ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2020 року м.Дніпро Справа № 904/5978/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 (повний текст рішення складено 10.02.2020 року, суддя Мельниченко І.Ф.) у справі №904/5978/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз україни", м. Київ

до Дочірнього підприємства "Східтеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради, м. Дніпро

про стягнення річних та пені за неналежне виконання грошового зобов`язання в сумі 17 819,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Східтеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради, відповідач) про стягнення 17 819,29 грн, з яких 16 681,89 грн пені, 771 137,40грн 3% річних, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про неналежне виконання договору постачання природного газу №4482/16-БО-4 від 15.12.2015 в частині своєчасної оплати газу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5978/19 у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дочірнього підприємства "Східтеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради про стягнення 16 681,89 грн. пені та 1 137,40 грн. - річних, нарахованих за порушення строків виконання зобов`язання в частині оплати газу, поставлено на підставі договору постачання природного газу № 4482/16-БО-4 від 15.12.2015 відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що нарахування пені, трьох відсотків річних після вступу Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" в силу вимог частини 3 статті 7 Закону є неправомірним.

2.Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулась до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5978/19 та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що Законом передбачено чітке коло осіб, що мають право на списання заборгованості та нарахувань, передбачений також і певний порядок списання заборгованості.

Скаржник зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів, що відповідач має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання для виробництва теплової енергії та те, що відповідач є теплопостачальною організацією.

Скаржник зазначає, що матеріали справи також не містять жодних доказів включення відповідача до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування частини 3 статті 7 Закону є неправомірним.

Вказаний Реєстр є загальнодоступним, розміщений на офіційному сайті Міністерства розвитку громад та територій України (http://www.minregion.gov.ua/naprvamki-divalnosti/zh kh/revestr-pidprivemstv-shho-berut-uchast-u-protseduri-vregulvuvannva-zaborgovanosti) та не містить інформації про включення відповідача до цього Реєстру.

Скаржник вказує, що Вищий господарський суд України у своїй постанові від 26.04.2017 у справі № 914/1111/16 зазначив: Щодо порушення судами норми частини З статті 7 Закону "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII від 03.11.2016 року, якою визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, то такі доводи суд касаційної інстанції відхиляє, оскільки відповідно до вимог цього Закону сам факт сплати відповідачем заборгованості за спожитий природний газ не є безумовною та достатньою підставою для автоматичного списання нарахованих йому пені, інфляційних втрат. З % річних. Такому списанню обов`язково передує включення такого боржника за встановленою Законом процедурою до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (стаття 3 Закону).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України, які є чинними, від 26.04.2017 у справі № 914/1111/16, від 20.04.2017 у справі № 912/3303/16, від 02.10.2017 у справі № 911/3951/16.

З огляду на наведене, беручи до уваги ті обставини, що дія Закону не поширюється на відповідача, скаржник вважає, що суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником, не врахував положення Закону щодо відсутності відповідача у відповідному Реєстрі, що призвело до порушення статей 525, 526, 551, 599, 625 Цивільного кодексу України.

Таким чином, скаржник вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення Господарським судом Дніпропетровської області порушено норми статей 236 та 238 ГПК України, що стало підставою для ухвалення незаконного рішення в частині зменшення розміру пені.

3.Узагальнені доводи інших учасників справи.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2020 року, у складі колегії суддів головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі № 904/5978/19 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі № 904/5978/19 слід залишити без змін з огляду на наступне.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Предметом доказування у справі є обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасних розрахунків за отриманий природний газ на підставі договору постачання природного газу № 4482/16-БО-4 від 15.12.2015.

Доказами, якими позивач підтверджує позовні вимоги, є: договір постачання природного газу № 4482/16-БО-4 від 15.12.2015, Додаткова угода № 1 від 30.12.2015, Додаткова угода № 2 від 29.01.2016, Додаткова угода № 3 від 22.02.2016, Додаткова угода № 4 від 28.03.2016, Додаткова угода № 5 від 28.04.2016, Додаткова угода № 6 від 26.05.2016, Додаткова угода № 7 від 26.07.2016, Додаткова угода № 8 від 22.08.2016; Акти приймання-передачі природного газу (а.с. 35-43); лист із повідомленням про зарахування оплати поставленого газу (а.с. 44); банківські виписки про оплату поставленого газу (а.с. 45-74).

