ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

13.04.2020 року м. Дніпро Справа № 904/922/17

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Кузнецової І.Л., Чус О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Назаренко Ганни Олександрівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017р. (суддя Загинайко Т.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 20.03.2017 р.) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк",

м. Дніпро

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністью "Приват-фінансист",

м. Дніпро

відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Назаренко Ганни Олександрівни,

м. Миколаїв

про стягнення 50 998 грн. 13 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017р. позов задоволено - стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Фінансист" та Фізичної особи-підприємця Назаренко Галини Олександрівни на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 15 395 грн. 77 коп. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 2 871 грн. 00 коп. - заборгованості по комісії та 32 731 грн. 36 коп. - пені. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Фінансист" на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 800 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Назаренко Галини Олександрівни на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 800 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 02.04.2020 р., Фізична особа-підприємець Назаренко Ганна Олександрівна звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Господарського суду в повному обсязі, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Одночасно в апеляційній скарзі скаржник просить суд поновити строк на подання апеляційної скарги.

В обґрунтування поважності причин пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017р. скаржник, зокрема, зазначив, що про існування оскаржуваного рішення суду відповідач дізнався від державного виконавця в процесі примусового його виконання, а ознайомився з текстом рішення лише 15.01.2020 р. на веб-сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про його безпідставність та, відповідно, відмову у відкритті апеляційного провадження, виходячи з наступного.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017р. у справі № 904/922/17, яке оскаржується в апеляційному порядку Фізичною особою-підприємцем Назаренко Ганною Олександрівною прийнято судом у період дії Господарського процесуального кодексу України у редакції від 03 серпня 2010 року.

Згідно з п. 13 ч. 1 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017 року) судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч.3 ст.3 ГПК України).

Отже, судові рішення, що ухвалені до 15.12.2017р., тобто до набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147-VІІІ, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, проте, розгляд таких скарг здійснюється за правилами, встановленими ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Так, відповідно до ст. 93 ГПК України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п`яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 цього Кодексу. Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення ухвалено 14.03.2017 р., повний текст рішення підписано 20.03.2017р., відтак, останнім днем строку, встановленого для апеляційного оскарження рішення з урахуванням приписів ст. 93 ГПК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення) було 30.03.2017 року.

Апеляційну скаргу на вказане судове рішення Фізичною особою-підприємцем Назаренко Ганною Олександрівною надіслано до Центрального апеляційного господарського суду лише 02.04.2020р.

Отже, відповідна апеляційна скарга надіслана із значним пропуском процесуального строку, встановленого діючим законодавством на апеляційне оскарження, майже на 3 роки.

Слід зазначити, що в матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, а саме № 818, № 341 якими на адресу ФОП Назаренко Г.О. направлялись ухвали суду першої інстанції про порушення провадження у справі №904/922/17, призначення судового засідання, та про відкладення розгляду справи, а також рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 807, яким на адресу ФОП Назаренко Г.О. направлялось оскаржуване рішення від 14.03.2017р., які повернулись відправнику (Господарському суду Дніпропетровської області) із зазначенням причини повернення - «за закінченням терміну зберігання».

При цьому, судовою колегією встановлено, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрованим місцем проживання Фізичної особи-підприємця Назаренко Ганни Олександрівни (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) є: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що поштові судові відправлення з процесуальними документами суду, а саме: ухвалою від 27.01.2017р. про порушення провадження у справі призначення справи №904/922/17до розгляду та виклик сторін, ухвалою від 22.02.2017р. про відкладення розгляду справи та оскаржуваним рішенням від 14.03.2017р., надсилались Господарським судом Дніпропетровської області саме на вищезазначену адресу відповідача.

Згідно з п.5 ч. 6 ст. 242 ГПК України ,днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Матеріали справи свідчать, що повідомлення про зміну місцезнаходження відповідача у матеріалах справи відсутні.

Натомість, адреса Фізичної особи-підприємця Назаренко Ганни Олександрівни на конвертах, в яких були направлені ухвали та оскаржуване рішення Господарського суду Дніпропетровської області, співпадає з адресою, зазначеною Фізичною особою-підприємцем Назаренко Ганною Олександрівною в апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що до повноважень господарських судів не віднесено з`ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній", «за закінченням встановленого строку зберігання», «відсутність адресата», «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи вважаються належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції було вжито необхідних заходів щодо належного повідомлення відповідача про судове засідання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 07.06.2018р. у справі № 910/17797/17.

