СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2020 р. Справа № 917/1948/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А. , суддя Шевель О.В.

за участі секретаря судового засідання Ярітенко О.В.

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. №630П) на рішення господарського суду Полтавської області від 21.01.2020 (рішення ухвалене суддею Семчук О.С. 21.01.2020 у приміщені господарського суду Полтавської області) у справі №917/1948/19

за позовною заявою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Лубенського колективного учбово-виробничого об`єднання українського товариства сліпих, м. Лубни,

про стягнення 5029,65 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовною заявою, в якій просило стягнути з Лубенського колективного учбово-виробничого підприємства Полтавського учбово-виробничого об`єднання українського товариства сліпих на свою користь борг у загальній сумі 5029,65 грн., в тому числі 3366,01 грн. пені, 334,32 грн. 3% річних та 1329,32 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.01.2020 у справі №917/1948/19 відмовлено в позові повністю.

АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 21.01.2020 у справі №917/1948/19 повністю; ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ "НАК "Нафтогаз України" задовольнити повністю. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Полтавської області від 21.01.2020 у справі №917/1948/19; встановлено учасникам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 5 днів з дня вручення даної ухвали; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 09.04.2020.

06.04.2020 від АТ "НАК "Нафтогаз України" надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (вх.№3296).

У судове засідання учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

31.12.2014 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та Лубенським колективним учбово-виробничим об`єднанням українського товариства сліпих (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 4093/15-ТЕ-24 (далі - договір), згідно умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах цього договору (п. 1.1 договору). Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п. 1.2. договору).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 19,000 тис. куб. м.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п.3.3 договору). Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем п. 6.1 договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На виконання умов укладеного договору, позивач у 2015 році передав відповідачу природний газ на загальну суму 18178,20 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від: 31.01.2015 на суму 3206,23 грн., 28.02.2015 на суму 1851,20 грн., 31.03.2015 на суму 2233,50 грн., 30.04.2015 на суму 344,34 грн., 31.10.2015 на суму 1781,60 грн., 30.11.2015 на суму 3422,49 грн., 31.12.2015 на суму 5338,84 грн.

У вказаних актах сторони зазначали, що НАК "Нафтогаз України" передає, а Лубенське КУВП Полтавського УВО УТОС приймає імпортований природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Оскільки відповідачем оплата за переданий газ здійснювалась несвоєчасно, чим порушено умови договору, позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача боргу у загальній сумі 5029,65 грн., у тому числі: пені у сумі 3366,01 грн., 3% річних у сумі 334,32 грн., інфляційних втрат у сумі 1329,32 грн.

Рішенням місцевого господарського суду у позовних вимогах було відмовлено на підставі ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки погашення заборгованості за переданий у 2015 році природний газ було здійснено у повному обсязі до набрання чинності вказаного Закону.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування ч. 3 ст. 7 вказаного Закону є неправомірним.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів зазначає, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до нього, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

Згідно з ст. 2 цього Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Водночас ч. 3 ст. 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити на тому, що ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

При цьому, застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Зокрема, виконання даної норми не потребує включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.01.2020 у справі №917/602/19, від 03.02.2020 у справі №917/1343/18.

Як вбачається з матеріалів справи, у п. 1.2 договору сторони узгодили, що газ, який поставляється за цим договором використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. Відповідна інформація про отримання відповідачем від позивача газу виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, міститься в актах приймання-передачі природного газу, підписаних сторонами.

За матеріалами справи, на момент набрання чинності вищевказаного Закону (30.11.2016) заборгованість відповідача за поставку природного газу у 2015 році за договором купівлі-продажу природного газу № 4093/15-ТЕ-24 від 31.12.2014 була погашена 01.11.2016, про що свідчать розрахунки надані позивачем до позовної заяви, а також довідка щодо операцій по підприємству відповідача за період з 01.01.2015 по 30.09.2018.

Обставини погашення відповідачем основної заборгованості за отриманий газ станом на час набрання чинності Законом не заперечуються позивачем також і у позовній заяві.

Враховуючи викладене, позивачем всупереч положенням ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" нараховано та заявлено до стягнення суми пені, 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду Полтавської області від 21.01.2020 у справі №917/1948/19 без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281-284 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 21.01.2020 у справі №917/1948/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу

Повний текст постанови складено 13.04.2020

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.А. Пуль

Суддя О.В. Шевель