СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2020 р. Справа № 922/3371/19 Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді суддів: За участю секретаря судового засідання: За участі представників сторін: від позивача: від відповідача: від третьої особи:Чернота Л. Ф. Гребенюк Н.В., Радіонова О.О. Телеснюк І.В. Орлов О.О. (адвокат) свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ХВ №000465 від 22.11.2017 року, договір №39/А б/н від 10.10.2019 року, довіреність б/н від 02.01.2020 року не з`явились не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу (вх.№278 Х/3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева", м. Київ
на рішення Господарського суду Харківської області
від17.12.2019 року (повне рішення складено 23.12.2019 року)
у справі за позовом до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: про №922/3371/19 (суддя - О. В. Бринцев) Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Харків Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева", м. Київ Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тарасова Юлія Георгіївна, м. Київ скасування рішення державного реєстратора

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулась з позовною заявою вих. №92 від 17.10.2019 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева», м. Київ про визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, приватного нотаріуса Тарасової Юлії Георгіївни №39120026 від 05.01.2018, відповідно до якого було змінено Іпотекодержателя в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з АТ "Банк Золоті Ворота" на ТОВ "ФК "Женева" та зареєстровано іпотеку на нежитлові приміщення третього поверху №1-6, 8-20, в. літ. А-3, з реєстраційним номером 1, загальною площею 357,3 кв. м, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Сумська, буд. 96, за ТОВ "ФК "Женева".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у державного реєстратора не було правових підстав для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки оригінали документів, а саме Договору на кредитну лінію від 21.01.2008 №05-25К-02 та додаткові угоди до нього, які підтверджують наявність зобов`язань позивача, не були надані державному реєстратору.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.12.2019 року (повне рішення складено 23.12.2019 року) у справі №922/3371/19 позовні вимоги Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Харків до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева", м. Київ, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тарасової Юлії Георгіївни про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, приватного нотаріуса Тарасової Юлії Георгіївни №39120026 від 05.01.2018 року, відповідно до якого було змінено Іпотекодержателя в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з Акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" та зареєстровано іпотеку на нежитлові приміщення третього поверху №1-6, 8-20, в. літ. А-3, з реєстраційним номером 1, загальною площею 357,3 м2, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Сумська, буд. 96 , за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева".

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева", м. Київ на користь Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Харків витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

В обґрунтування рішення суд першої інстанції дійшов до висновків, що державний реєстратор (приватний нотаріус КМНО) Тарасова Ю.Г. не мала права проводити заміну іпотеко держателя з АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» на ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» без перевірки оригіналу кредитного договору, оскільки така дія не відповідає вимогам достовірності реєстраційних дій. Вона мала пересвідчитися в існуванні основного зобов`язання.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева", м. Київ 13.01.2020 року звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 10.01.2020 року, в якій просить суд рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2019 року у справі №922/3371/19 скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

ТОВ «ФК «Женева» вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини сторін.

Апелянт вважає, що позивачем у даній справі обрано неправильний спосіб захисту порушених прав. Тому, як прийняття рішення державним реєстратором є проміжною дією, воно безпосередньо не призводить до виникнення права, що законом підлягає державній реєстрації. Наслідком прийнятого рішення є вчинення запису про речове право. Саме з моменту вчинення запису про заміну іпотеко держателя в даних правовідносинах, відповідач набув прав іпотеко держателя.

Скаржник відзначає, що для реєстрації зміни суб`єкта права іпотеки в чинному записі про іпотеку, законодавством не передбачено обов`язку із встановлення наявності кредитного зобов`язання, оскільки існування основного зобов`язання підтверджується наявністю скасованого/не припиненого запису про іпотеку.

Вказує, що відсутність оригіналу договору у кредитора на момент пред`явлення вимоги до боржника не є підставою для припинення породженого ним зобов`язання (ст. ст. 599-608 ЦК України, ст. 202 ГК України) та не є підставою для припинення іпотеки (ст. 17 ЗУ «Про іпотеку»).

Згідно із ч. 4 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов`язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов`язання.

