ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2020 року м.Дніпро Справа № 908/2770/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Антоніка С.Г., Березкіної О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Комунального підприємства "Газета "Запорізька правда" Запорізької обласної ради на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 16.01.2020, постановлену суддею Зінченко Н.Г., повний текст якої складений 16.01.2020, за результатами розгляду зустрічної позовної заяви Комунального підприємства "Газета "Запорізька правда" Запорізької обласної ради, м. Запоріжжя до Комунального підприємства "Запоріжжя" Запорізької обласної ради, м. Запоріжжя про визнання правочину незаконним у справі №908/2770/19

за позовом Комунального підприємства "Запоріжжя" Запорізької обласної ради, м. Запоріжжя

до Комунального підприємства "Газета "Запорізька правда" Запорізької обласної ради, м. Запоріжжя

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Запорізька обласна рада, м. Запоріжжя

про зобов`язання повернути нежитлові приміщення шляхом виселення з нежитлових приміщень та стягнення 12317,72 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 16.01.2020 у справі №908/2770/19 повернуто без розгляду на підставі ч.6 ст.180, ст.118 ГПК України зустрічну позовну заяву Комунального підприємства "Газета "Запорізька правда" Запорізької обласної ради, м. Запоріжжя до Комунального підприємства "Запоріжжя" Запорізької обласної ради, м. Запоріжжя про визнання правочину незаконним, в зв`язку з пропуском заявником строку для подання зустрічного позову та відсутністю поважних причин для відновлення строку на вчинення такої дії.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Комунальне підприємство "Газета "Запорізька правда" Запорізької обласної ради, м. Запоріжжя звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм процесуального права, безпідставну відмову у відновленні строку для подання зустрічного позову, незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати, ухвалити нове рішення, яким визнати поважною причиною ненадання у визначений законом строк зустрічного позову; поновити строк подання зустрічного позову.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції неналежним чином досліджено обставини поважності пропуску строку для вчинення певної процесуальної дії, в той час, як Господарський процесуальний кодексу України не містить чітко визначеного переліку таких причин, як не встановлена і неможливість поновлення такого строку Кодексом.

Апелянт зауважує, що розгляду справи по суті на момент подачі зустрічної позовної заяви (14.01.2020) ще не було, тому подання зустрічного позову до розгляду справи по суті узгоджується зі ст.31 ГПК України.

Також скаржник вказує на те, що суд не врахував значення справи для відповідача, публічний інтерес справи; не розглянув питання щодо пропорційності втручання у майнові права позивача (відповідача у первісному позові), покладенням на нього тягаря нездатності органу місцевого самоврядування третьої особи у справі (Запорізької обласної ради) дотримуватись законів України та виконання рішень суду (зокрема, рішення Третього апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 щодо роздержавлення редакції, розпорядження майном, державної реєстрації ЗМІ). З огляду на що, суд не забезпечив справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та майновими інтересами КП "Запоріжжя" ЗОР і Запорізької обласної ради. Апелент наполягає, що у справі № 908/2770/19 головне забезпечення інформаційної безпеки держави; судом не взяті до уваги обставини впливу протиправних дій КП "Запоріжжя" і Запорізької обласної ради на фізичний, психологічний стан співробітників редакції, їхнє здоров"я, погіршення якості їх життєдіяльності і творчої праці.

Апелянт звертає увагу, що судом першої інстанції при розгляді заяви про поновлення строку подання зустрічного позову проігнорована ст.12 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", зокрема в частині журналістської діяльності (специфічні риси та умови такої діяльності), а також проігнорована правова оцінка договору позички від 18.09.2014, яким позивач за первісним позовом, всупереч закону (за доводами апелянта), намагається позбавити відповідача нерухомого майна.

В скарзі апелянт також посилається на те, що судом застосовано до спірних відносин надмірний бюрократизм або правовий пуризм, зокрема посилається в зв"язку з цим на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Сутяжник проти Росії", постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 по справі №235/3619/15-ц, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.06.2018 по справі №438/592/17, від 06.06.2018 по справі №523/4454/16-ц.

Апелянт наголошує, що враховуючи тяжке фінансове становище підприємства на головну редакторку відповідача було покладено, не з її волі, як людини і журналістки подвійний тягар, оскільки в даному випадку окрім здійснення функції самопредставництва, вона ще й здійснювала самозахист, чим фактично нанесено їй моральну травму, що за термінологією Конвенції з прав людини і основоположних свобод є катуванням, а тому і порушенням статті 3 Конвенції.

