ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"09" квітня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2488/14

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бачур А.В.,

за участю представників:

заявника: не з`явився;

боржника: не з`явився;

ДВС: не з`явився.

розглянувши скаргу КП "ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ ІЗМАЇЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО" /вх.№2-388/20 від 20.03.2020р./ на дії державного виконавця під час виконання рішення Господарського суду Одеської області від 08.09.2014р., подану у справі №916/2488/14

за позовом Комунального підприємства "ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ ІЗМАЇЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО" до відповідача Фізичної особи-підприємця Данілова Володимира Глібовича про стягнення 2 063,93 грн.,

ВСТАНОВИВ:

08.09.2014р. Господарським судом Одеської області було прийнято рішення суду, яким стягнуто з фізичної особи-підприємця Данілова Володимира Глібовича на користь КП «ТМ ІЗМАЇЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» борг за поставлену теплову енергію в розмірі 2 063,93 грн. та судовий збір в розмірі 1 827,00 гри., а всього в сумі 3 890,93 грн.

За наведеним рішенням суду 26.09.2014 було видано наказ про примусове виконання.

20.03.2020р. КП "ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ ІЗМАЇЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО" подано скаргу /вх.№2-388/20/ на дії державного виконавця під час виконання рішення Господарського суду Одеської області від 08.09.2014р., згідно якої скаржник просить суд: - визнати поважними причини пропуску та поновити КП «ТМ ІЗМАІЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» строк для звернення до суду із скаргою на постанову головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС головного територіального управління юстиції в Одеській області Волкогонова О.О. від 03.10.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП №51578370, який продовжує працювати у правонаступнику наведеного органу ДВС - Ізмаїльському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); - визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС головного територіального управління юстиції в Одеській області Волкогонова О.О. від 03.10.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП №51578370 з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 26.09.2014 по справі №916/2488/14, про стягнення з ФОП Данілова В.Г. боргу в розмірі 3 890,93 на користь КП «ТМ ІІЗМАЇЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО».

В обґрунтування скарги відзначив те, що 06.03.2020р. на адресу КП «ТМ ІТКЕ» надійшов лист від Ізмаїльського відділу ДВС за вих.№12671 від 21.02.2020р., з якого останньому стало відомо, що виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Одеської області від 26.09.2014р. по справі № 916/2488/14 про стягнення боргу з ФОП Данілова В.Г. на користь КП «ТМ ІТКЕ» було закінчено 23.09.2016р. на підставі п.3 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ від 21.04.1999, а саме внаслідок ліквідації боржника за виконавчим документом та відсутністю у ліквідованого суб`єкта господарювання правонаступників.

З даною постановою скаржник не погоджується, оскільки проаналізувавши наведені в постанові про закінчення виконавчого провадження висновки та нормативно правові підстави для них, зауважив, що такі цілком не відповідають законодавству України, яке діяло на момент прийняття оскаржуваної постанови, зокрема виходячи з наступного.

По-перше, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців за заявницьким принципом» № 1258-V11 від 13.05.2014 (який набрав чинності 07.07.2014) було виключено з ЦК України ст. 50-1, а також викладено у новій редакції ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців».

Тобто, скаржник стверджує, що оскаржувана постанова мітить у собі посилання на недіючі на момент прийняття норми права.

По-друге, у відповідності до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Разом з тим, як відзначив скаржник, ні положення глави 50 ЦК України «Припинення зобов`язання», ні інші Закони України починаючи з липня 2014 року не передбачали такої підстави для припинення зобов`язань фізичної особи-підприємця, як припинення нею підприємницької діяльності.

Крім того, відзначає, що згідно зі ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Тобто, скаржник відзначає про те, що враховуючи особливості правового статусу такого суб`єкта господарювання, як фізична особа-підприємець, сам по собі факт припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця не є ні підставою для припинення зобов`язань, які виникли в процесі підприємницької діяльності до її припинення, ні підставою для уникнення відповідальності за зобов`язаннями пов`язаними зі здійсненням фізичною особою підприємницької діяльності.

А тому, скаржник вважає, що є всі підстави стверджувати, що постанова головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС головного територіального управління юстиції в Одеській області Волкогонова О.О. (який на сьогодні продовжує працювати в правонаступнику даного органу ДВС) про закінчення виконавчого провадження ВП № 51578370 з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 26.09.2014 по справі № 916/2488/14, про стягнення з ФОП Данілова В.Г. боргу на користь КП «ТМ ІІЗМА1ЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО», на підставі п.3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІУ від 21.04.1999 є незаконною і необґрунтованою та підлягає скасуванню, оскільки на момент її прийняття були відсутні підстави говорити про припинення зобов`язань Данілова В.Г. на користь стягувана за рішенням суду внаслідок припинення ним здійснення підприємницької діяльності як фізичної особи- підприємця.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.03.2020 року скаргу КП «ТМ ІЗМАІЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» на дії головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Волкогонова О.О. прийнято до розгляду, призначено розгляд скарги на 09.04.2020р. о 12:00 год.