Апелянт зазначає, що в Іпотечному договорі №16-03-09 від 21.01.2008 викладене основне (кредитне зобов`язання) з урахуванням всіх змін, що вносились сторонами в Кредитний договір. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. З ЗУ «Про іпотеку»). Вищенаведене, на думку скаржника, дає підстави для висновку, що наявність чинного договору іпотеки (не скасованого судом та не припиненого повним виконанням забезпеченого зобов`язання) є підставою для висновку про існування кредитних відносин.

Також, апелянт звертає увагу суду на те, що договір відступлення №173 від 05.01.2018 не зазначений в рішення державного реєстратора та в заяві на прийняття документів оскільки він, як і кредитний договір, не є підставою для проведення реєстраційних дій.

Відзначає, що позивачем не доведено, що не відбулось відступлення прав за кредитним договором.

Акцентує увагу суду, що наявність в Держреєстрі речових прав двох записів про іпотеку від 21.01.2008 та 23.02.2015 на правомірність дій Тарасової Ю.Г. не впливає, оскільки вона провела заміну іпотекодержателя в записі, що вчинений раніше.

Крім того, суд зазначив про існування постанови Харківського апеляційного адміністративного суду у справі № 820/6015/16 про скасування запису про іпотеку, що був вчинений реєстратором Федоренком А.І. 23.02.2015. Але, припинення запису про речове право здійснюється на підставі звернення заявника, яким в силу положень ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є позивач як заінтересована особа, в інтересах якої скасований запис про речове право.

Апелянт вважає, що Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду у справі № 820/6015/16 про скасування запису про іпотеку, що був вчинений реєстратором Федоренком А.І. 23.02.2015 не стосується даних спірних правовідносин, оскільки стосується надання судом оцінки законності дій реєстратора при реєстрації речового права іпотеки 23.02.2015 року.

Стверджує, що Рішення Тарасової Ю .Г. не є передчасним та таким, що прийнято з недотримання ст. ст. 22-24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Підзаконні нормативно-правові акти з питань реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не встановлюють конкретного переліку документів, які мають надаватися реєстратору для проведення заміни суб`єкта у вже зареєстрованому речовому праві. Оспорювана реєстраційна дія вчинена на підставі договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, який в силу ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також ст. 24 Закону України «Про іпотеку» є правовою підставою переходу від АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» до ТОВ «ФК «Женева» прав іпотекодержателя щодо майна позивача.

Скаржник вважає, що саме на підставі цього договору права іпотекодержателя виникли у відповідача і саме він і є єдиною достатньою підставою для проведення обумовлених ним змін у речовому праві. У реєстратора Тарасової Ю.Г. не було підстав для зупинення або відмови в проведенні оскаржуваної реєстраційної дії.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2020 року визначено колегію у складі: Чернота Л. Ф. - головуючий суддя (доповідач), судді: Гребенюк Н. В., Зубченко І. В.

Окрім того, 17.01.2020 року до канцелярії Східного апеляційного господарського суду від позивача у справі - Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Харків надійшли заперечення №6 від 17.01.2020 року проти відкриття апеляційного провадження, за змістом яких останній просить не приймати до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" на рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2019 року у справі №922/3371/19 та повернути її апелянту.

Обґрунтовуючи подані заперечення, позивач посилається на те, що направлений апелянтом на його адресу екземпляр апеляційної скарги не містить підпису уповноваженої особи та припускає, що поданий суду оригінал такої апеляційної скарги також надійшов без підпису у зв`язку з чим просить суд на підставі п. 1 ч. 5 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України повернути апеляційну скаргу заявникові.

Крім того, зауважує, що у випадку наявності підпису на оригіналі апеляційної скарги, поданої до апеляційного суду, відповідачем недобросовісно виконано приписи статті 259 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку, зазначена обставина свідчить про невідповідність оригіналу копії апеляційної скарги, надісланої на адресу позивача.

Також зазначає, що скаржником, всупереч вимогам ст. 259 Господарського процесуального кодексу України, не направлено позивачу усіх додатків, які зазначені у переліку до апеляційної скарги.

