РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.04.2020Справа №910/2687/20

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 38 057,23 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 38 057,23 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок незабезпеченого Акціонерним товариством "Українська залізниця" збереження вантажу під час перевезення, утворилась недостача, про що складено комерційні акти №485604/991 від 30.08.2019 про недостачу вантажу в вагоні №52725215 та №485604/992 від 30.08.2019 про недостачу вантажу в вагоні №56671332. Вартість недостачі вантажу за розрахунком позивача у загальному розмірі становить 38 057,23 грн.

Також, позивачем разом із позовом надано суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, згідно якого Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" вказує, що очікує понести витрати, пов`язані з розглядом даної справи, у загальному розмірі 4 059,07 грн., які складаються із сплаченого судового збору у розмірі 2 102,00 грн. та судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 957,07 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 відкрито провадження у справі №910/2687/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Ухвала від 27.02.2020 була направлена Акціонерному товариству "Українська залізниця" на адресу місцезнаходження, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця (до перейменування - вул. Тверська), буд. 5), та була вручена відповідачу 04.03.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №962.

Пунктом 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 у справі №910/2687/20 було встановлено строк для подання відповідачем відзиву - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали.

Відтак, Акціонерне товариство "Українська залізниця" було вправі подати відзив на позов до 19.03.2020 включно.

22.04.2020 через відділ діловодства суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позовних вимог заперечував з тих підстав, що позивачем не надано належних доказів розміру заявлених до стягнення збитків, зокрема, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

До свого відзиву Акціонерним товариством "Українська залізниця" було долучено заяву про поновлення строку на подання відзиву, яка мотивована необхідністю переплавлення Акціонерним товариством "Українська залізниця" кореспонденції на адресу регіональної філії "Донецька залізниця", а також вагомістю такого доказу для правильного вирішення спору як відзив на позов.

Частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Розглянувши наведені відповідачем у заяві про поновлення строку причини пропущеного встановленого судом процесуального строку, суд вважає, що підстави визнання їх поважними відсутні з огляду на наступне.

По-перше, ухвала Господарського суду міста Києва від 27.02.2020, від дати одержання якої починався обрахунок п`ятнадцятиденного строку на подання відзиву, була вручена Акціонерному товариству "Українська залізниця" 04.03.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №962.

Натомість згідно відмітки відділення поштового зв`язку та поштової накладеної, які містяться на конверті, в якому до суду надійшов відзив та заява про поновлення строку, вказані документи були здані до відділення поштового зв`язку 17.04.2020, тобто через 43 календарні дні з дати одержання ухвали суду.

Враховуючи визначені Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013, строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку, а також цифрові можливості направлення засобами цифрового зв`язку фото-копій/скан-копій документів з метою своєчасної підготовки відзиву, суд вважає, що посилання на необхідність здійснення переплавлення Акціонерним товариством "Українська залізниця" кореспонденції (копії позовної заяви та ухвали суду від 27.02.2020) на адресу регіональної філії "Донецька залізниця" не є поважною причиною пропуску встановленого судом строку на подання відзиву на 28 календарних днів.

По-друге, до відзиву на позов Акціонерним товариством "Українська залізниця" не долучено жодного доказу, який би стосувався суті спору.

Натомість згідно ч. 1 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Тобто, відзив на позов за своєю правовою природою не є доказом по справі, а є лише письмово оформленою правовою позицією відповідача щодо суті позовних вимог позивача.

В свою чергу, висловлення учасником справи своєї правової позиції по суті спору є процесуальним правом, а не обов`язком, можливість реалізації якого обумовлена вчиненням такої процесуальної дії у визначений судом строк.

Відтак, не подання відповідачем відзиву на позов не є обставиною, яка унеможливлює здійснення правосуддя у господарському процесі, що чітко вбачається із приписів ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на наведене, посилання відповідача на вагомість для правильного вирішення спору такого доказу, як відзив, не можуть бути визнані ні поважною підставою для поновлення процесуального строку, ні в принципі причиною пропуску такого строку, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Українська залізниця" про поновлення строку на подання відзиву.

Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що 1. право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Керуючись наведеними нормами господарського процесуального закону, суд залишає відзив Акціонерного товариства "Українська залізниця" на позов без розгляду, у зв`язку пропуском встановленого судом строку для його подання.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу №910/2687/20 по суті за наявними в ній документами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив наступне.

На підставі Договору №245/108/16 Сб від 01.02.2016 (надалі - Договір), укладеного між позивачем, як покупцем, та ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод", як постачальником, останнім на виконання своїх зобов`язань за договором як вантажовідправником на станції відправлення "Авдіївка" Донецької залізниці було відправлено залізничним транспортом на підставі укладеного між позивачем та відповідачем, як перевізником, договору №00039/ЦТЛ-2018 від 14.02.2018, на станцію "Маріуполь-Сортувальний" Донецької залізниці насипом кокс доменний (вологий) .

Із наявного в матеріалах справи оригіналу залізничної накладної №51317105 від 28.08.2019 вбачається, що кокс доменний (вологий) був відправлений позивачу у вагонах №52725215 (у кількості 47 450 кг) та у вагоні №56671332 (у кількості 45 500 кг).

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що за своїм змістом та правовою природою відповідні правовідносини в сфері перевезення регулюються нормами глави 64 Цивільного кодексу України та глави 32 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно частини 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Матеріалами справи (оригіналом накладної №51317105) підтверджується прийняття вантажу до перевезення Акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник) від Публічного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (вантажовідправник) та здійснення його перевезення зі станції відправлення "Авдіївка" до станції призначення - "Маріуполь-Сортувальний".

