номер провадження справи 28/22/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2020 Справа № 908/425/20

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни розглянувши матеріали справи №908/425/20:

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ-КРОП» (69005, м.Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 64-Д, офіс 6)

до відповідача фізичної особи-підприємця Кайола Олега Васильовича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення грошових коштів

Без виклику представників сторін

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області 19.02.2020 надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ-КРОП» до відповідача: фізичної особи-підприємця Кайоли Олега Васильовича про стягнення 215.499,58 грн., в тому числі: 171.563,00 грн. - попередня оплата, 2.573,45 грн. - інфляційні втрати, 41.363,13 грн. 50% річних. Позов обґрунтовано ст. ст. 11, 15, 16, 525, 526, 530, 546, 549, 611, 625, 693, 712 ЦК України, ст. ст. 20, 193, 216, 218, 220, 222, 230-231, 265 ГК України.

Підставою для звернення з позовом до суду зазначено неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки товару (пшениці) у визначених умовами договору поставки №КС/110/07/19 від 24.07.2019 строки та кількості.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу від 19.02.2020 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/425/20 та визначено до розгляду судді Федоровій О.В.

Ухвалою суду від 20.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/425/20, присвоєно справі номер провадження 28/22/20, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи в суді, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області про відкриття провадження у справі № 908/425/20 від 20.02.2020 відповідачу запропоновано подати відзив у строк до 20.03.2020.

17.03.2020 на адресу суду від ФОП Кайоли О.В. надійшов відзив (арк.с. 67-69) на позовну заяву (вх. №5713/08-08/20 від 17.03.2020), відповідно до якого відповідач підтвердив факт наявності господарських правовідносин з позивачем, які регулюються умовами договору поставки №КС/110/07/19 від 24.07.2019. Також відповідачем зазначено, про отримання від позивача грошових коштів (попередньої оплати) у розмірі 380.000,00грн. в рамках зазначеного правочину. Підтверджено поставку товару на суму 208.437,00 грн. Звернуто увагу суду, що поставка товару на суму 171.563,00 грн. не відбулася через неврожайний сезон та неможливість у зв`язку із цим виконати взяті на себе зобов`язання за договором поставки. Повідомлено, що у відповіді на претензію запропоновану позивачу перенести строк виконання зобов`язання щодо поставки товару до 31.08.2020 або відстрочити перерахування коштів також у строк до 31.08.2020. З посиланням на ст. ст. 239, 331 ГПК України просив суд розстрочити виконання рішення суду в частині стягнення грошових коштів у розмірі 215.499,58 грн. та судових витрат у розмірі 3.232,50 грн. на строк до 30.07.2020, а саме у строк до 30.06.2020 сплатити 107.749,79 грн. та у строк до 30.07.2020 також сплатити 107.749,79 грн. До відзиву відповідачем додані довідка Приморського відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 12.03.2020 за № Д4-В88/62-25; довідка Виконавчого комітету Приморської міської ради від 10.03.2020 за №255.

У відповіді на відзив (арк.с. 75-77), який отримано судом 23.03.2020, позивач заперечив проти розстрочення виконання рішення суду, оскільки вважає, що така вимога заявника порушує права позивача, який протягом тривалого часу несе фінансові збитки через порушення зобов`язання відповідачем. Також зауважив, що позивач своєї згоди на зміну строків виконання відповідачем зобов`язань за договором не надавав та відповідні додаткові угоди між сторонами не укладалися та не підписувалися. З урахуванням викладеного просив позов задовольнити в повному обсязі, відмовити у задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 2, 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Шістдесят днів з дня відкриття провадження у даній справі спливає 20.04.2020.

Суд визнав надані документи достатніми для всебічного та об`єктивного розгляду спору.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 13.04.2020.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ -КРОП» (покупець, позивач у справі) та фізична особа-підприємець Кайола Олег Васильович (продавець, відповідач у справі) 24.07.2019 уклали договір поставки № КС/110/07/19 (надалі - договір).

