ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2020 р. м. Київ Справа № 911/268/20

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження

За позовомФізичної особи-підприємця Зузи Олександра Володимировича
до Фізичної особи-підприємця Сударенка Сергія Володимировича
простягнення вартості втраченого майна у розмірі 41 217,53 грн.
Без виклику учасників судового процесу;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Зуза Олександр Володимирович звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Сударенка Сергія Володимировича про стягнення вартості втраченого майна у розмірі 41 217,53 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем, як орендарем, умов договору суборенди № 484241 від 30.08.2018 в частині здійснення оплати за строкове користування автоматичною кавоваркою Bianchi Gaia Style. Враховуючи наявну заборгованість відповідача позивачем подано зазначену позовну заяву про стягнення з останнього 35 000,00 грн. основного боргу та 6 217,53 грн. пені.

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/268/20 від 05.02.2020 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Зузи Олександра Володимировича залишено без руху.

19.02.2020 від позивача надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 05.02.2020.

Ухвалою суду від 24.02.2020 було відкрито провадження у справі № 911/268/20. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 24.02.2020 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_5.

Зазначене поштове відправлення було вручено адресату 03.03.2020, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день проставлення у повідомленні відмітки про вручення, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту,обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 24.02.2020 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

30.08.2018 між Фізичною особою-підприємцем Зузою Олександром Володимировичем (далі - орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Сударенко Сергієм Володимировичем (далі - орендар, відповідач) укладено договір суборенди № 484241 (надалі - договір). Пунктами 1.1 та 1.2 зазначеного правочину сторони узгодили, що орендодавець передає, а суборендар приймає в строкове платне користування автоматичні кавоварки (надалі разом - обладнання) виключно для використання за цільовим призначенням: приготування кави торгових марок Jacobs. Специфікація, кількість та вартість обладнання зазначена в товарно-транспортній накладній (ТТН) на передачу обладнання (додаток « 2), що є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 5.1 договору, передача обладнання суборендарю орендодавцем та повернення орендодавцю обладнання після закінчення строку дії договору оформлюється шляхом підписання акту приймання-передачі уповноваженими представниками сторін.

Судом встановлено, що позивачем передано, а відповідачем прийнято у користування об`єкт оренди, що підтверджується актом приймання-передачі від 30.08.2018, копія якого долучена до матеріалів справи. Зазначений акт з боку сторін підписано без зауважень та заперечень.

Згідно з п. п. 5.3 та 5.4 договору, розмір (з урахуванням індексації) та строк сплати орендної плати суборендарем за користування одиницею обладнання узгоджено сторонами в ТТН на передачу обладнання (додаток № 2), що є невід`ємною частиною договору. Всі орендні платежі здійснюватимуться суборендарем щомісячно не пізніше кожного 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до пункту 1.4 договору, суборендар несе повну матеріальну відповідальність за будь-яке пошкодження або втрату обладнання орендодавця та зобов`язаний відшкодувати орендодавцю будь-які збитки у повному обсязі, пов`язані з таким пошкодженням та/або втратою обладнання.

Згідно з п. 4.1 договору, суборендар бере на себе відповідальність за всі пошкодження або втрату обладнання. У випадку пошкодження обладнання суборендар зобов`язаний відшкодувати всі витрати, пов`язані з тим, щоб повернути обладнання в робочий стан. У випадку зникнення/втрати або пошкодження обладнання суборендар у 14-денний строк після втрати останнього відшкодовує орендарю вартість обладнання в сумі, що дорівнює вартості обладнання, зазначеної в додатку № 2 та сплачує пеню, що дорівнює подвійної облікової ставці НБУ від цієї суми за кожний день затримки.