За приписами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Частиною 1 статті 110 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (надалі - Статут залізниць України), передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У статті 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

30.08.2019 на станції призначення - "Маріуполь-Сортувальний" Донецької залізниці, на підставі ст. 24 Статуту залізниць України, залізницею було перевірено кількість та масу вантажу, що зазначена у накладній №51317105 від 28.08.2019, та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена у вказаній накладній, а саме: у вагонах №52725215 та №56671332, про що зроблено відповідну відмітку у накладній з переліком вагонів, у яких виявлено нестачу, та про що складено комерційні акти №485604/991 від 30.08.2019 та №485604/992 від 30.08.2019 на підставі ст. 129 Статуту Залізниць та п. 2 Правил складання актів (затв. наказом Мінтранспорту України №334 від 28.05.2002).

Так, зі змісту комерційного акту №485604/991 від 30.08.2019 вбачається, що при перевірці було встановлено: по документу значиться вантаж кокс доменний, навалом. Вага визначена відправником на вагонних вагах (100 т): брутто - не вказано, тара з брусу - 23 500 кг, нетто - 47450 кг. При перевантажуванні виявилося: брутто - 65 950 кг, тара - 23 500 кг, нетто - 42 450 кг, що менше ваги по документу на 5 000 кг. При комерційному огляді виявлено: навантаження вагону вище рівня бортів на 400-500 мм, "шапкою". Вантаж марковано по центру однією повздовжньою смугою, шириною 400-600 мм, вздовж вагону вапном. За рухом поїзду праворуч на 2-3 люками є виїмка розміром 2 000 мм х 1 000 мм х 400-300 мм у глиб вагону. Маркування порушено. Вагон прибув у технічному стані справний. Течі вантажу немає.

У комерційному акті №485604/992 від 30.08.2019 вказано, при перевірці було встановлено: по документу значиться вантаж кокс доменний, навалом. Вага встановлена відправником на вагонних вагах (100 т): брутто - не вказано, тара - 23 200 кг, нетто - 45 500 кг. При перевантажуванні виявилося: брутто - 67 150 кг, тара - 23 200 кг, нетто - 43 950 кг, що менше ваги по документу на 1 550 кг. При комерційному огляді виявлено: навантаження вагону вище рівня бортів на 400-500 мм, "шапкою". Вантаж марковано по центру однією повздовжньою смугою, шириною 400-600 мм, вздовж вагону вапном. За рухом поїзду праворуч на 1-3 люками є виїмка розміром 3 000 мм х 1 000 мм х 500-600 мм у глиб вагону. Маркування порушено. Вагон прибув у технічному стані справний. Течі вантажу немає.

З наведених комерційних актів вбачається, що відправником було завантажено у вагони №52725215 та №56671332 вантаж масою нетто - 47 450 кг та 45 500 кг відповідно, натомість одержувачем було одержано вантаж у вказаних вагонах масою нетто 42 450 кг та 43 950 кг.

Одержувачем вантажу є ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частинами 1, 3 статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. (ст. ст. 113, 114 Статуту залізниць України).

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування таких правових наслідків порушення зобов`язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вище перелічених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

У відповідності до ст. 2 Правил складання актів (затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002) комерційні акти складаються для засвідчення (крім іншого) обставин невідповідності маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.

Комерційні акти №485604/991 від 30.08.2019 та №485604/992 від 30.08.2019 за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083, визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

З урахуванням пункту 27 Правил видачі вантажів, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 2% від маси вантажу, оскільки з перевізних документів вбачається, що вантаж - кокс доменний був відправлений у вологому стані.

На підтвердження завданих збитків позивачем було долучено до матеріалів справи рахунок-фактури №92770243 від 28.08.2019 та платіжне доручення № від 25.09.2019 на суму 214 642 161,30 грн. з реєстром оплачених рахунків, серед яких, зокрема зазначено рахунок №92770243 від 28.08.2019.

Як зазначено в 2.7. роз`яснення президії Вищого господарського суду України №04-5/601 від 29.05.2002 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За розрахунками відповідача та які підтверджуються матеріалами справи, загальна вартість збитків у вигляді нестачі становить 38 057,23 грн.

При здійсненні перевірки наданого позивачем розрахунку ціни позову, господарським судом встановлено, що такий розрахунок є вірним, а сума збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, з урахуванням норми природних втрат, становить 38 057,23 грн.

З огляду на наведені норми права та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку, який стосується заявлених позивачем, вимог про стягнення з відповідача збитків у зв`язку із незбереженням вантажу при перевезенні, позивачем належними і допустимими доказами доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення для застосування до відповідача такої міри відповідальності як стягнення збитків.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлений судом факт втрати частини вантажу у вагонах №52725215 та №56671332, та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення суми збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 38 057,23 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Щодо розподілу судових витрат позивача на професійну правничу допомогу у даному спорі, то з огляду на приписи ст.ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, які передбачають необхідність наявності у суду доказів понесення таких витрат або доказів виникнення обов`язку у позивача із оплати таких послуг, та відсутність таких доказів в матеріалах справи станом на дату ухвалення даного рішення, в той час як п. 8 ст. 129 цього Кодексу передбачене право учасника справи подати докази на підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає, що вирішення даного питання є передчасним.

Керуючись статтями 13, 74, 126, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1; ідентифікаційний код 00191129) вартість втраченого вантажу у розмірі 38 057 (тридцять вісім тисяч п`ятдесят сім) грн. 23 коп. та судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто два) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 23.04.2020.

Суддя Р.В. Бойко