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги, що надійшли разом з апеляційною скаргою, апелянт також зауважує, що ст.115 ГПК України передбачено, що строки можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати, і якщо обчислення процесуальних строків вести і визнавати за нормою цієї статті, то відповідач двічі, усно, у листопаді 2019 року у підготовчому провадженні та заявою про залишення позову без розгляду від 05.11.2019 попереджав суд першої інстанції про необхідність врахування події сесії обласної ради у грудні, на рішенні якої остаточно стане відомо про винність Запорізької обласної ради; суд на вказане уваги не звернув; при цьому на сесії облради, що відбулась 12.12.2019 рішення прийняте на користь КП "Газета "Запорізька правда", тому суд, відклавши бюрократичні колізії та не чекаючи відповідної заяви відповідача, мав згідно зі ст.48 ГПК України перекваліфікувати справу відносно відповідача.

Також апелянт наголошує, що суд першої інстанції не взяв до уваги преюдиціальність судових рішень, про що йшлося в заяві відповідача від 16.12.2019, зокрема, рішення Третього апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019, яке набрало законної сили, та яке є доказом, що у цій справі має бути замінений відповідач, навіть без заяви позивача.

Запорізька обласна рада, у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечує, посилається на відповідність оскаржуваної ухвали господарського суду нормам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, зазначає, що доводи апеляційної скарги є надуманими та такими, що ґрунтуються на неправильному розумінні норм чинного законодавства. Зокрема, згідно із ч. 4 ст. 180 ГПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу, в свою чергу, при підготовці зустрічного позову відповідачем не було дотримано вимог ст. 162 ГПК України; зміст викладених обставин зустрічної позовної заяви про визнання спірного правочину незаконним не відповідає позовним вимогам цієї заяви; так, прохальна частина зустрічного позову КП "Газета "Запорізька правда" ЗОР містить такі вимоги: "1. Прийняти зустрічну позовну заяву в одному провадженні з первісним позовом комунального підприємства "Запоріжжя" Запорізької обласної ради; 2. У задоволенні позову комунального підприємства "Запоріжжя" Запорізької обласної ради до комунального підприємства "Газета "Запорізька правда" Запорізької обласної ради відмовити"; таким чином, в прохальній частині зустрічної позовної заяви скаржником не була викладена вимога, який саме спірний правочин КП "Газета "Запорізька правда" Запорізької обласної ради просить суд визнати незаконним, тобто, позовні вимоги не сформовані у відповідності до вимог ГПК України. Крім того, поданий відповідачем зустрічний позов не обґрунтований доказами, що мали б підтверджувати обставини, які викладені в ньому.

Також третя особа зауважує, що скаржником було пропущено строк для пред`явлення цієї зустрічної позовної заяви, оскільки ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.10.2019 у справі № 908/2770/19 відповідачу запропоновано у строк не пізніше 28.10.2019 подати суду відповідно до ст. 165 ГПК України відзив на позовну заяву із його документальним обґрунтуванням; отже, зустрічний позов скаржником мав бути поданий, у відповідності до ч. 1 ст. 180 ГПК України, не пізніше 28.10.2019, але надійшов до суду лише 14.01.2020, тобто після встановленого судом строку для подачі відзиву на позов. Оскільки в обґрунтування пропущення строку подання цієї зустрічної позовної заяви скаржник зазначив лише відсутність електропостачання та фахового юриста, а також перебування співробітників КП "Газета "Запорізька правда" ЗОР на лікарняних і у відрядженнях, Запорізька обласна рада вважає, що суд умотивовано дійшов висновку про процесуальну необґрунтованість заяви про поновлення строку подання зустрічного позову, а відтак обґрунтовано повернув його скаржнику у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 180 ГПК України.

Третя особа наголошує, що в спірній ухвалі суд роз`яснив скаржнику, про можливість захистити право, яке він вважає порушеним, шляхом подачі окремого позову, не в межах провадження у даній справі, що і було здійснено відповідачем шляхом подання позовної заяви до комунального підприємства "Запоріжжя" Запорізької обласної ради про визнання рішення 37-ї сесії шостого скликання від 28.08.2014 № 33 та договору позички від 18.09.2014 такими, що є незаконними та втратили чинність через сплив терміну давності; ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.01.2020 у справі № 908/143/20 прийнято зазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі.