Розділом 1 договору встановлено, що продавець продав, а покупець купив товар - пшеницю продовольчу, врожаю 2019 року у кількості 100 тон. Якість ДСТУ 3768:2010 «Пшениця. Технічні умови…», ціна за одиницю товару (тону) на базисі поставки складає 3800,00 грн. без ПДВ. Вартість товару 380.000,00 грн. +/- 10 тн., без ПДВ.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що продавець забезпечує передачу товару на базисі поставки: FAS (Інкотермс 2010) Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Кабельників, буд. 3 О у період з 25 липня 2019 по 15 серпня 2019.

Поставка товару оформлюється видатковою накладною чи актом приймання-передачі (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 4.2 договору оплата за договором здійснюється покупцем шляхом попередньої оплати. Виходячи із остаточної кількості відвантаженого товару доплата чи повернення переплати відповідно до пункту 1.4 цього договору здійснюється протягом 2-х банківських днів по факту поставки.

Пунктом 5.8 договору встановлено, якщо з будь-яких причин виконання цього договору продавцем стане неможливим і покупець змушений буде вимагати повернення попередньої оплати на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України, то продавець зобов`язаний повернути її негайно. У випадку прострочення виконання зобов`язань з повернення попередньої оплати продавець сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також п`ятдесят відсотків річних від простроченої суми від дня одержання цієї суми від покупця.

Сторони домовилися, що до усіх зобов`язань по цьому договору застосовуються строки позовної давності у три роки.

01.08.2019 між сторонами була підписана додаткова угода № 1 до договору поставки №КС/110/07/19 від 24.07.2019, за умовами якої сторони внесли зміни до пунктів 1.1, 1.3 та п. 1.4 договору, а саме узгодили кількість товару - 53,820 тони. Ціна за одиницю товару (тонн) на базисі поставки: для партії товару в кількості 27,860 тонн визначена в розмірі 3800,00 грн., без ПДВ; для партії товару в кількості 26,140 тонн визначена в розмірі 3950грн., без ПДВ. Вартість товару 208.437,00 грн., без ПДВ.

Доказів визнання договору поставки №КС/110/07/19 від 24.07.2019 припиненим або визнання його в судовому порядку недійсним учасниками правочину суду не надано, з урахуванням чого суд дійшов висновку про наявність між сторонами господарських правовідносин, які регулюються умовами зазначеного договору.

На виконання умов договору позивачем перераховано на користь відповідача 380.000,00 грн. попередньої оплати, про що свідчить платіжне доручення № 154 від 25.07.2019 (арк.с. 36).

Відповідачем було поставлено позивачеві товар на загальну суму 208.437,00 грн., а саме: 29.07.2019 поставлено пшеницю врожаю 2019 року у кількості 27,680 тон на суму 105.184,00 грн. за видатковою накладною № 5 від 29.07.2018; 01.08.2019 поставлено пшеницю врожаю 2019 року у кількості 26,14 тон на суму 103.253,00 грн. за видатковою накладною № 6 від 01.08.2019.

Також про факт поставки товару на загальну суму 208.437,00 грн. свідчать товарно-транспортні накладні від 29.07.2019 та від 01.08.2019.

Приймаючи до уваги підписану між сторонами додаткову угоду №1 від 01.08.2019 до договору поставки №КС/110/07/19 від 24.07.2019, умовами якої було змінено вартість товару, факт внесення позивачем попередньої оплати у розмірі 380.000,00 грн. та факт поставки товару на загальну суму 208.437,00 грн., позивач вважає, що у відповідача починаючи з 01.08.2019 виник обов`язок щодо повернення різниці між отриманою попередньою оплатою та поставленим товаром у розмірі 171.563,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача 26.11.2019 була направлена претензія вих. № 2 від 21.11.2019 про повернення суми попередньої оплати у розмірі 171.563,00 грн. протягом семи календарних днів з дня отримання даної претензії, також необхідність сплатити на користь ТОВ «ПРОФІТ-КРОП» у відповідності до п. 5.8 договору суму індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 1887,8 грн. та 50% річних від простроченої суми за період з 16.08.2019 по 21.11.2019 у суму 23.031,75 грн. (арк.с. 43-45).

Зазначена претензія не була вручена відповідачу у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання, про що зазначено працівниками Укрпошти на довідці про повернення.