Згідно з п.6.1 договору, даний договір укладений на строк, зазначений в додатку № 1 до цього договору (1 рік). Договір може бути припинений будь-якою стороною у будь-який час шляхом надання іншій стороні письмового повідомлення про припинення, завіреного підписом та печаткою уповноваженого представника сторони, що припиняє, за 14 днів до дати припинення. Дія даного договору автоматично продовжується на кожен наступний рік, якщо цього і кожного відповідного наступного року одна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про відсутність в неї намірів продовжувати дію договору на наступний рік, до дати закінчення дії договору. При здійсненні однією стороною письмового повідомлення іншої сторони про не продовження дії договору, договір припиняє свою дію з дати, яка є останнім днем дії договору, як зазначено в додатку №1 чи відповідно останньою датою періоду на який договір був автоматично продовжений (ця дата є останнім днем дії договору).

Судом встановлено, що 30.07.2019 позивачем направлено відповідачу вимогу № 1 про стягнення збитків, в якій позивач зазначає про втрату, відповідачем, як суборендарем, обладнання, у зв`язку із крадіжкою 17.12.2018, на підтвердження чого посилається на наявне кримінальне провадження № 0000007 та вимагає від відповідача сплатити протягом 5 робочих днів з моменту отримання зазначеної вимоги вартість предмету договору - обладнання у розмірі 35 000,00 грн. Також, позивачем направлено вимогу № 2 від 13.09.2019.

Зазначені вимоги залишені відповідачем без реагування, вартість кавомашини позивачу не сплачено.

Наразі, суд зазначає, що доказів наявності кримінального провадження № 0000007 щодо факту крадіжки предмету договору - автоматичної кавоварки Bianchi Gaia Style, матеріали справи не містять, так само, як і не містять повідомлення з боку позивача щодо припинення дії договору. Разом із тим, з урахуванням наявної вимоги до відповідача про сплату вартості майна з боку позивача, суд вважає, що договір суборенди № 484241 від 30.08.2018 не було продовжено автоматично і він припинив свою дію 30.08.2019, як визначено умовами договору.

Пунктом 4.4 договору визначено, що в разі неповернення обладнання після календарних 10 діб з моменту закінчення або розірвання цього договору, суборендар сплачує вартість обладнання протягом 10 банківських днів та пеню, що дорівнює подвійної облікової ставці НБУ від цієї суми додатково за кожний день затримки розрахунку.

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу об`єкту оренди.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір оренди № 484241 від 30.08.2018, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором оренди майна.

Позивачем подано зазначену позовну заяву до суду про стягнення з відповідача 35 000,00 грн. вартості втраченого майна, а саме: автоматичної кавоварки Bianchi Gaia Style та 6 217,53 грн. нарахованої пені.

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Нормами ст. 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то:

протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи;

шкідливий результат такої поведінки (збитки);

причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками;

вина правопорушника.

Кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов`язання, розмір збитків, причинний зв`язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Статтею 623 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Положення ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України кореспондує положенням ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, якщо кредитор пред`являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність упущеної вигоди тощо).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином, важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Як встановлено судом та зазначено раніше, 30.08.2018 позивачем передано, а відповідачем прийнято у користування об`єкт оренди, що підтверджується актом приймання-передачі від 30.08.2018, копія якого долучена до матеріалів справи. Зазначений акт з боку сторін підписано без зауважень та заперечень.

Також, господарський суд встановив, що 30.08.2019 договір оренди № 484241 від 30.08.2018 припинив свої дію.

Пунктом 4.4 договору визначено, що в разі неповернення обладнання після календарних 10 діб з моменту закінчення або розірвання цього договору, суборендар сплачує вартість обладнання протягом 10 банківських днів та пеню, що дорівнює подвійної облікової ставці НБУ від цієї суми додатково за кожний день затримки розрахунку.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

На момент розгляду судом спору по суті, матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу об`єкту оренди.

30.07.2019 та 13.09.2019 позивачем направлено вимогу № 1 та вимогу № 2, відповідно, в яких останній вимагав від відповідача сплатити вартість об`єкта оренди, докази направлення містяться у матеріалах справи.