Позивач у справі відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористався; про надання часу для подання відзиву повідомлений належним чином (рекомендоване повідомлення № 039 а.с.14, т.2).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.02.2020 (суддя Іванов О.Г.) відмовлено в задоволенні клопотання апелянта про звільнення від сплати судового збору; апеляційну скаргу Комунального підприємства "Газета "Запорізька правда" Запорізької обласної ради на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 16.01.2020 у справі №908/2770/19 залишено без руху. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ст. 258 Господарського процесуального кодексу України: подання доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, доказів направлення скарги учасникам провадження листом з описом вкладення.

06.03.2020 від скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги до якої додані: докази направлення скарги позивачу та третій особі, платіжна квитанція № 0.0..1 від 26.02.2020 про сплату 2102 грн судового збору.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2020 Комунальному підприємству "Газета "Запорізька правда" запорізької обласної ради відновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 16.01.2020 у справі № 908/2770/19; з урахуванням положень ч.2 ст.271 ГПК України вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження; сторонам наданий строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, власних заяв, клопотань, відповідно до ст.ст.38, 169, 170 Господарського процесуального кодексу України.

23.03.2020 на адресу Центрального апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява-доповнення до апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду від 16.01.2020, в якій останній зазначив, що надає згідно ст.ст.169, 170 ГПК України докази та обґрунтування щодо ухвали від 16.01.2020 через неможливість надати їх суду першої інстанції, з причин, що не залежали від відповідача. Зокрема, відповідачем додані: листи Запорізької обласної ради від 29.11.2017 № 4766/01-27, від 13.06.2019 №2322/01-13; витяг із друкованого видання (стаття); пояснювальну записку до проекту рішення обласної ради "Про реформування підприємства "Газета "Запорізька правда" Запорізької обласної ради"; проект рішення облради; аркуш погодження проекту рішення; проекту додатку до рішення.

Також апелянт зауважив, що суд першої інстанції не надав відповідачу належного доступу до ефективного судового захисту, оскільки всі заяви, подані ним відхилив (зокрема, заяву про залишення позову без розгляду від 05.11.2019, доповнення до заяви від 05.11.2019, подане 27.11.2019, заяву про визнання спірного правочину незаконним (недійсним) від 16.12.2019). Крім того, повернутий без розгляду зустрічний позов КП "Газета "Запорізька правда" ЗОР, поданий 14.01.2020. При цьому, апелянт наголошує, що нежитлове приміщення, передане в оренду відповідачу, є нерухомим майном спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області, а газета, яку видавало комунальне підприємство, стоїть на захисті інформаційної безпеки держави, отже, справа має суспільний (публічний) інтерес.

Стверджує, що дії КП "Запоріжжя" ЗОР не мають під собою юридичної основи згідно із Законом України "Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації", а оскільки суд не відзначив вказане у рішенні від 16.01.2020, то таке рішення є незаконним і має бути скасованим.

Також наголошує, що Запорізька обласна рада у листі констатує, що з 01.01.2016 набрав чинності вищевказаний Закон, який застосовується до відповідача; про застосування до відповідача Цивільного, Господарського, Господарського процесуального кодексів України, про що наголосив суд у рішенні від 16.01.2020 в такому листі не зазначено, що апелянт вважає підставою для визнання рішення від 16.01.2020 незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Звертає увагу, що дії КП "Запоріжжя" ЗОР стосовно відповідача мають ознаки правопорушення, зокрема шляхом несанкціонованого проникнення співробітників позивача до архіву редакції, в чому апелянт вбачає порушення його прав і законних інтересів, нанесенні матеріальної і моральної шкоди відповідачу.

Також зазначає, що третя особа з медіаекспертами, в тому числі відповідачем розробляли проект рішення щодо реформування КП "Газета "Запорізька правда" ЗОР. В такому проекті відзначено, що до завершення реформування відповідача управління майно даного підприємства здійснює його засновник Запорізька обласна рада. Процес реформування відповідача почався в січні 2018, коли не закінчився термін дії договору позички, тому керівникам позивача та відповідача пропонувалось вжити заходів, спрямованих на дострокове розірвання у встановленому порядку договору позички від 18.09.2014, укладеному між цими підприємствами. Враховуючи викладене, апелянт вважає, що позивач мав звертатись до адміністративного суду з майновими вимогами саме до органу владних повноважень (Запорізької обласної ради), про що апелянт наголошував у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