На підтвердження своїх доводів Азово-Чорноморською інвестиційною компанією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю додано до заперечень ксерокопію непідписаної апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" з додатком (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.01.20 на 7 арк.).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева", м. Київ на рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2019 року у справі №922/3371/19 залишено без руху та зобов`язано заявника направити належну копію апеляційної скарги б/н від 10.01.2020 року з додатками на адресу Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю у відповідності до вимог ст. 259 Господарського процесуального кодексу України та надати суду належні докази такого направлення.

28.01.2020 року на адресу Східного апеляційного господарського суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що уповноваженим представником апелянта - Романченко (особа, яка підписала апеляційну скаргу) отримано ухвалу суду про залишення апеляційної скарги без руху 24.01.2020 року, що свідчить про обізнаність останнього стосовно недоліків поданої апеляційної скарги.

29.01.2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева", м. Київ (в межах встановленого процесуального строку) на поштову адресу суду надійшла заява про виправлення недоліків апеляційної скарги з доданими доказами направлення копії апеляційної скарги з додатками на адресу Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Харків (фіскальний чек, поштова накладна та опис вкладення від 29.01.2020 року).

Враховуючи зазначене, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відповідачем усунуто недоліки поданої ним апеляційної скарги у визначений строк, а подані Азово-Чорноморською інвестиційною компанією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Харків заперечення №6 від 17.01.2020 року проти відкриття апеляційного провадження - було відхилено.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі №922/3371/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева", м. Київ на рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2019 року (повне рішення складено 23.12.2019 року) та встановлено учасникам справи строк до 19.02.2020 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копій та доданих до нього документів іншим сторонам у справі.

19.02.2020 року до канцелярії суду від Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Харків надійшов відзив №11 від 19.02.2020 року на апеляційну скаргу, в якому останнє просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2019 року у справі №922/3371/19 - залишити без змін.

Після повідомлення головуючим суддею (доповідачем) про закінчення проведення підготовчих дій в порядку статті 267 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про можливість призначення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева", м. Київ до розгляду з повідомленням всіх учасників справи на "11" березня 2020 р. о 15:00 год.

Розпорядженням керівника апарату суду від 10.03.2020 року у зв`язку із знаходженням на лікарняному судді Зубченко І.В., яка входить до складу колегії суддів, на підставі доповідної записки головуючого судді Черноти Л.Ф., відповідно до пункту 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №922/3371/19 провадження №278 Х/3. Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2020 року сфоромовано склад колегії суддів (за наявності): головуючий суддя - Чернота Людмила Федорівна, судді - Радіонова Олена Олександрівна, Гребенюк Наталія Володимирівна.

У судове засідання 11.03.2020 року представники сторін та третьої особи не з`явились. При цьому, у апеляційного суду відсутні відомості щодо обізнаності третьої особи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2020 року, з метою забезпечення прав учасників справи на справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спору у даній справі, дотримання основних засад господарського судочинства, зокрема, змагальності сторін, повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про неможливість закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні, керуючись статтями 202, 216, 234, 235, 270, 273 Господарського процесуального кодексу України відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева", м. Київ на рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2019 року (повне рішення складено 23.12.2019 року) у справі №922/3371/19 на "08" квітня 2020 р. о 15:00 год.

07.04.2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Женева» надійшло клопотання, в якому останній зазначає, що з огляду на карантинні заходи вжиті на підставі постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 та обумовлену цим неможливість з`явитись у судове засідання для надання пояснень по справі, та керуючись ст. ст. 42,46,56 ГПК України просить відкласти судове засідання.

Представник позивача в судовому засіданні 08.04.2020 року цю позицію не підтримав, вважав за можливе віднести розгляд вищенаведеного клопотання на розсуд суду, наполягав на вимогах, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки розгляд справи здійснюється судом без участі учасників справи з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", Закону України № 530-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", листа Голови Ради суддів України від 16.03.2020 № 9рс-186/20 щодо запровадження особливого режиму роботи на період карантинних заходів. При цьому, явка представників сторін у судове засідання, призначене на 08.04.2020, обов`язковою не визнавалась, позиція відповідача достатньо повно викладена в апеляційній скарзі, а інші учасники справи скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, які було залучено до матеріалів справи і враховано судом.