15.12.2015 Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник, позивач у даній справі) та Дочірнім підприємством "Східтеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради (Споживач, відповідач у даній справі) укладено договір на постачання природного газу № 4482/16-БО-4 (далі - Договір).

Строк дії договору визначений в п. 12 Договору, відповідно до якого, з урахуванням положень Додаткової угоди № 5 від 28.04.2016, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 30.09.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Відповідно до пункту 1.1. вказаного вище договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ (надалі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього Договору.

Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами (пункт 1.2. Договору з урахуванням положень Додаткової угоди № 1 від 30.12.2015).

В пункті 1.3. Договору, з урахуванням положень Додаткової угоди № 1 від 30.12.2015, сторонами узгоджено, що за цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України).

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що постачальник передає споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 1 343,267 тис. куб. м, у тому числі по місяцях: січень 487,267 тис. куб. м, лютий 471,246 тис. куб. м, березень 384,754 тис. куб. м, загалом І кв. 1 343,267 тис. куб. м.

Додатковими угодами №4 від 28.03.2016 та № 5 від 28.04.2016 пункт 2.1. Договору доповнений наступним змістом: постачальник передає споживачу з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) газ обсягом до 89,147 тис. куб. м, а з 01.05.2016 по 30.09.2016 - до 208,362 тис. куб. м.

Обсяги газу, що планується передати за цим договором (далі - планований обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, викладених у пункті 1.2. цього договору. Обсяги газу, що планується передати за цим договором (далі - планований обсяг) можуть змінюватись сторонами протягом місяця поставки в установленому порядку (пункт 2.1.1., 2.1.2. Договору).

Згідно з пунктом 3.4. Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

У пункті 5.1. договору, з урахуванням положень Додаткової угоди № 1 від 30.12.2015, сторонами встановлено, що ціна на природний газ визначається відповідно до пункту 5.2. цього договору. В подальшому ціна на газ визначається шляхом підписання сторонами відповідних додаткових угод до договору на підставі ціни, що розміщується на офіційному веб-сайті постачальника. У разі зміни ціни постачальником така ціна є обов`язковою для сторін даного договору. Споживач підписанням цього договору підтверджує, що погоджується з даним порядком визначення та зміни ціни.

Пунктом 5.2. Договору визначено, що ціна за 1000 куб. м газу на дату укладання договору становить 6 474,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%. До сплати за 1000 куб. м природного газу 6 603,48 грн., крім того ПДВ 20%, всього 7 924,18 грн.

У подальшому сторони вносили зміни в п. 5.2. Договору на підставі Додаткових угод, відповідно до яких ціна Договору змінювалась.

Пунктом 5.4 Договору встановлено, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно з пунктом 6.1. Договору, з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 30.12.2015, оплата обсягів газу з урахуванням вартості транспортування магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз" проводиться споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у п. 5.2. цього Договору або у відповідних додаткових угодах (п. 5.1. даного Договору).

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

28.03.2016 сторонами укладено Додаткову угоду № 4, відповідно до якої п. 6.1. Договору викладено в наступній редакції:

"Оплата планових обсягів газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу."

На виконання умов договору, в період з 31.01.2016 по 30.09.2016 позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 9 100 223,59 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі, які містяться в матеріалах справи (а.с. 35-43).

Відповідач зобов`язання щодо оплати вартості поставленого природного газу виконав з порушенням строків, встановлених договором, у зв`язку з чим позивачем нараховано 16 681,89 грн. пені та 1 137,40 грн. - річних за період з 16.02.2016 по 21.02.2016.

6. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, згідно статті 625 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Стаття 1 частина 1 пункти 4, 5, 9, 10, 12 Закону:

заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному вебсайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Стаття 2 - дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Стаття 3 частина 1 - для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Стаття 5 частина 1 - реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31.12.2016.