03.04.2020 року за вх. № 8504/20 до суду від Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшли письмові пояснення, в яких головний державний виконавець Волкогонов О.О. вважає скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ході проведення виконавчих дій з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ним було отримано інформацію, що 20.09.2016 року боржник припинив підприємницьку діяльність, про що у вказаному реєстрі було зроблено відповідний запис.

Отже, з моменту державної реєстрації припинення підприємницької діяльності боржник перестав бути суб`єктом господарювання та відповідати за зобов`язаннями, які виникли у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, на підставі чого державним виконавцем було зроблено висновок про необхідність закінчення виконавчого провадження.

08.04.2020 року за вх. № 8970/20 від заявника КП «Теплові мережі «ІЗМАЇЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду, в якій заявник просить доручити проведення судового засідання в режимі відеоконференції Ізмаїльському міськрайонному суду Одеської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ГПК України учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

З урахування того, що вказана заява надійшла до суду 08.04.2020 року, судом відмовлено КП «Теплові мережі «ІЗМАЇЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» в задоволенні заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 8970/20 від 08.04.2020 року)

В судове засідання, призначене на 09.04.2020р., представники сторін не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомленні належним чином.

Дослідивши матеріали скарги, докази надані заявником до скарги, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 341 ГПУ України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно ч. 1 ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Згідно ч. 2 вказаної вище статті неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Так, як вбачається з матеріалів скарги, на виконання наказу про примусове виконання рішення суду, 04.07.2016р. було відкрито виконавче провадження №51578370.

03.10.2016р. постановою головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС головного територіального управління юстиції в Одеській області Волкогонова О.О. закінчено виконавче провадження ВП №51578370 з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 26.09.2014 по справі №916/2488/14 про стягнення з ФОП Данілова В.Г. боргу в розмірі 3 890,93 на користь КП «ТМ ІЗМАЇЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» на підставі п.3 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, державний виконавець в постанові від 03.10.2016р. посилається на положення ст.ст.8, 51 ЦК України, в частині обґрунтування застосування п.3 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606- ХІУ від 21.04.1999 при припиненні фізичної особи підприємця за аналогією з ліквідацією юридичної особи (виконавче провадження підлягає закінченню у разі: п.3 смерті або оголошення померлим стягувана чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувана, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва).

Як вбачається із відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 20.09.2016р. Данилов Володимир Глібович перестав бути суб`єктом господарювання.

При цьому, не варто ототожнювати правоздатність, дієздатність та правила держреєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оскільки фізична особа - підприємець не є юридичною особою.

У частині 3 статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» зазначено, що фізична особа з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця позбавляється статусу підприємця.

Проте, фізична особа не позбавляється ані цивільної правоздатності - здатності мати цивільні права та обов`язки ані цивільної дієздатності здатності своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатності своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно частини 1 ст.327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими норматив-но-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.6 цього Закону, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до цього Закону і не допускати в своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Так, головний державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС головного територіального управління юстиції в Одеській області Волкогонова О.О. виносячи постанову від 03.10.2016р. про закінчення виконавчого провадження, мотивував її тим, що виконавче провадження підлягало закінченню у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» однією із особливостей підстав для припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що в разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з ЄДР запису про його держреєстрацію) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не припиняє існувати.

Тому, хоча фізична особа-підприємець Данілов В.Г. і припинив свою підприємницьку діяльність, його не виконані зобов`язання залишилися за ним як за фізичною особою.

Статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження" № 606- ХІУ від 21.04.1999 встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно від-сутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадже-ння, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає право-наступництва;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі лікві-дації боржника-юридичної особи;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9)повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого орга-ну (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадже-нням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Також, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження" встановлений вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження, де припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, як підстава для закінчення виконавчого провадження не зазначено.

В зв`язку з цим, суд доходить до висновку, що припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Європейського суду з прав людини від 05.07.2012 у справі "Глоба проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції").

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги КП "ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ ІЗМАЇЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО" /вх.№2-388/20 від 20.03.2020р./ на дії державного виконавця під час виконання рішення Господарського суду Одеської області від 08.09.2014р., у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.234, 235, 339 340, 342 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Скаргу КП "ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ ІЗМАЇЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО" /вх.№2-388/20 від 20.03.2020р./ на дії державного виконавця під час виконання рішення Господарського суду Одеської області від 08.09.2014р. - задовольнити.

2. Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС головного територіального управління юстиції в Одеській області Волкогонова О.О. від 03.10.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП №51578370 з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 26.09.2014 по справі №916/2488/14 про стягнення з ФОП Данілова В.Г. боргу в розмірі 3 890,93 на користь КП «ТМ ІЗМАЇЛТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО».

Ухвала набрала законної сили 13.04.2020р. та може бути оскаржена в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст ухвали складено 13 квітня 2020 р.

Суддя О.В. Цісельський