При цьому, судом врахований принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Учасників справи №922/3371/19 було належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, сторони мали можливість висловити свою додаткову позицію засобами електронного зв`язку. На час розгляду апеляційної скарги жодних пояснень та доповнень до апеляційної скарги не надходило. Також, явку представників сторін було визнано судом не обов`язковою.

Відповідно до частини 11 статті 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

"Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Керуючись наведеними приписами процесуального законодавства, приймаючи до уваги викладені в листі Ради суддів України від 16 березня 2020 року № 9рс-186/20 рекомендації щодо запровадження особливого режиму роботи судів на період карантинних заходів, які передбачають у тому числі можливість здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін, постанову Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", Закону України № 530-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", рекомендації ради Суддів України щодо карантинних заходів, метою яких є збереження здоров`я працівників та мінімізація негативного впливу на здійснення трудових обов`язків, зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю учасників від відповідача та третьої особи за наявними матеріалами.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на нижченаведене.

Між АКБ "МЕРКУРІЙ" (Кредитор) та "Азово-Чорноморська інвестиційна компанія" у формі ТОВ (Ппозичальник) було укладено Договір на кредитну лінію (невідновлювальну) від 21.01.2008 №2-25К-02 з усіма додатковими угодами до нього, за умовами якого Первісний кредитор надав Позивачу кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 7.566.200,00грн., а Позивач зобов`язався на умовах, передбачених кредитним договором, повернути кредит та сплатити проценти за користування ним (т. I, а.с.207-226).

Для забезпечення виконання вимог за даним кредитним договором, між АКБ "МЕРКУРІЙ" (Іпотекодержатель) та "Азово-Чорноморська інвестиційна компанія" у формі ТОВ (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір від 21.01.2008 №16-03-09, з усіма додатковими угодами до нього, предметом якого є нежитлові приміщення третього поверху №1-6,8-20, в. літ А-3, загальною площею 357,3 кв. м, які розташовані за адресою Харківська область м. Харків вул. Сумська 96 (Мано), що належать на праві власності "Азово-Чорноморській інвестиційній компанії" у формі ТОВ (т. I, а.с. 227-245).

В подальшому між ПАТ БАНК "МЕРКУРІЙ" (Первісний кредитор) та АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" (Новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги від 07.02.2014 за договором на кредитну лінію від 21.01.2008 №2-25К-02, за умовами якого Первісний кредитор зобов`язався передати новому кредитору право вимоги Первісного кредитора до "Азово-Чорноморська інвестиційна компанія" у формі ТОВ (Боржник) за договором на кредитну лінію від 21.01.2008 №02-25К-02 та усіх додаткових угод до нього (Кредитний договір), укладеним між Первісним кредитором та Боржником, а Новий кредитор став кредитором в зобов`язаннях за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього в обсязі та на умовах, визначених договором.

23.05.2014 АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" звернулося до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №6732456 на об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення 3-го поверху № 1- 6, 8-20, в літ. А-3, загальною площею 357,3 кв. м, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Сумська, буд. 96.

Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Вовченко Оксани Сергіївни від 03.06.2014 №13517451 зареєстровано право власності на нежитлові приміщення третього поверху №1-6,8-20, в. літ А-3, з реєстраційним номером 1, загальною площею 357,3 кв. м, що розташовані за адресою Харківська область м. Харків вул. Сумська 96 за АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА". Дана обставина підтверджується Витягом.

Також, згідно з Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 06.06.2014 №22699093 (т. I, а.с 196) було припинено іпотеку (запис №1384825) на підставі повідомлення від 05.06.2014 №2606 ПАТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА".

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014 у справі №820/11581/14, зокрема, скасовано рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Вовченко О.С. від 03.06.2014 №13517451 "Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", яким проведено державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення №1-6, 8-20, в літ А-3, з реєстраційним номером 1, що розташоване за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Сумська, 96, за ПАТ "Банк Золоті Ворота".

Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області було скасовано запис про реєстрацію прав власності на приміщення - предмет іпотеки за ПАТ "Банк Золоті Ворота".

В подальшому, Державним реєстратором Федоренком А.І. на підставі заяви АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" було прийнято рішення від 23.02.2015 №19544252, відповідно до якого нежитлові приміщення третього поверху №1-6,8-20, в. літ "А-3", з реєстраційним номером 1, загальною площею 357,3 кв. м, які розташовані за адресою: Харківська область м. Харків, вул. Сумська, 96 були внесені у державний реєстр речових прав на нерухоме майно, та щодо яких вчинено запис про іпотеку №8827245.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 у справі №820/6015/16, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.12.2017, зокрема, скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме державного реєстратора прав на нерухоме майно Федоренка Андрія Івановича від 23.02.2015 №19544252, відповідно до якого зареєстровано іпотеку на нежитлові приміщення третього поверху № 1-6,8-20, в. літ А-3, з реєстраційним номером 1, загальною площею 357,3 кв. м, що розташовані за адресою: Харківська область м. Харків, вул. Сумська, 96, за АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА".

05.01.2018 між АТ "Банк Золоті Ворота" та ТОВ "ФК "Женева" укладено договір про відступлення прав вимоги №173, відповідно до якого АТ "Банк Золоті Ворота" відступило на користь ТОВ "ФК "Женева" своє право вимоги заборгованості за договором на кредитну лінію від 21.01.2008 №02-25К-02.

Також, 05.01.2018 між АТ "Банк Золоті Ворота" та ТОВ "ФК "Женева" укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 21.01.2008 №16-03-09, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано Тарасовою Ю. Г. та зареєстровано в реєстрі за №1 (т. I, а.с. 247-248).

На підставі вказаного договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором державний реєстратор прав на нерухоме майно Тарасова Ю. Г. прийняла рішення від 05.01.2018 №39120026 (т. I, а.с. 23), згідно з яким в записі про іпотеку від 21.01.2008 №1384825 було замінено іпотекодержателя ПАТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" на ТОВ "ФК "Женева".

Вищенаведені обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку із чим останній звернувся із відповідним позовом.

Частиною 1 статті 24 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону загальними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають лише з моменту такої реєстрації (частини друга статті 3 Закону).

Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом (абзац 1 частини другої статті 22 Закону).

У даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Женева» посилається на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №367/2022/15 та зазначає, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав вичерпує свою дію із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Саме тому, на думку апелянта, після створення запису у Державному реєстрі скасування рішення, на підставі якого був створений такий запис, не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача.

Предметом позову у справі №367/2022/15 є, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Суд першої інстанції в рішенні №922/3371/19 зазначив, що при вирішенні даного спору, він надав правову оцінку оскаржуваному рішенню саме як рішенню державного реєстратора про зміну іпотекодержателя у вже існуючому записі.

Відповідач в апеляційній скарзі погодився з тим, що зміна іпотекодержателя на підставі оскаржуваного рішення відбулась без створення нового запису до Державного реєстру речових прав.

Викладене свідчить про те, що застосування позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 29.05.2019 у справі №367/2022/15, щодо доцільності пред`явлення позовних вимог про скасування запису про державну реєстрацію прав, є неможливим у випадках, коли державний реєстратор новий запис не створював. Тому, правовий висновок Верховного Суду, викладений у вищевказаній постанові, не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки він стосується принципово іншої реєстраційної дії - саме створення нового запису державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а ні прийняття рішення про реєстрацію іпотеки на новим іпотекодержателем.

Також, відповідач стверджує, що законодавством не передбачено обов`язку встановлення державним реєстратором наявності кредитного зобов`язання.

Судова колегія розглянувши матеріали справи у відповідній частині зазначає наступне.