02.10.2019 (згідно штемпелю канцелярії на першому аркуші позовної заяви) до господарського суду Запорізької області надійшла позовна Комунального підприємства "Запоріжжя" Запорізької обласної ради, м. Запоріжжя до Комунального підприємства "Газета "Запорізька правда" Запорізької обласної ради, м. Запоріжжя про зобов`язання відповідача повернути позивачу нежитлові приміщення шляхом виселення з нежитлових приміщень загальною площею 74,0 кв.м., а саме: кімнати № 169 (площею 14,7 кв.м.), № 170 (площею 14,3 кв.м.), № 171 (площею 28,6 кв.м.) та частина коридору № 198 (площею 16,9 кв.м.), вбудовані в третій поверх, що знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний (Леніна), буд. 152 (літ. А-5), та стягнення 12317,72 грн. заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача та утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № К08-2014 від 18.09.2014 (а.с.4-9, т.1).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем своїх договірних зобов`язань з вчасного повернення займаного приміщення, після закінчення строку договору позички від 18.09.2014, зареєстрованого в реєстрі за № 449, а також неналежного виконання договірних зобов"язань в частині вчасного відшкодування витрат на утримання майна та комунальних послуг за договором № К08-2014 від 18.09.2014, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 12 317,72 грн.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 07.10.2019, в редакції ухвали про виправлення описки від 04.11.2019, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2770/19; присвоєно справі номер провадження №4/158/19; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 05.11.2019; Відповідачу запропоновано у строк до 28.10.2019 надати відзив на позовну заяву з його документальним обґрунтування за правилами ст.165 ГПК України, всі письмові та електронні докази (які можливо доставити суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, у разі незгоди з нарахованою заборгованістю навести свій контррозрахунок; одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду направити копію відзиву та доданих до нього документів позивачу та докази направлення/надання надати суду; попереджено про можливість розгляду справи за наявними у ній документами в разі неподання відзиву на позов (а.с.1-2, т.1).

Вказану ухвалу про відкриття провадження у справі направлено обом сторонам рекомендованою кореспонденцією та отримано як Позивачем, так Відповідачем 11.10.2019, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвал суду (а.с.61, т.1).

05.11.2019 до Господарського суду Запорізької області від відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду (а.с.71-78, т.1).

Ухвалою господарського суду від 05.11.2019 за наслідками розгляду заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, відмовлено в її задоволенні через необґрунтованість, оскільки відповідач не довів підстав для залишення позову без розгляду, які передбачені Господарським процесуальним кодексом України, зокрема ст.226 цього Кодексу. Також з метою належного, об"єктивного розгляду справи залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Запорізьку обласну раду; відкладено підготовче засідання на 27.11.2019; зобов"язано позивача направити третій особі позовну заяву з додатковими; запропоновано третій особі надати свої пояснення щодо позову (а.с.83-84, т.1).

26.11.2019 до місцевого господарського суду надійшли пояснення третьої особи на позовну заяву (а.с.87-91, т.1).

27.11.2019 до господарського суду відповідачем подане доповнення до заяви від 05.11.2019 (а.с.100-101, т.1).

Ухвалою від 27.11.2019 у цій справі продовжено третій особі строк для подання письмових пояснень до 26.11.2019; продовжено строк підготовчого провадження до 08.01.2020; відкладено підготовче судове засідання на 16.12.2019; запропоновано позивачу та відповідачу висловити письмово свої міркування щодо пояснень третьої особи (а.с.106-107, т.1).

16.12.2019 до господарського суду Запорізької області від відповідача надійшла заява про визнання спірного правочину недійсним та спростування майнових дій позивача, в якій відповідач висловив доводи стосовно невідповідності укладеного між сторонами договору позички від 18.09.2014 вимогам чинного законодавства, надав пояснення стосовно того, чому не має нести відповідальності з оплати заборгованості з комунальних платежів та зауважив про наявність форс-мажорних обставин та, відповідно, звільнення від виконання зобов"язань зі сплати заборгованості за комунальні платежі; зазначив про сплив, на його думку, строку позовної давності за договором позички від 18.09.2014; зауважив, що враховуючи надання двох попередніх заяв до суду із запереченням позовних вимог не бачить сенсу подавати додатково відзив на пояснення третьої особи. Відповідно до прохальної частини заяви просив суд визнати договір позички від 18.09.2014 недійсним та майнові дії КП "Запоріжжя" ЗОР неправомірними; відмовити КП "Запоріжжя" ЗОР в частині всіх заявлених позовних вимог (а.с.108-117, т.1).

