УХВАЛА

м. Київ

16.04.2020Справа №910/3863/20
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без виклику учасників справи

заяву ОСОБА_1 , м. Черкаси

про забезпечення позову

у справі

за позовом ОСОБА_1 , м. Черкаси

до Міністерства юстиції України, м. Київ

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Черкаська обласну організацію Товариства «Знання» України, м. Черкаси

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області, м. Черкаси

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державний реєстратор головного спеціаліста відділу державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та громадських формувань Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Сточенко Альону Олександрівну, м.Черкаси

третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Всеукраїнська громадська організація Товариство «Знання» України, м.Київ

про визнання дійсною угоди та визнання недійсним односторонньої правочину, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2020 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом про:

- визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України (відповідач) від 24.02.2020 року №663/5 «Про скасування реєстраційної дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»;

- скасування проведеної відповідачем в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційої дії від 27.02.2020 року «Внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті ліквідації» щодо громадської організації Черкаської обласної організації Товариства «Знання» Україна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний наказ відповідача, яким запроваджено процедуру з припинення Черкаської обласної організації Товариства «Знання» України, порушує права позивача як керівника (голови правління) та члена цієї організації.

Разом з позовною заявою 16.03.2020 до суду позивачем була подана заява про забезпечення позову, в якій позивач просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- заборони суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним у п. 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вчиняти реєстраційні дії щодо припинення Черкаської обласної організації Товариства «Знання» України () у будь-який спосіб до закінчення розгляду справи по суті;

- заборони Черкаській обласній організації Товариства «Знання» України (), її посадовим особам, в тому числі комісії з припинення, приймати рішення та вчиняти будь- які дії, направлені на відчуження та/або припинення частки або частини частки в статутному капіталі ТОВ «Центр знань» (), а також вчиняти будь-які інші дії, що вимагають внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- заборони Черкаській обласній організації Товариства «Знання» України (), її посадовим особам, в тому числі комісії з припинення приймати рішення та вчиняти будь-які дії, направлені на припинення правовідносин з головою правління ОСОБА_1 ;

- заборони суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним у п. 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вчиняти будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців стосовно ТОВ «Центр знань» (), крім реєстраційних дій, вчинених на підставі судових рішень.

Ухвалою від 17.03.2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено.

Ухвалою від 23.03.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухваленоздійснювати за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Черкаську обласну організацію Товариства «Знання» України, в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області, в якості третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державного реєстратора головного спеціаліста відділу державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та громадських формувань Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Сточенко Альону Олександрівну, в якості третьої особи-4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Всеукраїнську громадську організацію Товариство «Знання» України. Підготовче засідання у справі призначено на 16.06.2020 року.

15.04.2020 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить суд заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним у п. 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вчиняти реєстраційні дії щодо припинення Черкаської обласної організації Товариства «Знання» України () у будь-який спосіб до закінчення розгляду справи по суті.

Заява обгрунтована тим, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань строк процедури припинення Черкаської обласної організації Товариства «Знання» України визначений з 27.02.2020 року до 28.04.2020 року, тобто до дати першого судового засідання Черкаська обласна організація Товариства «Знання» України вже буде припиненою (ліквідованою) як юридична особа. За таких обставин, виконання позитивного для позивача рішення вданій справі буде фактично неможливим.

Згідно з ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України).

Як на необхідність вжиття заходів до забезпечення позову заявник зазначає, що у разі відсутності такого забезпечення і ухвалення рішення на користь позивача, його права будуть не поновленими, так як до того часу Черкаська обласна організація Товариства «Знання» України буде припинена.

В той же час, суд зазначає, що заявник повторно звертається до суду з ідентичною вимогою щодо забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним у п. 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вчиняти реєстраційні дії щодо припинення Черкаської обласної організації Товариства «Знання» України у будь-який спосіб до закінчення розгляду справи по суті.

Суд зазначає, що заявником не надано до суду підтверджуючих документів стосовно того, що його право не може бути відновленим в результаті прийняття позитивного для нього рішення.

Так в матеріалах заяви відсутні достовірни докази того, що внесення запису про ліквідацію Черкаської обласної організації Товариства «Знання» України призведе до неможливості виконання рішення суду, оскільки відстутні навіть посилання в заяві на сам процес ліквідації та яким чином він відбувається, і чи вплине це на можливість в майбутньому відновлення порушеного права позивача.

За змістом п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно з п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, суд зазначає, що без обґрунтування належними доказами підстав для вжиття заходів забезпечення позову з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявні докази, долучені до заяви, ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів, з якими приписи ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, пов`язують можливість вжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні поданої заяви.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 1 051,00 грн, за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника - ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити повністю.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя C.М. Морозов