Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/140/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Гальченко Оксани Валентинівни

до Селянського (фермерського) господарства "Шателюк"

про стягнення 62048,78 грн

Фізична особа-підприємець Гальченко Оксана Валентинівна звернулася до господарського суду з позовом про стягнення з Селянського (фермерського) господарства "Шателюк" 62048,78 грн, з яких 43000грн основного боргу, 16898,78 грн пені, 2150,00грн штрафу.

Ухвалою суду від 10.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10.03.2020.

Ухвалою суду від 10.03.2020 розгляд справи відкладено на 09.04.2020 о 12:00.

03.04.2020 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, що вбачається з поштового повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 39).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, а надання письмового відзиву, відповідно до вимог ст. 178 ГПК України, є правом відповідача а не його обов`язком, суд вважає, що неявка представників сторін та неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, не перешкоджає розгляду справи. Розгляд справи здійснюється за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2018 між Фізичною особою підприємцем Гальченко Оксаною Валентинівною (виконавець, позивач) та Селянським (фермерським) господарством "Шателюк" (замовник, відповідач) укладено Договір б/н про надання послуг (виконання робіт) сільськогосподарською технікою (а.с. 9-11).

Відповідно до п.1.1. Договору, виконавець зобов`язався надати замовнику послуги (виконати роботи) сільськогосподарською технікою (надалі - техніка) з обслуговуючим персоналом на умовах визначених даним договором, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити надані послуги (роботи).

Як стверджує позивач, ним були надані послуги належним чином, про що свідчить підписаний Акт виконаних робіт (надання послуг), проте відповідач не оплатив їх вартість, внаслідок чого за останнім рахується заборгованість у розмірі 43000,00 грн

25.11.2019 позивач направив відповідачу претензію про сплату заборгованості за надані послуги, однак остання залишена без відповіді та задоволення.

Не виконання відповідачем у повному обсязі зобов`язань в частині проведення розрахунків стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Крім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 16898,78 грн пені за період з 01.12.2018 по 31.01.2020 та 2150,00грн штрафу.

В обґрунтування своєї позиції позивач зсилається на ст. 7, 20, 173, 174 ГК України та ст. 525, 610, 611, 629 ЦК України.

Матеріали справи не містять відзиву, чи будь-якої іншої заяви по суті справи зі сторони відповідача, в яких було б викладено процесуальну позицію останнього з приводу заявленого позову.

Оцінивши в сукупності надані до справи документи, проаналізувавши вимоги законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, відносини між сторонами виникли на підставі Договору б/н про надання послуг (виконання робіт) сільськогосподарською технікою від 01.10.2018 (а.с. 9-11).

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно підписаного сторонами акта виконаних робіт (надання послуг) №1 від 15.11.2018, позивач надав відповідачу послуги на суму 43000,00 грн (а.с. 12).

Оскільки сторони не обумовили строків проведення розрахунків за надані послуги у Договорі, для їх визначення слід керуватися ч.2 ст. 530 ЦК України, згідно якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у с е м и д е н н и й строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст. 530 ЦК України)

Судом встановлено, що 25.11.2019 відповідачу направлялась претензія з вимогою оплатити заборгованість у розмірі 43000,00грн (а.с. 13), яка отримана останнім 29.11.2019, що вбачається з поштового повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 14).

За вказаного, з урахуванням приписів ст. 254 ЦК України, у відповідача виник обов`язок провести розрахунки на отримані послуги у строк до 09.12.2019 (29.11.2019 + 7 днів (7,8 грудня 2019 року - вихідні дні).

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Враховуючи те, що доказів погашення основного боргу в заявленому розмірі станом на день розгляду справи відповідач не надав, позовні вимоги про стягнення з останнього на користь позивача 43000,00грн є обґрунтованими.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 4.4. Договору, за прострочення виконання зобов`язань по оплаті послуг (робіт) замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожний день прострочення, а також штраф у розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Згідно з п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, як зазначено у п.2.5 постанови Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення суми пені, суд встановив, що позивачем не вірно визначено початок періоду її нарахування пені та не враховано вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України - здійснено нарахування пені понад встановлений шестимісячний строк.

Згідно здійсненого судом розрахунку, в межах шестимісячного строку для нарахування пені - за період з 10.12.2019 по 10.06.2019, обґрунтовано заявлена її сума складає 5040,84грн. У стягненні 11857,94 грн пені слід відмовити.

Здійснений позивачем розрахунок штрафу у сумі 2150,00грн (43000,00 Х 5%) є арифметично вірним, відповідає приписам законодавства, тому вимога в цій частині підлягає задоволенню.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню на суму 50190,84грн, з яких: 43000,00 грн основного боргу, 2150,00грн штрафу та 5040,84грн пені. У стягненні 1857,94грн пені суд відмовляє.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 2800,00грн витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно приписів ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Так, надання адвокатом Мутасом В.В. відповідачу адвокатських послуг при розгляді справи № 906/140/20 підтверджується, договором №15 про надання правової допомоги по господарській справі від 27.01.2020, актом приймання-передачі виконаної роботи до Договору про надання правових послуг №15 від 27.01.2020, квитанцією до прибуткового касового ордера №15 від 27.01.2020 на суму 2800,00грн (а.с. 20, 22,23).

Суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Також судом враховується, що клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, згідно з ч. 6 ст. 126 ГПК України, від відповідача не надходило.

Оцінивши заявлені до стягнення витрати, з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, взявши до уваги ціну позову, суд вважає що сума заявлених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2800,00грн є обґрунтованою та співмірною із обсягом юридичної роботи та затратами часу, який міг би витратити адвокат, як кваліфікований фахівець, при підготовці цієї справи: на аналіз боргового зобов`язання відповідача; збирання, систематизацію та аналіз документів щодо штрафних санкцій; підготовку позовної заяви.

Водночас суд враховує, що згідно з ч.2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно зі ст.15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04, п. 269).

Оскільки позов задоволено частково, витрати позивача, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог - у розмірі 2264,90грн.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Гальченко Оксани Валентинівни до Селянського (фермерського) господарства "Шателюк" задовольнити частково.

2. Стягнути з Селянського (фермерського) господарства "Шателюк" (13411, Житомирська обл., Андрушівський р-н., с. Волосів, ід.код 30873123) на користь Фізичної особи-підприємця Гальченко Оксани Валентинівни ( АДРЕСА_1 , ід.номер НОМЕР_1 ):

- 43000грн основного боргу,

- 5040,84 грн пені,

- 2150,00 грн штрафу;

- 1700,29 грн судового збору;

- 2264,90 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. У стяненні 11857,94грн пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 14.04.20

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек. з пов. про вруч.).