Ухвалою від 16.12.2019 суд, розглянувши заяву відповідача про визнання спірного правочину недійсним та спростування майнових дій позивача, залишив її без розгляду як процесуально безпідставну, оскільки вказану заяву відповідачем подано в порядку ст..169 ГПК України, а не ст.180 ГПК України, нормами якої визначено порядок і строки подання зустрічної позовної заяви, яким подана відповідачем 16.12.2019 не відповідає. Також вказаною ухвалою закрито підготовче провадження у справі; призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 08.01.2020 (а.с.121-122, т.1).

Ухвалою від 08.01.2020 відкладено розгляд справи по суті на 29.01.2020 через неявку відповідача (а.с.131, т.1).

14.01.2020 КП "Газета "Запорізька правда" ЗОР подано до Господарського суду Запорізької області зустрічну позовну заяву б/н (вх. № 110/08-07/20 від 14.01.2020) до Комунального підприємства Запоріжжя Запорізької обласної ради, м. Запоріжжя про визнання спірного правочину недійсним (а.с.134-141, т.1).

При цьому, в прохальній частині зустрічної позовної заяви позивачем за зустрічним позовом не викладається вимога, який саме спірний правочин КП "Газета "Запорізька правда" Запорізької обласної ради просить суд визнати незаконним.

Одночасно із зустрічною позовною заявою заявником подано клопотанням про звільнення від сплати судового збору, а також клопотання про відновлення строку для подання зустрічного позовну і залучення його до справи, яке обґрунтовано ст. 80 ГПК України та мотивована тим, що в приміщенні редакції КП "Газета "Запорізька правда" Запорізької обласної ради відсутнє електропостачання, відсутністю фахового юриста, перебуванням співробітників редакції на лікарняному, постійними (щотижневими) відрядженнями виконуючого обов`язки головного редактора до м. Києва та в зону ООС (а.с.142, 143-144, т.1).

Як вже зазначалось, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 16.01.2020 вказану зустрічну позовну заяву КП "Газета "Запорізька правда" Запорізької обласної ради з доданими до неї документами повернуто заявнику без розгляду в зв`язку з пропуском заявником строку для подання зустрічного позову та відсутністю поважних причин для відновлення строку на вчинення такої дії (а.с.145-146, т.1).

Зазначений процесуальний документ і є предметом апеляційного оскарження.

Повертаючи без розгляду зустрічну позовну заяву Відповідача, суд першої інстанції дійшов до висновку, що зустрічна позовна заява подана заявником після строку, встановленого ст.180 Господарського процесуального кодексу України, наслідком чого є її повернення, а підстав для задоволення заяви Відповідача про поновлення строку для подання зустрічного позову немає, з огляду на процесуальну необґрунтованість такої заяви.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно з частинами 1, 2 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини 1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України Господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).

За приписами ч.3 ст.12 Господарського процесуального кодексу України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

За приписами ч.1 ст.176 Господарського процесуального кодексу України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.176 Господарського процесуального кодексу України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються, зокрема, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа; дата, час і місце підготовчого засідання, якщо справа буде розглядатися в порядку загального позовного провадження; строк для подання відповідачем відзиву на позов.

Згідно зі ст.177 Господарського процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Відповідно до ч.1 ст.176 Господарського процесуального кодексу України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів.

Частинами 1, 2 ст.182 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи. У підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; встановлює строки для подання відповіді на відзив та заперечення.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначені права та обов`язки учасників справи, серед яких зокрема, учасники справи мають право: знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (п.1, п.3 ч.1 ст.42); учасники справи зобов`язані зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (п.6 ч.2 ст.42).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.46 Господарського процесуального кодексу України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

За приписами статті 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу (частини 1-4 ст.180).

Згідно частини 6 ст.180 Господарського процесуального кодекс України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі (ч.8 ст.165 ГПК України).

Таким чином, з урахуванням викладених норм права зустрічну позовну заяву Відповідач мав право подати у строк, встановлений судом, який не може бути меншим, ніж п`ятнадцять днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до матеріалів справи, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.10.2019 про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі № 908/2770/19 Відповідачем отримано 10.10.2019, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали суду (а.с.62, т.1).