Повторно претензія про повернення попередньої оплати, сплати інфляційних втрат та 50% річних була спрямована на адресу відповідача 14.01.2020 вих. №1. До претензії додані 2 примірника Акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.07.2019 по 14.01.2020.

Претензія отримана відповідачем 30.01.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (арк.с. 54).

У відповіді на претензію відповідач зазначив, що поставка товару на залишок попередньої оплати в розмірі 171.563,00 грн. не відбулася через неврожайний сезон. Водночас було повідомлено позивача, що поставка буде здійснена у строк до 31.08.2020 за рахунок врожаю наступного посівного сезону у визначеній кількості та розмірі. З урахування зазначеного запропонував позивачу укласти додаткову угоду, якою визначити можливість здійснити поставку товару на суму 171.563,00 грн.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №КС/110/07/19 від 24.07.2019 стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічний припис містить ст. 526 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні приписи зазначені в ч. ч. 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України.

Відповідно до приписів ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалося судом вище, позивач на виконання умов договору 25.07.2019 перерахував на користь відповідача попередню оплату у розмірі 380.000,00 грн.

В подальшому 01.08.2019 учасниками правочину було внесено зміни щодо загальної вартості договору та кількості товару, відповідно до яких вартість товару склала 208.437,00грн.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов`язок щодо повернення попередньої оплати в розмірі 171.563,00 грн., у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України встановлено, що у разі якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Матеріали справи не містять доказів поставки відповідачем пшениці продовольчої врожаю 2019 року на суму попередньої оплати. Також суду не надані докази наявності форс-мажорних обставин, що унеможливили виконання відповідачем зобов`язання за договором в повному обсязі.

Крім того, матеріали справи містять вимогу (претензії № 2 від 21.11.2019 та № 1 від 14.01.2020) позивача, відповідно до якої(их) покупець просив повернути грошові кошти різницю між оплаченим товаром та поставленим відповідачем.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 171.563,00 грн. попередньої оплати обґрунтована та задовольняється судом.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач просив стягнути інфляційні втрати у розмірі 2.573,45 грн. за період з вересня 2019 по січень 2020 (включно) та 50% річних у розмірі 41.363,13 грн. за період з 26.07.2019 по 17.02.2020.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми законодавства вбачається, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов`язань, які можуть бути узгоджені сторонами, оскільки ця норма законодавства є імперативною. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В пункті 5.8 договору сторонами узгоджено, що у випадку прострочення виконання зобов`язань з повернення попередньої оплати продавець сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також п`ятдесят відсотків річних від простроченої суми від дня одержання цієї суми від покупця.

Отже, учасники правочину встановили інший розмір відсотків за порушення виконання грошового зобов`язання, який складає 50% річних.

Наданий позивачем розрахунок 50% річних, суд визнав виконаним невірно, внаслідок допущення помилки щодо визначення строку прострочення повернення попередньої оплати. Суд дійшов висновку про безпідставне нарахування позивачем відсотків за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання починаючи з 26 липня 2019, оскільки лише 01 серпня 2019, під час підписання додаткової угоди № 1 до договору поставки №КС/110/07/19 від 24.07.2019, учасники правочину дійшли згоди про зміну як кількості товару, так і його вартості. Тобто починаючи з 01.08.2019 відповідач дізнався про загальну вартість договору та необхідність повернення різниці між поставленим товаром та отриманою попередньою оплатою. Умовами п. 4.2 договору сторонами узгоджено, що повернення переплати здійснюється протягом 2-х банківських днів. 2 серпня припадає на п`ятницю, другий банківський день є понеділок 5 серпня, таким чином прострочення починається з 06 серпня 2019 року.

РОЗРАХУНОК 3% річних

ВідсотокГраничний строк оплати товаруСтрок розрахунку річнихКількість днів прострочкиСума до сплати, грн.Сума річних, грн.
50%05.08.201917.02.56346032,67

Згідно з перерахунком, зробленим судом, сума 50% річних за період прострочення з 06.08.2019 по 17.02.2020 складає 46.032,67 грн. (розрахунок здійснено судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство"). Оскільки заявлена до стягнення сума 50% річних є меншою, ніж перераховано судом, вимоги позивача щодо 50% річних в розмірі 41.363,13 грн. підлягають задоволенню.

