ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"21" квітня 2020 р. м. Київ Справа № 911/966/20

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., оглянувши матеріали позовної заяви у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СКВИРАПЛЕМРИБГОСП" (Київська обл., с. Великополовецьке)

до Великополовецької сільської ради (Київська обл., с. Великополовецьке)

про визнання права власності та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СКВИРАПЛЕМРИБГОСП" (далі - позивач) подало до суду позов, згідно з прохальної частини якого просить:

- визнати право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "СКВИРАПЛЕМРИБГОСП" на гідротехнічну споруду (греблю та водоскидну споруду), розташовану за адресою: Київська обл ., с. Великополовецьке, вул. Садова, буд . 6-Г ;

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Великополовецької сільської ради № 06-19-07 від 12.09.2017;

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер 44772730 від 21.12.2018 15:22:02, Сіваченко Віталій Леонідович, Комунальне підприємство "Реєстрація нерухомості", Київська обл.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що є власником гідротехнічної споруди (греблі та водоскидної споруди), розташованої за адресою: Київська обл., с. Великополовецьке, вул. Садова, буд. 6-Г, на підставі укладеного з КСП «Гігант» договору купівлі-продажу від 09.11.1999. Право власності на вищевказане майно за позивачем було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.08.2018 за № 42699781. Разом з тим, позивачу стало відомо, що 21.12.2018 право власності на належне позивачу нерухоме майно було зареєстроване і за відповідачем. Оскільки документи, подані відповідачем для реєстрації за ним права власності на гідротехнічну споруду, на думку позивача, не підтверджують правових підстав виникнення у відповідача права власності на нього, позивач вважає, що рішення про державну реєстрацію за відповідачем прав на спірне нерухоме майно підлягає скасуванню, а невизнання відповідачем права власності позивача на гідротехнічну споруду стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про визнання за ним права власності на спірне майно.

Оглянувши зміст позовної заяви та додані до неї документи, господарський суд дійшов висновку, що позовна заява не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

Так, згідно з вимог п. 2 ч. 1 статті 164 ГПК України унормовано, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За приписами ч. 1, пп. 2 п. 2 ч. 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Судовий збір справляється із позовних заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а із позовних вимог немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" мінімальний прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року складає 2102,00 грн.

Як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви, позивач звернувся до суду із позовом, в якому міститься дві немайнові вимоги про визнання протиправними та скасування рішень та одна майнова вимога про визнання права власності на майно.

Так, у п. 2.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 зазначено, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов`язаннях (у тому числі в зв`язку з вимогами, заснованими на приписах частини п`ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

У п. п. 2.10, 2.11 вищевказаної постанови Пленуму передбачено, що у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону України "Про судовий збір" підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов`язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

На підтвердження оплати позивачем судового збору за вимогами заявленими у позові, останнім надано до суду платіжне повідомлення від 14.04.2020 на суму 6306,00 грн, що складає вартість двох немайнових вимог (2102х2) та вартість однієї майнової вимоги у сумі 2102,00 грн, розраховану позивачем з вартості спірного майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу від 09.11.1999.

Натомість доказів, які би свідчили про правильність визначення позивачем ставки судового збору, належного до сплати у зв`язку з подачею позовної заяви з вимогою про визнання права власності на нерухоме майно, позивач до суду не подав, а вказаний ним документ як підстава для визначення ставки для сплати судового збору за вимогою майнового характеру, не розцінюється судом як належний доказ, який засвідчує дійсну вартість спірного майна станом на 2020 рік.

При цьому за п. 2 ч. 1 ст. 163 ГПК України унормовано, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається саме вартістю майна.

Водночас слід зазначити, що суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом п. 3 ч. 3 ст. 162 і ст. 163 ГПК України такий обов`язок покладається на позивача.

При цьому, під дійсною вартістю розуміється "грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості" (п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 №20).

Проаналізувавши тлумачення змісту всіх видів вартості, передбачених пунктом 3 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", слід дійти висновку про те, що поняття "дійсна вартість" є практично тотожним за своїм значенням до закріпленого у вітчизняних національних стандартах поняття "ринкова вартість", під яким розуміється "вартість майна, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу".

Так, приписами статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачена можливість для встановлення дійсної вартості майна шляхом проведення оцінки майна та складення за її результатами звіту про оцінку майна (акту оцінки майна), про повернення якого просить позивач.

Однак позивач документів, що посвідчують станом на 2020 рік дійсну вартість майна, про визнання права власності на яке ним заявлено позовну вимогу, суду разом з позовною заявою не подав, а визначена позивачем ціна позову, з якої було сплачено ставку судового збору з вимоги майнового характеру, не підтверджена документально та не доведено, що вона відповідає ринковій вартості спірного майна станом на день подання позову до суду.

За таких обставин, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 6306,00 грн є документально необґрунтованою, що позбавляє суд можливості встановити виконання позивачем вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України щодо сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Враховуючи, що позивачем при звернення до суду з позовною заявою були порушені вимоги встановлені п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України, вказане є підставою для залишення позову без руху на підставі ч. 1 ст. 174 ГПК України.

Окрім іншого, суд просить позивача звернути увагу на те, чи може позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень бути задоволена судом за рахунок Великополовецької сільської ради, коли вона не уповноважена на вчинення тих реєстраційних дій чи їх скасування, про задоволення яких позивач просить суд постановити рішення у даній справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки позовна заява не відповідає вимогам господарського процесуального законодавства, суддя вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених недоліків шляхом подання до суду належних та допустимих доказів, які підтверджують дійсну ринкову вартість спірного нерухомого майна - гідротехнічної споруди (греблі та водоскидної споруди), розташованого за адресою: Київська обл., с. Великополовецьке, вул. Садова, буд. 6-Г, станом на день подання позову до суду, та, за необхідності, шляхом уточнення складу учасників процесу чи змісту матеріально-правової вимоги у поданому позові.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 164, ст. ст. 174, 234 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СКВИРАПЛЕМРИБГОСП" від 11.04.2020 залишити без руху.

2. Товариству з обмеженою відповідальністю "СКВИРАПЛЕМРИБГОСП" протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви.

3. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "СКВИРАПЛЕМРИБГОСП", що в разі неусунення недоліків у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась з позовною заявою на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: (http://court.gov.ua/fair/).

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 235 ГПК України, та оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Антонова