У вказаній ухвалі визначений строк для подання відзиву на позов, який враховує і поштовий пробіг кореспонденції, і строк, визначений ст.165 ГПК України, до 28.10.2019.

Отже, відзив на позов та зустрічну позовну заяву КП "Газета Запорізька правда" ЗОР мало надати до 28.10.2019 (включно).

З урахуванням отримання ухвали про відкриття провадження у справі (11.10.2019), Відповідач мав надати відзив до 28.10.2019, тобто до першого судового засідання у цій справі, призначеного на 05.11.2019.

Відповідачем заперечення стосовно поданої позовної заяви, оформлені як заява про залишення позову без розгляду, подане 05.11.2019, а також додатково (як доповнення до заяви від 05.11.2019) 27.11.2019, але зустрічна позовна заява подана останнім лише 14.01.2020 (згідно штемпелю на першому аркуші зустрічної позовної заяви а.с.134, т.1), з порушенням строку, встановленого ч.1 ст.180 ГПК України, що є підставою для повернення зустрічного позову за нормами ч.6 ст.180 ГПК України.

З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність підстав для поновлення строку стосовно подання зустрічного позову, господарським судом здійснений правильний і обґрунтований висновок про повернення зустрічної позовної заяви з підстав недодержання заявником строків на вчинення відповідної дії.

Стосовно доводів скаржника про неналежне дослідження судом обставини поважності пропуску строку для вчинення певної процесуальної дії, в той час, як Господарський процесуальний кодексу України не містить чітко визначеного переліку таких причин, як не встановлена і неможливість поновлення такого строку Кодексом; відсутність розгляду справи по суті, що передбачено статтею 31 ГПК України, то вони не приймаються, з огляду на наступне.

По-перше, статтею 31 ГПК України врегульована передача справ з одно суду до іншого, отже, зазначення такої норми скаржником є помилковим.

Питання стосовно прийняття до розгляду зустрічної позовної заяви вирішується в загальному позовному провадженні на стадії підготовчого провадження; в такому засіданні суд зокрема вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше (п.4 ч.2 ст.182 ГПК України). Втім, строки подання зустрічної позовної заяви врегульовані нормами процесуального права, зокрема ч.1 ст.180 ГПК України, та який співпадає зі строком для подання відзиву у справі, який визначається судом, але не може бути меншим 15 днів з моменту отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі (ч.8 ст.165, ч.1 ст.178 ГПК України).

Відповідно до ст.113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно зі ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За приписами частин 1, 6 ст.119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Відповідачем як підставу пропуску строку для подання зустрічної позовної заяви зазначено про те, що в приміщенні редакції КП "Газета "Запорізька правда" Запорізької обласної ради відсутнє електропостачання, відсутністю фахового юриста, перебуванням співробітників редакції на лікарняному, постійними (щотижневими) відрядженнями виконуючого обов`язки головного редактора до м. Києва та в зону ООС; така заява обґрунтована ст.80 ГПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про неповажність підстав пропуску строку для подання зустрічного позову з наступних підстав.

Законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити - з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він поновленню.

Клопотання про поновлення строку на вчинення певної процесуальної дії повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються господарському суду на загальних підставах).

Поважними визнаються тільки такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Слід зазначити, що суд може поновити строк на вчинення певної процесуальної дії лише у виняткових випадках, тобто причини поновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не враховувати який вважалось би несправедливим та таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення строку на вчинення певної процесуальної дії суд має встановити наявність відповідних обставин, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, що може використовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Судом першої інстанції враховано, що заявник заяву про поновлення строку для вчинення певної процесуальної дії обґрунтував не тією нормою права, втім, навіть враховуючи вірні норми права (ст..ст.118, 119 ГПК України), зауважив, що встановлені Господарським процесуальним кодексом України строки для вчинення певних процесуальних дій сторонами у справі покликані сприяти ефективному та своєчасному вирішенню судом спорів та запобіганню зловживанню сторонами своїми процесуальними правами.

У рішенні від 19.06.2001 у справі Креуз проти Польщі Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх цивільних прав та обов`язків, пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом.

Таким чином, з урахуванням наведеного, право подати зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Зазначене право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічного позову, встановлених процесуальним законодавством.

