УХВАЛА

м. Київ

16.04.2020Справа № 910/15332/19

Суддя Господарського суду міста Києва Привалов А.І., розглянувши

подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України

у справі № 910/15332/19

за позовом Приватного підприємства "Клініка "Медіком"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАЙЛ АСИСТАНС"

про стягнення 670 199,55 грн,

Без виклику учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Клініка Медіком" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Смайл Асистанс" про стягнення 670 199,55 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2020 задоволено спільну заяву Приватного підприємства "Клініка "Медіком" та Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАЙЛ АСИСТАНС" про затвердження мирової угоди у справі № 910/15332/19. Затверджено мирову угоду в господарській справі № 910/15332/19, укладену 17.12.2019 між Приватним підприємством "Клініка "Медіком" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СМАЙЛ АСИСТАНС", у зв`язку з чим закрито провадження у справі.

Видано позивачу ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2020, оформлену відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" зі строком пред`явлення до виконання до 16.01.2023.

15.04.2020 до суду від приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича надійшло подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Смайл Асистанс" Квачевській Олені Олексіївні , у зв`язку з невиконанням рішення суду та невжиттям заходів щодо перерахування коштів кредитору.

Згідно частини 4 статті 337 ГПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Тобто, нормами процесуального законодавства встановлені обмежені строки розгляду подання приватного виконавця про тимчасове обмеження керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України.

Водночас, судом враховано, що на дату звернення приватного виконавця Павлюка Н.В. до суду з поданням на всій території України згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 338-р «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» відповідно до статті 14 та частини другої статті 78 Кодексу цивільного захисту України з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров`я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією установлено для єдиної державної системи цивільного захисту введено режим надзвичайної ситуації та встановлено карантин до 24 квітня 2020 року.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, а також враховуючи рекомендації, які містяться в листі Ради суддів України від 16.03.2020 9/рс-186/20 та в наказі Голови Господарського суду міста Києва від 24.03.2020 № 19 «Про особливий режим роботи Господарського суду міста Києва», з метою збереження життя та здоров`я представників сторін, працівників апарату суду та суддів, суд вважає за необхідне розглянути подання приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України в порядку письмового провадженні без виклику приватного виконавця.

Розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича про тимчасове обмеження у праві виїзду керівника боржника за межі України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича перебуває виконавче провадження № 61293253 з виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 16.01.2020 про стягнення з Товариством з обмеженою відповідальністю "СМАЙЛ АСИСТАНС" користь Приватного підприємства "Клініка "Медіком" боргу у розмірі 724 598,84 грн.

Приватним виконавцем винесено постанову від 17.02.2020 про відкриття виконавчого провадження № 61293253, якою зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Постановою про арешт коштів боржника від 17.02.2020 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках відкритих в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», АТ «УКРСИББАНК» АТ «КБ «ГЛОБУС».

Згідно відомостей електронних реєстрів у боржника відсутнє нерухоме майно, на яке можна звернути стягнення, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме від 09.04.2020.

Також, за боржником не зареєстровані транспортні засоби, що підтверджується відповіддю МВС від 18.02.2020 та відповіддю регіонального сервісного центру МВС в м. Києві від 19.03.2020.

Згідно відповідей банків кошти на рахунках боржника відсутні.

11.03.2020 направлено виклик приватного виконавця щодо зобов`язання керівника боржника з`явитись до офісу приватного виконавця 17.03.2020. Даний виклик отриманий боржником 13.03.2020, проте керівник ТОВ "СМАЙЛ АСИСТАНС" Квачевська О.О. до приватного виконавця не з`явилась.

Приватний виконавець зазначає, що станом на дату звернення з поданням до суду, боржником не вчинено будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду, а також, що в порушення п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржником не було надано декларацію про доходи та майно, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб.

Оскільки рішення суду не виконано, а боржник ухиляється від його виконання та ним не вчиняються дії направлені на виконання судового рішення, приватний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника.

Згідно з пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.02.2013 «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» однією з підстав для відмови у задоволенні подань, що складає основну частину розглянутих справ, є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

З наведеного вище, можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При цьому, неявка боржника на виклики приватного виконавця та ненадання відомостей про доходи товариства не є підставою для застосування до боржника такого виключного заходу як обмеження виїзду за кордон керівника цього товариства.

Слід зазначити, що право приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Враховуючи викладене, приватним виконавцем не надано суду доказів ухилення боржника від виконання рішення суду, тобто наявність лише невиконаного зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження керівника боржника у праві виїзду за кордон.

Законом України "Про виконавче провадження" передбачено право виконавця на привід боржника, у разі його нез`явлення на виклик та право накладати штрафи, звертатись до відповідних органів з поданням про притягнення боржника до відповідальності, однак, неявка боржника на виклики приватного виконавця та ненадання відомостей про доходи не є підставою для застосування до боржника такого виключного заходу як обмеження виїзду за кордон.

Матеріали справи не містять доказів накладення приватним виконавцем штрафів на боржника, звернення до правоохоронних органів з відповідними поданнями, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ГПК України, тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом, як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні, а учасниками справи не надані докази того, що боржник вчиняє свідомі діяння, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, маючи реальну можливість його виконання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що приватний виконавець не надав доказів, які б доводили необхідність застосування судом такого виключного заходу забезпечення виконання судового рішення, як обмеження керівника юридичної особи (боржника) у праві виїзду за кордон.

Таким чином, підстави для задоволення подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника у суду наразі відсутні.

Суд також вважає за доцільне звернуту увагу заявника на те, що відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення означеної статті повністю узгоджуються з приписами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" від 26.11.2009, Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у Цивільному кодексі України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи. Відповідно до ч.3 ст.269, 313 Цивільного кодексу України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Отже, виходячи з вищевикладеного, у даному випадку задоволення подання з підстав, викладених приватним виконавцем, може призвести до безпідставного обмеження права фізичної особи на свободу пересування, яке передбачено та гарантовано Конституцією України.

Керуючись ст. 234, 337 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича про тимчасове обмеження керівника боржника у праві виїзду за межі України відмовити.

2. Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в порядку та строк встановлені статтями 254-256 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.04.2020.

Суддя А.І. Привалов