Приписами статті 24 Закону України «Про іпотеку»» унормовано, що відступлення прав за іпотечним здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором, v свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Аналізуючи норми Закону України «Про іпотеку» судова колегія дійшла висновку, що іпотекодержателем може бути тільки особа, яка є кредитором за основним зобов`язанням. Це пов`язано з тим, що для іпотеки є характерною така властивість як слідування, оскільки іпотека слідує за основним зобов`язанням з метою його забезпечення; для відступлення прав за іпотечним договором необхідним є вчинення правочину в письмовій формі з нотаріальним посвідченням; Законом України «Про іпотеку» не передбачено існування конструкції «абстрактної» іпотеки, при якій іпотека існує поза зв`язком із забезпеченням основного зобов`язання. Тобто, законодавством не допускається такої конструкції, коли суб`єктом права вимоги за основним договором буде один суб`єкт, який набув право вимоги внаслідок відступлення, а іпотекодержателем - інший суб`єкт, адже призначенням іпотеки є забезпечення основного зобов`язання. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №758/3453/16-ц.

Наявність оригіналу кредитного договору саме у іпотекодержателя забезпечує конструкцію поєднання Кредитора та іпотекодержателя в одній особі. Однак, всупереч вимогам чинного законодавства Відповідачем побудована «абстрактна» іпотека, при якій іпотека існує поза зв`язком із забезпеченням основного зобов`язання. Тобто іпотекою забезпечено виконання зобов`язання Боржником перед іншим кредитором, який має оригінал кредитного договору.

Зазначена конструкція призводить до подвійного стягнення заборгованості та порушення прав Боржника. З метою недопущення такої «конструкції» законодавчо передбачено перевірка наявності основного зобов`язання при реєстрації іпотеки.

Частиною першою статті 26 Закону №1952-1V «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав на підставі прийнятого ним рішення.

У зв`язку з наведеними обставинами, позивач наполягає на тому, що при державній реєстрації прав іпотекодержателя за ТОВ «ФК «Женева» державний реєстратор Тарасова Ю. Г. припустилася низки порушень у зв`язку з чим прийняла протиправне рішення.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, стосовно того, що обраний Позивачем спосіб захисту порушених прав є належним та ефективним, оскільки його застосування забезпечує повне та остаточне вирішення спору.

Таким чином, доводи Відповідача щодо обрання неналежного способу захисту є необґрунтованими, а посилання останнього на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №367/2022/15, є безпідставним і не спростовує правильність висновків суду першої інстанції.

Крім того, в апеляційній скарзі Відповідач зазначає, що під час реєстрації прав нового іпотекодержателя у державного реєстратора немає обов`язку перевіряти наявність основного зобов`язання і вимагати подання додаткових документів на підтвердження його існування.

Судова колегія не погоджується вищенаведеними твердженнями Відповідача з огляду на наступне.

За приписами ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин далі Закон - №1952) визначено, що правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Частиною 1 першої статті 2 вищевказаного Закону встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною четвертою статті 15 Закону №1952 державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Як передбачено частиною третьою статті 16 Вищенаведеного Закону, разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, згідно частини 3 статті 17 Закону №1952.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав па нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою, у відповідності до вимог частини 1 статті 19 Закону №1952.

Процедура державної реєстрації прав та перелік документів, необхідних для її проведення, визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У відповідності до вищевказаного Порядку встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Перелік таких документів для здійснення державної реєстрації прав визначено пунктами 27-30 Порядку.

Приписами частини 1 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» унормовано, що станом на момент прийняття рішення та вчинення відповідної дії встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

- прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

- встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

- прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

- внесення записів до Державного реєстру прав;

- видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

- надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам, згідно частини 4 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Для перевірки такої відповідності державному реєстратору мають бути подані документи, що підтверджують заявлені права.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Викладені вимоги поширюються як на здійснення державної реєстрації іпотеки, так і на державну реєстрацію прав іпотекодержателя (зміну іпотекодержателя).

Після виконання вищезазначених вимог Закону державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Вищенаведені законодавчі норми виключають створення конструкції, у якій основне зобов`язання існує у одного кредитора, а іпотека, яка забезпечує виконання зобов`язання, у іншого кредитора.