Додатково колегія суддів зауважує, що ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій встановлений строк для подання відзиву, а відтак, і для подання зустрічного позову, відповідачем отримано вчасно (11.10.2019), він скористався своїми правами та подав заперечення на позов (у вигляді заяви про залишення позову без розгляду та доповнення до цієї заяви) 05.11.2019; у судових засіданнях 05.11.2019, 27.11.2019, 16.12.2019 відповідач був присутній. Отже, ні відсутність електропостачання, ні відрядження, ні відсутність фахового юриста на підприємстві не завадили участі в засіданнях в порядку самопредставництва, що передбачено ст.56 ГПК України та в подачі письмових заяв у справі.

Відповідно до приписів статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, судом обґрунтовано визначено про відсутність підстав для задоволення заяви про поновлення строку для подання зустрічного позову.

Щодо посилань апелянта на те, що:

- суд першої інстанції не врахував значення справи для відповідача, публічний інтерес справи;

- не розглянув питання щодо пропорційності втручання у майнові права позивача (відповідача у первісному позові), покладенням на нього тягаря нездатності органу місцевого самоврядування третьої особи у справі (Запорізької обласної ради) дотримуватись законів України та виконання рішень суду (зокрема, рішення Третього апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 щодо роздержавлення редакції, розпорядження майном, державної реєстрації ЗМІ);

- з огляду на що, суд не забезпечив справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та майновими інтересами КП "Запоріжжя" ЗОР і Запорізької обласної ради; що судом не взяті до уваги обставини впливу протиправних дій КП "Запоріжжя" і Запорізької обласної ради на фізичний, психологічний стан співробітників редакції, їхнє здоров"я, погіршення якості їх життєдіяльності і творчої праці;

- суд проігнорував ст.12 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", зокрема в частині журналістської діяльності (специфічні риси та умови такої діяльності), а також проігнорував правову оцінку договору позички від 18.09.2014,

то вказані доводи не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки виходять за межі перевірки в апеляційному порядку дотримання норм процесуального права судом першої інстанції під час повернення зустрічної позовної заяви.

Щодо доводів скарги про те, що враховуючи тяжке фінансове становище підприємства на головну редакторку відповідача було покладено, не з її волі, як людини і журналістки подвійний тягар, оскільки в даному випадку окрім здійснення функції самопредставництва, вона ще й здійснювала самозахист, чим фактично нанесено їй моральну травму, що за термінологією Конвенції з прав людини і основоположних свобод є катуванням, а тому і порушенням статті 3 Конвенції, то такі доводи не приймаються колегією суддів, оскільки не стосуються предмету апеляційного розгляду (дотримання судом першої інстанції норм процесуального права при поверненні зустрічної позовної заяви). При цьому в силу вимог законодавства, зокрема ч.3 ст.56 ГПК України та статуту відповідача (п.8.3 Статуту, про що зазначив останній у заяві про представництво інтересів відповідача а.с.79) керівник підприємства здійснює представництво цього підприємства, в тому числі в судових органах.

Доводи апелянта про застосування судом до спірних відносин надмірного бюрократизму або правового пуризму, з посиланням в зв"язку з цим на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Сутяжник проти Росії", постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 по справі №235/3619/15-ц, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.06.2018 по справі №438/592/17, від 06.06.2018 по справі №523/4454/16-ц, колегія суддів відхиляє, як неспроможні, з огляду на наступне.

У загальноприйнятному розумінні пуризм - це надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом.

Слід відмітити, що поняття "правового пуризму" було введено в правовий обіг Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні ЄСПЛ "Сутяжник проти Росії" від 23.07.2009.

Частинами 1, 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" визначає, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні у справі "Сутяжник проти Росії" від 23.07.2009 (№ 8269/02) ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки. У цій справі рішення арбітражного суду, яке набрало законної сили, було скасовано в порядку нагляду з припиненням провадження у справі суто з підстави того, що спір не підлягав розгляду арбітражними судами, хоча у подальшому вимоги заявника були задоволені судом загальної юрисдикції. Ухвалюючи рішення ЄСПЛ виходив з того, що, хоча як принцип, правила юрисдикції повинні дотримуватися, однак, враховуючи обставини даної справи, була відсутня соціальна потреба, яка б виправдовувала відступлення від принципу правової визначеності.

Таким чином, "правовий пуризм" на відміну від обставин "істотного та непереборного характеру" завжди призводить до порушення принципу правової визначеності; "правовий пуризм" - невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд; "правовий пуризм" може носити як добровільний характер й проявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, не допускаючи відступ від правових приписів.