Стаття 7 частини 1, 3

1. На реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 01.07.2016 неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

3. На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Оскільки всі попередні статті (1, 3, 4, 5) Закону визначали умови проведення взаєморозрахунків та реструктуризацію заборгованості без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ, у статті 7 Закону передбачено порядок списання суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

Так, у частині 1 статті 7 Закону мова йде саме про реструктуризовану заборгованість, для проведення якої необхідно, щоб підприємство було включено до Реєстру (реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості).

Натомість, у частині 3 статті 7 Закону мова не йде про реструктуризовану заборгованість, а про заборгованість за природний газ, яка існувала та була погашена теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями до набрання чинності (цим) Законом.

Отже, частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі.

Таким чином, виконання частини 3 статті 7 Закону не потребує включення відповідача до Реєстру (реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості).

Така правова позиція щодо застосування ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" викладена у постановах Верховного Суду 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018 у справі № 911/3914/14, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 06.04.2018 у справі №904/10747/16, від 10.04.2018 у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018 у справі №910/17962/15, від 17.04.2018 у справі № 904/11358/16, від 26.04.2018 у справі №911/3945/16, від 02.05.2018 у справі № 920/1060/16, 15.05.2018 у справі №908/3126/16, від 23.05.2018 у справі № 908/3125/16, від 23.05.2018 у справі №908/2114/16, від 30.05.2018 у справі № 904/10733/16, від 20.06.2018 у справі №916/3055/16, від 06.07.2018 у справі № 918/882/15, від 23.07.2018 у справі №904/10294/17, від 07.08.2018 у справі № 925/1584/17, від 21.08.2018 у справі №925/104/18, від 21.08.2018 у справі № 925/107/18, від 30.08.2018 у справі №905/2796/17, від 06.09.2018 у справі № 925/106/18, від 13.12.2018 у справі №925/105/18, від 18.12.2018 у справі № 905/301/18, від 20.12.2018 у справі №904/1619/18, від 22.12.2018 у справі № 904/2961/18, від 16.01.2019 у справі №905/299/18, від 12.02.2019 у справі № 917/440/18, від 26.02.2019 у справі №926/992/18, від 04.04.2019 у справі № 906/576/18, від 13.05.2019 у справі №914/1535/18, від 14.05.2019 у справі № 905/300/18, від 29.05.2019 у справі №916/2279/18, від 10.06.2019 у справі № 904/4592/18, від 11.06.2019 у справі №905/1964/18, № 916/2278/18 від 25.07.2019.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Отже, частиною 3 статті 7 Закону законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

У даній справі предметом спору є стягнення пені та 3% річних, нарахованих на основну заборгованість за спожитий в період з лютого по жовтень 2016 року природний газ, вказана заборгованість була у повному обсязі погашена відповідачем 13.10.2016 року (останній платіж).

Згідно п. 1.2 укладеного між сторонами договору, газ, що постачається за цим договором використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

Відповідно до актів приймання-передачі природний газ постачається відповідачу виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам, а відтак не обґрунтованими є довід скаржника про те, що відповідач не є теплопостачальною організацію.

Частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" окремо урегульовано списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення; крім того, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Відповідно виконання цієї норми також не потребує включення підприємства до реєстру, оскільки за змістом Закону до реєстру включаються та процедурі врегулювання заборгованості підлягають не погашені суми боргу перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Виконання частини 3 статті 7 Закону не потребує включення відповідача до Реєстру (реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості).

Зазначена норма є нормою прямої дії, її застосування не залежно від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за природний газ, отриманий до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, колегія суддів приходить висновку, що нарахування пені, трьох відсотків річних після вступу Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" в силу вимог частини 3 статті 7 Закону є неправомірним.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції врахувавши приписи статей 1, 2, 3, частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також те, що Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було нараховано на заборгованість, яку відповідач погасив до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги ПАТ НАК "Нафтогаз України" задоволенню не підлягають, оскільки позивачем було безпідставно здійснено нарахування пені та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу за поставлений позивачем природний газ, який було погашено відповідачем на момент набрання чинності - 30.11.2016 Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Ураховуючи наведені приписи законодавства та обставини, встановлені судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що оскаржене судове рішення у справі ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.

Право скаржника не порушено.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі № 904/5978/19 винесено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що в силу ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5978/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5978/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Судді Ю.Б. Парусніков

Т.А. Верхогляд