Отже, місцевим господарським судом своєчасно у встановлені строки направлялися копії процесуальних документів на адресу відповідача, а апелянтом не підтверджено відповідними доказами поважні причини неотримання поштової кореспонденції.

Відтак, судова колегія зауважує, що можливість своєчасного отримання поштової кореспонденції залежала виключно від власного волевиявлення Фізичної особи-підприємця Назаренко Ганни Олександрівни.

Крім того, слід зазначити, що відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України "Про доступ до судових рішень" (який набрав чинності з 01.06.2006 року), статтями 2, 4 якого встановлено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. При чому, згідно зі ст. 11 цього Закону, не пізніше 01.06.2006 року забезпечено постійне внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень електронних копій судових рішень Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, апеляційних та місцевих адміністративних судів, апеляційних та місцевих господарських судів, апеляційних загальних судів, а внесення судових рішень місцевих загальних судів - не пізніше 1 січня 2007 року.

Відповідно до відомостей розміщених на офіційному сайті судової влади Єдиному державному реєстру судових рішень, повний текст рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017р. було оприлюднено 27.03.2017р.

Слід зазначити, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії"). Натомість подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції більше ніж через рік після прийняття такої ухвали за відсутності об`єктивних поважних причин пропуску встановленого законом строку, є порушенням принципу юридичної визначеності.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справі, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронним доказами.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку подання апеляційної скарги апелянт посилається на необізнаність щодо існування судової справи.

Між тим, означені обставини не можуть бути визнані поважними, оскільки, по-перше, їх наявність з доказової точки зору, апелянтом жодним чином не підтверджена, а по-друге, факт неотримання стороною справи кореспонденції, яку суд з дотриманням вимог процесуального закону надсилав за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на оскарження рішення суду, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.04.2018р. у справі № 916/3188/16, від 23.11.2018р. у справі №10/17-3639-2011, від 22.08.2019р. у справі №922/85/18, від 19.09.2019р. у справі №922/1775/16.

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що виконавче провадження, на яке посилається Скаржник, було відкрито ще 22.08.2017р., тобто значно раніше, ніж зазначає Відповідач в апеляційній скарзі.

Враховуючи, що обставини викладені в обґрунтування клопотання про поновлення процесуального строку не можуть об`єктивно свідчити про неможливість своєчасного звернення з апеляційною скаргою та залежали виключно від волевиявлення апелянта, судова колегія приходить до висновку про неповажність причин пропуску скаржником строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017р. у справі № 904/922/17, та підлягають відхиленню.

Враховуючи, що всі процесуальні документи надіслані судом першої інстанції за юридичною адресою скаржника і доказів її зміни скаржник не повідомив, всі ризики покладаються на нього, а отже він не може посилатися на ту обставину, що процесуальні строки на подання апеляційної скарги пропущено ним з поважних причин.

Згідно ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Імперативною нормою ч. 2 ст. 261 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017 року) встановлено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У вказаній нормі врегульовано порядок вчинення процесуальної дії судом апеляційної інстанції, а саме: відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами, поданими з порушенням строку. Тоді як строки оскарження судових рішень суду першої інстанції, ухвалених до 15.12.2017р., врегульовані у статті 93 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017 р.).

Враховуючи наведене, вирішуючи питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами, поданими на судові рішення, що ухвалені до 15.12.2017 р., апеляційний суд керується, в тому числі, приписами ч. 2 ст. 261 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017 р.). Відтак, встановивши відсутність винятків, визначених у п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 261 ГПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, незалежно від поважності причин пропуску строку скаржником на апеляційне оскарження (аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2018 р. у справі №54/239 та постанові Верховного Суду від 19.08.2019 р. у справі №922/3016/17).

За наведеного, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження на підставі ч. 2 ст. 261 ГПК УКраїни, оскільки, звертаючись з апеляційною скаргою Фізична особа-підприємець Назаренко Г.О. не довела існування обставин, які за своїм характером можуть вважатися особливими чи непереборними, що зумовили пропуск процесуального строку на апеляційне оскарження та об`єктивно свідчили б про неможливість своєчасного звернення з апеляційною скаргою, відтак, як наслідок, виправдовували б втручання у принцип правової визначеності.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 261 ГПК України, копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надсилається учасникам справи у порядку, визначеному ст. 242 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 256, 258, 261 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження Фізичної особи-підприємця Назаренко Ганни Олександрівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017р. у справі № 904/922/17 та повернути апелянту апеляційну скаргу з доданими до неї документами.

Матеріали справи № 904/922/17 повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Додаток (на адресу скаржника): апеляційна скарга з додатками на 13 аркушах.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя О.В. Чус