Також згідно з перерахунком інфляційних втрат, зробленим судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство", сума інфляційних втрат за вказаний позивачем період складає 2.583,57 грн. Оскільки заявлена до стягнення сума інфляційних втрат є меншою, ніж перераховано судом, вимоги позивача щодо 2.573,45 грн. інфляційних втрат за період прострочення з вересня 2019 по січень 2020 (включно) підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суд відхилив, оскільки не визнав наведені відповідачем обставини виключними для застосування приписів пункту 1 статті 239 ГПК України при прийнятті рішення. Відхиляючи вказане клопотання, суд виходив з такого: за сталою практикою відстрочку або розстрочку може бути надано у випадку наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Таким чином, для застосування передбачених цією нормою заходів необхідні у наявності виняткові обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі. Термін розстрочки не є обґрунтованим певними обставинами, заявник не надав доказів на підтвердження доводів, що впродовж терміну розстрочки поліпшиться його господарська діяльність та фінансове становище. Надані довідка Приморського відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 12.03.2020 № Д4-В88/62-25, відповідно до якої залишок грошових коштів на рахунку Кайола О.В . складає 327,58 грн. та довідка виконавчого комітету Приморської міської ради про наявність у відповідача земельної ділянки (74 паїв), загальною площею 518,52915 га на яких зі слів відповідача посіяні озима пшениця (200 га) та яровий ячмінь (170 га) не можуть свідчити про скрутне становище відповідача та можливість в майбутньому належним чином виконати рішення суду. Беручи до уваги факти та доводи, викладені сторонами по справі, та враховуючи фінансові та інші інтереси обох сторін спору.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Доказів виконання зобов`язань щодо повернення попередньої оплати у визначений умовами договору строк, відповідач суду не надав. Факт не поставки товару в рамках договору поставки №КС/110/07/19 від 24.07.2019 на суму 171.563,00 грн. матеріалами справи підтверджено.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Як вже зазначалося судом матеріали справи містять відзив відповідача на позов б/н від 13.03.2020, відповідно до якого відповідач підтвердив наявність заборгованості за договором поставки у розмірі 171.563,00 грн. (арк.с. 67-70).

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Втім, приписами ч. 1 ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи визнання відповідачем наявності заборгованості за вказаним правочином у розмірі 171.563,00 грн., суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 1 ст. 130 ГПК України та повернути ТОВ «ПРОФІТ-КРОП» з Державного бюджету України 50% судового збору від визнаної суми сплаченого на підставі платіжного доручення № 24 від 17.02.2020, що складає 1286,72 грн., про що постановити відповідну ухвалу.

Решта сплаченого позивачем судового збору у сумі 1945,78 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 130, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ-КРОП» до відповідача: фізичної особи-підприємця Кайоли Олега Васильовича про стягнення 215.499,58 грн., задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Кайоли Олега Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ-КРОП» (69005, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 64-Д, офіс 6, ідентифікаційний код 43051630) 171.563,00 грн. (сто сімдесят одну тисячу п`ятсот шістдесят три грн. 00 коп.) попередньої оплати, сплаченої за договором поставки №КС/110/07/19 від 24.07.2019, 2573,45 грн. (дві тисячі п`ятсот сімдесят три грн. 45 коп.) інфляційних втрат, 41.363,13 грн. (сорок одну тисячу триста шістдесят три грн. 13 коп.) 50% річних, 1945,78 грн. (одну тисячу дев`ятсот сорок п`ять грн. 78 коп.) судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Повернути товариству з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ-КРОП» (69005, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 64-Д, офіс 6, ідентифікаційний код 43051630) з Державного бюджету України 50% судового збору сплаченого на підставі платіжного доручення № 24 від 17.02.2020, що складає 1286,72 грн., про що постановити відповідну ухвалу, після набрання рішенням законної сили.

4. Відмовити ФОП Кайола О.В. в задоволені клопотання про розстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 квітня 2020 року.

Суддя О.В. Федорова