ПКЕЕН оформлюється актом про порушення.

В акті мають бути зазначені зміст виявленого порушення із посиланням на відповідні пункти цих Правил та вихідні дані, необхідні та достатні для визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та/або суми завданих споживачем збитків. За необхідності в акті зазначаються заходи, які необхідно вжити для усунення допущених порушень.

Акт складається в двох примірниках, один з яких передається або надсилається споживачеві. Акт підписується представником постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) та представником споживача.

У разі відмови споживача підписати акт в ньому робиться запис про відмову. У цьому разі акт вважається дійсним, якщо він підписаний не менше ніж трьома уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації).

Споживач має право подати пояснення і зауваження щодо змісту акта, які зазначаються в акті, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання. Акт підписують тільки особи, які брали участь в контрольному огляді або технічній перевірці.

Як вбачається з Акту про порушення Правил користування електричної енергії № 00000998 від 23.05.2018 р., він підписаний представниками обох сторін, з боку Відповідача було зазначено зауваження до складеного акту.

Відповідно до п. 6.42 ПКЕЕ на підставі акту порушень уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг недоврахованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.

П. 4 Порядку визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.2006 р. №122, встановлено, що обсяг електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, визначається за величиною розрахункового споживання електричної енергії протягом періоду порушення на підставі акта виявлених порушень, складеного відповідно до Методики.

Порядок визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією встановлюється Методикою визначення обсягу та відшкодування електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 р. № 562 ( п. 1.1 Методики ).

Відповідно до п. 1.2 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 562 від 04.05.2006 р., Методика застосовується постачальником електричної енергії за регульованим тарифом (електропередавальною організацією) при визначенні обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення правил користування електричною енергією та/або виявлення фактів крадіжки електричної енергії, самовільного підключення до об`єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без приладів обліку.

В п. 2.1. Методики наведено перелік порушень ПКЕЕ, у разі виявлення яких, на підставі акта порушень, складеного з урахуванням вимог ПКЕЕ, застосовується дана Методика.

Згідно пп. 5 п. 2.1. Методика застосовується за самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника.

Як свідчать матеріали справи на підставі акту № 00000998 від 23.05.2018 р. у відповідності до Методики, ПАТ "Запоріжжяобленерго" в особі виробничого структурного підрозділу БМРЕМ проведений розрахунок вартості недоврахованої електроенергії за період з 19.07.2017 р. по 23.05.2018 р. ( 83 697 кВт.г. ) в сумі 140 612,64 грн.

Як було зазначено вище, актом про порушення встановлено самовільне підключення струмоприймача до електромережі енергопостачальника за відсутності договору на поставку електричної енергії; самовільне підключення навантаження ліфтів житлового будинку до електромережі електропостачальника за відсутності договору на поставку електроенергії.

П. 2.6. Методики зазначено, що у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпункті 5 п. 2.1 цієї Методики ( самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника), та за умови відсутності договору, величина розрахункового добового обсягу споживання електричної енергії через проводи (кабелі), якими здійснене самовільне підключення (W , кВт.год), розраховується за формулою:

Wдоб.с.п. = Р с.п. · t вик.с.п., де Pс.п. - потужність самовільного підключення (кВт); tвик.с.п. - час використання самовільного підключення протягом доби (приймається - 12 год./добу).

Величина потужності самовільного підключення (Pс.п) в розмірі 22,572 кВт, визначена позивачем на підставі Методики та даних акту, визнана судом правильною.

Для розрахунку загального обсягу самовільно спожитої електричної енергії за Дпер. береться сумарна кількість днів у періоді від дня набуття споживачем права власності на електроустановку (але не більше сумарної кількості днів у дванадцяти календарних місяцях, що передували дню виявлення порушення) до дня усунення порушення.

Позивачем розрахунок здійснено за період: з 19.07.2017 р. по 23.05.2018 р. ( 309 днів ) по 12 годин самовільного підключення на добу, що не суперечить п. 2.6. Методики. Загальний обсяг недоврахованої електричної енергії за визначений період складає 83 697 кВт/год. на суму 140612,64 грн. Для визначення вартості обсягу недоврахованої електричної енергії використані тарифи, що діяли протягом споживання електричної енергії з порушенням: з 19.07.2017 р. по 23.05.2018 р.

З огляду на викладені обставини та додані документи, господарський суд дійшов правильного висновку, що розрахунок здійснено Позивачем з дотриманням Правил та Методики.

Вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок по акту про порушення здійснений невірно і встановити вартість та кількість спожитої Відповідачем електроенергії на підставі недійсного акта не представляється можливим.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції допустив в своєму рішенні посилання на норми права ("Правила користування електричною енергією", як на підставу задоволення позовних вимог), які на час засідання комісії 24.04.2019 р. та винесення рішення втратили свою силу, є безпідставними з огляду на наступне.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.02.1999 р. №1-рп/99 ( справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів ) зазначив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За таких обставин та з огляду на те, що дія нормативно-правового акту поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності, що є однією з гарантій правової стабільності, враховуючи, що складення акту про порушення відбулося до набрання чинності Правилами роздрібного ринку електричної енергії, а чинні на той час Правила користування електричною енергією не встановлювали строків розгляду такого акту, Позивач мав "законне сподівання" на застосування приписів саме діючого нормативного акту, який не регламентував часових обмежень для розгляду акту про порушення.

Станом на момент прийняття рішення комісії, оформленого протоколом № 49/4 від 20.09.2018 р., Правила користування електричною енергією втратили чинність на підставі Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕ від 14.03.2018 р. № 312, які набрали чинність з 11.06.2018 р.