З огляду на викладене місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що державний реєстратор під час прийняття оскаржуваного рішення був зобов`язаний з`ясувати факт наявності основного зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується Відповідачем, оригінали документів, зокрема Договір №02-25К-02 на кредитну лінію від 21 січня 2008 року та додаткові угоди до нього, які підтверджують наявність зобов`язання Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ державному реєстратору прав на нерухоме майно Тарасовій Ю. Г. не надавались. Вищенаведена обставина підтверджується копією картки прийому заяви №110018642 від 05.01.2018, наданої приватним нотаріусом Тарасовою Ю. Г., згідно з якою єдиним документом, наданим для державної реєстрації іпотеки за ТОВ «ФК «Женева», є Договір про відступлення права вимоги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні не може бути замінений іншою особою внаслідок, а саме, передання ним своїх прав іншій особі за правочином. Тому, підставою для набуття прав кредитора у зобов`язанні є, зокрема, договір як різновид правочину.

Пунктом 1 частини 1 статті 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» врегульовано, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

У даному випадку, відповідач стверджує, що набув права іпотекодержателя на підставі Договору про відступлення прав вимоги. Однак, під час проведення державної реєстрації зміни іпотекодержателя, приватний нотаріус Тарасова Ю. Г. повинна була пересвідчитись у тому, що основне зобов`язання дійсно існує і є чинним станом на дату прийняття відповідного рішення, а також у тому, що права кредитора за основним зобов`язанням дійсно були передані заявнику ТОВ «ФК «Женева».

Фактичні обставини, які склалися на момент вчинення відповідної реєстраційної дії повинні були б викликати обґрунтовані сумніви в тому, що наведені вище факти (зокрема наявність чинного кредитного зобов`язання та перехід прав кредитора у ньому) дійсно мали місце.

Підставами для таких сумнівів є:

- відсутність оригіналу Договору на кредитну лінію (невідновлювальну) від 21.01.2008 №02-25К-02 з усіма додатковими угодами до нього, виконання якого забезпечене іпотекою, який є обов`язковим відповідно статті 1055 ЦК України, статті 1 Закону України «Про іпотеку»;

- відсутність оригіналу Договору про відступлення прав вимоги від 05.01.2018 №173, наявність якого є обов`язковою згідно зі статтями 512-514 ЦК України, частини другої статті 24 Закону України «Про іпотеку»;

- відсутність в записі про іпотеку від 21.01.2008 №1384825, що міститься в державному реєстрі, відомостей про розмір та строк основного зобов`язання, наявність яких є обов`язковою згідно з підпунктами 2, 3 пункту 23 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- положення Договору про відступлення права вимоги від 05.01.2018 №1, укладеного між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ТОВ «ФК «Женева», які не містять застереження про те, що між сторонами також було укладено договір про відступлення прав вимоги за договором на кредитну лінію від 21.01.2008 №02-25К-02;

- наявності в державному реєстрі одночасно двох записів про іпотеку від 21.01.2008 №1384825 та від 23.02.2015 №8827245;

- факт скасування запису від 23.02.2015 №8827245 постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 у справі №820/6015/16, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017, у зв`язку з відсутністю оригіналів документів, що підтверджують факт наявності та переходу прав за основним зобов`язанням. Факт невиконання цього судового рішення всупереч приписів статті 31і Закону №1952.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що однією із загальних засад державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Тому, судова колегія апеляційної інстанцій вважає, що без дослідження документів, на підтвердження набуття ТОВ «ФК «Женева» прав кредитора та іпотекодержателя за зобов`язанням, яке дійсно існує, рішення державного реєстратора не може вважатися таким, що відповідає вимогам законодавства і забезпечує об`єктивність і достовірність відомостей про зареєстровані права.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі відповідач наполягає на тому, що у державного реєстратора прав не було достатніх підстав вчиняти інші дії, окрім як зареєструвати права іпотекодержателя за заявою ТОВ «ФК «Женева». Тому, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що місцевий господарський суд обґрунтовано відхилив такі доводи відповідача тому, як за відсутності доказів достовірності реєстраційних дій, державний реєстратор зобов`язана була вчинити передбачені законом дії для усунення недоліків в наданих заявником документах та сумнівів у їх достовірності. Такі повноваження державного реєстратора передбачені статтями 23 (зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав) та 24 (відмова в державній реєстрації прав) Закону №1952. Невжиття цих заходів потягнуло за собою внесення в державний реєстр відомостей, які не відповідають принципу верховенства права, а також засадам об`єктивності, достовірності та повноти, що з огляду на положення статті 3 Закону №1952 є неприпустимим.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що державний реєстратор прав безпідставно не скористався повноваженнями, передбаченими статтями 23 і 24 Закону №1952, неправомірно зареєстрував за ТОВ «ФК «Женева» права іпотекодержателя без дотримання встановленого чинним законодавством порядку.

Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

Вчинення реєстраційної дії щодо зміни Іпотекодержателя в Державному реєстрі з АТ «Банк Золоті Ворота» на ТОВ «ФК «Женева» державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Тарасовою Ю. Г. було виконано на підставі вже скасованого судом рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Федоренка А. І. №19544252 від 23.02.2015, відповідно до якого зареєстровано іпотеку на нежитлові приміщення третього поверху №1-6, 8-20, в. літ А-3, з реєстраційним номером 1, загальною площею 357,3 м2, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Сумська, буд. 96 , за АТ «Банк Золоті Ворота».

У зв`язку із наведеним, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що всупереч вимогам Закону №1952-IV при прийнятті оскаржуваного рішення державний реєстратор Тарасова Ю.Г. не з`ясувала факт наявності основного зобов`язання. Не з`ясування факту наявності основного зобов`язання призвело до конструкції, за якою суб`єктом права вимоги за основним договором є один суб`єкт, який набув право вимоги внаслідок відступлення, а іпотекодержателем - інший суб`єкт. Зазначена конструкція призводить до подвійного стягнення заборгованості та порушення прав Боржника. Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав іпотекодержателя є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

За даною справою державним реєстратором було проведено не реєстрацію нової іпотеки, як речового права, а проведено зміну іпотекодержателя в чинному записі про іпотеку. Суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правомірно надав оцінку оскаржуваному рішенню саме як рішенню про зміну іпотекодержателя в чинному записі. І саме в цьому напрямку дійшов до висновку про його незаконність.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії").

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму дкержаву, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються ("Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Ґаші проти Хорватії").

У зв`язку із наведеним, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що Господарський суд Харківської області з дотриманням норм матеріального і процесуального права повно та всебічно дослідив обставини справи, надав належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, мотивував прийняття і відхилення доводів сторін, а викладені в апеляційній скарзі аргументи не спростовують правильність висновків, в наведеному оскаржуваному рішенні суду, яким задоволено позовні вимоги у повному обсязі.

Щодо витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в суді апеляційної інстанції, судова колегія зазначає наступне.

У відзиві на апеляційну скаргу вих. №11 від 19.02.2020 року, який було надано до Східного апеляційного господарського суду 19.02.2020 року позивач зазначив.

10.10.2019 між Азово-Чорноморською інвестиційною компанією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю та адвокатом Орловим О. О. було укладено Договір про надання правничої допомоги №39/А (далі - Договір), за умовами якого Адвокат бере на себе зобов`язання | задати Клієнту за винагороду необхідну правничу допомогу щодо ведення справи про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, приватного нотаріуса Тарасової Ю. Г. №39120026 від 05.01.2018 в судах першої, другої та третьої інстанцій (Касаційний господарський суд).

Належним чином засвідчена копія цього Договору та додатку до нього міститься в матеріалах справи.

З огляду на викладене позивач просить стягнути з Відповідача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в сумі 100 000,00 грн., про що додатково повідомляє у заяві вих. №б/н від 06.04.2020 року, та зобов`язується надати докази понесених витрат на правничу допомогу адвоката та обсягу виконаних ним робіт (наданих послуг) у порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 86, 126, 129, 236, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева», м. Київ на рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2019 року (повне рішення складено 23.12.2019 року) у справі з №922/3371/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2019 року (повне рішення складено 23.12.2019 року) у справі з №922/3371/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 08.04.2020 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 13.04.2020 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя О.О. Радіонова