Разом із тим, відповідачем не сплачено вартість об`єкту оренди.

Отже, враховуючи обсяг відповідальності орендаря за договором оренди майна, приймаючи до уваги наведені вище обставини, господарський суд дійшов висновку про порушення відповідачем умов укладеного між сторонами правочину в частині не повернення об`єкту оренди, що, у відповідності до зазначених вище норм чинного законодавства, є однією зі складових елементів складу цивільного правопорушення.

При цьому, судом прийнято до уваги, що вартість не повернутого майна та розрахунок розміру збитків(35 000,00 грн.), заявником було визначено виходячи з вартості майна, визначеної у додатку № 2 до договору, копія якого долучена до матеріалів справи.

Дослідивши все вищенаведене у сукупності, господарський суд встановив, що вартість загального розміру неповернутого майна, а саме: автоматичної кавоварки Bianchi Gaia Style складає 35 000,00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наразі, господарський суд зазначає, що причинно-наслідковий зв`язок між завданими збитками та неправомірними винними діями відповідача полягає в тому, що фактично наведені вище збитки (вартість не повернутого майна) були спричинені саме неналежним виконанням Фізичною особою-підприємцем Сударенком Сергієм Володимировичем умов укладеного між сторонами правочину в частині не повернення об`єкту оренди після закінчення дії договору оренди майна.

Отже, враховуючи наведене вище, виходячи з представлених до матеріалів справи документів, керуючись приписами чинного законодавства, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позову в частині стягнення з відповідача 35 000,00 грн. збитків у вигляді вартості не повернутого майна.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Позивач, за прострочення строків сплати орендної плати, керуючись положеннями п. 4.1 договору нарахував та просить стягнути з відповідача пенюу сумі 6 217,53 грн.

Щодо зазначеної вимоги, господарський суд зазначає наступне.

Так, пунктом 4.1 договору передбачено, що у випадку зникнення/втрати або пошкодження обладнання суборендар у 14-денний строк після втрати останнього відшкодовує орендарю вартість обладнання в сумі, що дорівнює вартості обладнання, зазначеної в додатку № 2 та сплачує пеню, що дорівнює подвійної облікової ставці НБУ від цієї суми за кожний день затримки.

Разом із тим, судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що 17.12.2018 в с. Жуківка Згурівського району невідомі особи здійснили крадіжку об`єкту оренди, як про це зазначає позивач, посилаючись на кримінальне провадження № 0000007. Враховуючи все вищенаведене у сукупності, у суду відсутні підстави вважати доведеним факт втрати об`єкту оренди, починаючи з 17.12.2018.

Одночасно, пунктом 4.4 договору визначено, що в разі неповернення обладнання після календарних 10 діб з моменту закінчення або розірвання цього договору, суборендар сплачує вартість обладнання протягом 10 банківських днів та пеню, що дорівнює подвійної облікової ставці НБУ від цієї суми додатково за кожний день затримки розрахунку.

У зв`язку із цим та беручи до уваги дату припинення дії договору - 30.08.2019, відповідач був зобов`язаний повернути об`єкт оренди до 09.09.2019 включно.

Відповідно до розрахунку позивача, останнім здійснено нарахування пені за період з 02.01.2019 по 02.07.2019.

Разом із тим, враховуючи те, що період за який позивачем здійснено нарахування пені (02.01.2019 по 02.07.2019.) не охоплює період за який позивач мав право здійснювати нарахування пені (починаючи з 10.09.2019), тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 6 217,53 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 784,92 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сударенка Сергія Володимировича (місцезнаходження: АДРЕСА_5 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Зузи Олександра Володимировича (місцезнаходження: АДРЕСА_6 ; адреса для листування: АДРЕСА_7 ; ІПН НОМЕР_2 ) 35 000,00 грн. вартості майна 1 784,92 грн. судового збору.

3. В іншій частині повних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

6. Згідно з п.п. 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 24.04.2020.

Суддя Л.В. Сокуренко