В той же час, Правила користування електричною енергією були чинними на час складання акта про порушення, оскільки уповноваженими представниками постачальника електричної енергії порушення фіксувалося 23.05.2018 р. в період дії ПКЕЕ.

Як Правилами користування електричною енергією ( п. 6.40 ), які втратили чинність, так і Правилами роздрібного ринку електричної енергії передбачений однаковий порядок притягнення споживачів до відповідальності за виявлені порушення, а саме, - у відповідності до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією.

Саме Методикою визначено види правопорушень у сфері енергопостачання та порядок розрахунку обсягу недоврахованої електроенергії. В даному випадку правопорушення, передбачене підпунктом 5 п. 2.1. Методики, розрахунок відповідно до п. 2.6 та за формулою 2.7 Методики.

Отже, в основу розрахунку обсягу та вартості недоврахованої електроенергії покладено саме положення Методики, а не ПКЕЕ чи ПРРЕЕ.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл. 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норми глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під час розгляду справи суду не надано доказів наявності між сторонами договірних правовідносин та правомірність споживання Відповідачем електричної енергії.

Положеннями ст. 1213 ЦК України унормовано, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов правильного висновку, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача вартості недорахованої електричної енергії по Акту про порушення № 00000998 від 23.05.2018 р. у розмірі 140 612,64 грн. є документально підтвердженими, нормативно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Позивач документально підтвердив наявність правових підстав для стягнення з Відповідача заборгованості за недораховану електроенергію. Відповідач не спростував факт наявності правопорушення.

Доводи Скаржника про те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 13-15, 114 ГПК України фактично не надав можливість Відповідачеві вчасно подати відзив на позовну заяву та докази, що призвело до передчасних висновків суду першої інстанції, колегією суддів не приймаються з огляду на наступне.

Господарським судом Запорізької області було винесено ухвалу від 03.12.2019 р. про надання Відповідачу можливості надати відзив на позовну заяву. У зв`язку з отриманням 02.12.2019 р. від Відповідача клопотання про відкладення розгляду справи та надати додатковий строк для подання відзиву на позовну заяву. У зв`язку з тим, що ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримано Відповідачем 22.11.2019 р., у зв`язку з чим він не мав достатнього часу для підготовки відзиву на позовну заяву у встановлені судом строки.

В ухвалі від 03.12.2019 р. по справі № 908/3049/19 Господарським судом Запорізької області зазначено, що розгляд справи відкласти. Судове засідання призначити на 23.12.2019 р. Відповідачу надати відзив на позовну заяву в строк до 20.12.2019 р. Однак, Відповідач не виконав ухвалу суду від 03.12.2019 р. по справі № 908/3049/19, відзив на позовну заяву не надав

Отже, судом вжиті всі заходи для своєчасного та належного повідомлення Відповідача про порушення провадження у справі та призначення судового засідання.

В даному випадку, судом дотримано основних засад господарського судочинства, забезпечена рівність учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, забезпечено право на доступ до суду. Сторони мали рівну можливість подати письмові заяви по суті справи, зокрема, позовну заяву, відзив на позов, заперечення на відзив, пояснення та клопотання.

В свою чергу, саме Відповідач без поважних причин не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву, не забезпечив участі представника у судовому засіданні (будь-якого, як в порядку самопредставництва, так і представника зі статусом адвоката). Отже, вказані обставини є суто суб`єктивними, які залежали виключно від волевиявлення Відповідача, тому не можуть бути визнані поважними.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain) від 07.07.1989).

У рішенні від 03.04.2008 р. у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Зважаючи на належне повідомлення Відповідача про дату, час і місце судового засідання, беручи до уваги строки розгляду позовної заяви, передбачені ст. 195 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 2 ст. 202 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяли визначитися відносно поданого позову, господарський суд дійшов правильного висновку про можливість в порядку ч. 3 ст. 202 ГПК України розглянути справу у відсутність представника Відповідача.

Згідно з приписами частини третьої ст. 269 ГПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Господарський процесуальний кодекс допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак неприйнятно, коли суд першої інстанції розглянув справу та ухвалив відповідне рішення, а заявник апеляційної скарги просить долучити до апеляційної скарги документи, які виготовлені після вирішення справи судом першої інстанції.

Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції.

Під час розгляду справи судом першої інстанції Відповідач не повідомляв суд про неможливість надання будь-яких доказів та не заявляв клопотань про необхідність в їх отримані та долучені до матеріалів справи.

Таким чином, апелянтом не доведено винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції копій документів, які долучені Скаржником до справи на стадії апеляційного розгляду - відповідь Національної комісії регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг на скаргу Відповідача щодо оскарження актів про порушення, в т.ч. акту № 00000998 від 23.05.2018 р., на яку посилається Відповідач в апеляційній скарзі.

Так, у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 р. по справі № 922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. А саме встановлено, що апеляційним судом обґрунтовано відхилене клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції, тобто це доказ, який взагалі не існував на момент розгляду спору по суті судом першої інстанції.

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 р. у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 р. у справі № 913/632/17 та від 06.03.2019 р. у справі №916/4692/15.

Відповідно до ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, колегією суддів не приймається до розгляду долучені Скаржником додаткові докази.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 904/3582/18 та від 04.04.2019 у справі № 918/329/18.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Азов" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 23.12.2019 р. у справі № 908/3049/19 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Скаржника.

Поновити дію рішення Господарського суду Запорізької області від 23.12.2019 р. у справі № 908/3049/19, яка була зупинена ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2020 р. у справі № 908/3049/19.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню у зв`язку із малозначною справою, крім випадків передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Л.П. Широбокова