Виходячи з наведеного, не применшуючи значення необхідності дотримання процесуальних норм, їх порушення повинно бути підставою для скасування рішення суду лише за умови, якщо останнє за своєю суттю є необґрунтованим та/або незаконним й підлягало би скасуванню чи зміні навіть за відсутності вказаної підстави.

З огляду на предмет оскарження в цій справі ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви, то доводи апелянта про застосування судом правового пуризму взагалі не можуть застосуватись на цій стадії процесу, оскільки при перевірці заяви/скарги на предмет відповідності нормам процесуального права суд має чіткий алгоритм дій та перелік умов щодо прийнятності заяви/скарги, недотриманням якого є залишення заяви/скарги без руху, повернення (відмова) в її прийняття; при цьому такий алгоритм дій та перелік умов є однаковим для всіх учасників процесу в силу приписів ст.7 ГПК України, яка регламентує рівність всіх учасників процесу перед законом і судом.

Щодо додаткових пояснень до апеляційної скарги, про те, що ст.115 ГПК України передбачено, що строки можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати та вважає такою подією сесію обласної ради, то такі докази не приймаються, оскільки строк для подання зустрічного позову чітко визначений у ч.1 ст.180 ГПК України та встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, що узгоджується зі ст.165, 178 ГПК України.

Доводи про необхідність суду згідно зі ст.48 ГПК України самостійно, без відповідної заяви позивача, перекваліфікувати справу відносно відповідача, а також, що суд першої інстанції не взяв до уваги преюдиціальність судових рішень, про що йшлося в заяві відповідача від 16.12.2019, зокрема, рішення Третього апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019, яке набрало законної сили, та яке є доказом, що у цій справі має бути замінений відповідач, навіть без заяви позивача, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки не стосуються предмету апеляційного розгляду (дотримання судом норм процесуального права при поверненні зустрічного позову). При цьому суд апеляційної інстанції наголошує, що такі доводи відповідача є помилковими, оскільки імперативними приписами процесуального законодавства (ст..48 ГПК України) встановлено, що заміна відповідача у справі або залучення співвідповідача здійснюється лише за письмовим клопотанням позивача.

Стосовно заяви-доповнення до апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду від 16.01.2020, поданої суду апеляційної інстанції 23.03.2020, в якій апелянт зазначив, що надає згідно ст.ст.169, 170 ГПК України докази та обґрунтування щодо ухвали від 16.01.2020 через неможливість надати їх суду першої інстанції, з причин, що не залежали від відповідача. Зокрема, відповідачем додані: листи Запорізької обласної ради від 29.11.2017 № 4766/01-27, від 13.06.2019 №2322/01-13; витяг із друкованого видання (стаття); пояснювальну записку до проекту рішення обласної ради "Про реформування підприємства "Газета "Запорізька правда" Запорізької обласної ради"; проект рішення облради; аркуш погодження проекту рішення; проекту додатку до рішення, то суд апеляційної інстанції зауважує, що доводи, викладені у даній заяві більшою мірою обґрунтовують незгоду з рішенням суду від 29.01.2020, а не з ухвалою про повернення зустрічного позову від 16.01.2020.

Крім того, за приписами частин 1-3 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів констатує, що апелянтом у вказаній заяві-доповненні не викладено клопотання про долучення додаткових доказів до справи, як і не надано доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від апелянта. З огляду на викладене вказані додаткові докази судом апеляційної інстанції не приймаються до розгляду.

За таких обставин, ухвала місцевого суду про повернення зустрічної позовної заяви є законною, обґрунтованою обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення, наведено місцевим судом, підстав для скасування ухвали суду апеляційний господарський суд не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують викладених в ухвалі висновків суду.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Також колегія суддів зауважує, що скаржнику судом не обмежено доступу до правосуддя, оскільки останній не позбавлений права звернутись із вказаною позовною заявою в загальному порядку, про що наголосив суд в ухвалі від 16.01.2020.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 271, 275, 276, 282-284, Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Газета "Запорізька правда" Запорізької обласної ради на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 16.01.2020 у справі №908/2770/19 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 16.01.2020 у справі №908/2770/19 залишити без змін.

Судові витрати Комунального підприємства "Газета "Запорізька правда" Запорізької обласної ради за подання апеляційної скарги на ухвалу суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 09.04.2020.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна