ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.04.2020 Справа № 920/1253/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л. за участю секретаря судового засідання Пономаренко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області в порядку загального позовного провадження справу № 920/1253/19

за позовом Буринської міської ради Сумської області (41700, Сумська область, Буринський район, м. Буринь, вул. Першотравнева, )

до відповідача Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, )

про стягнення 388 540,88 грн,

за участю представників:

позивача: не прибув

відповідача: не прибув

установив:

19.12.2019 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 388540,88 грн безпідставно збережених коштів в розмірі земельного податку за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :00:014:0014, загальною площею 3,7371 га, що розташована за адресою: м. Буринь, вул. Незалежності, 84 в період з 21.12.2016 по 15.07.2019, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 24.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі № 920/1253/19, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.01.2020, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

23.01.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями відповідача проти задоволення позову, оскільки, на думку відповідача, правом стягнення плати за користування земельною ділянкою у даному випадку наділений лише орган податкової служби, а не позивач.

Також до відзиву додане клопотання представника відповідача про направлення справи за підсудністю до Господарського суду міста Києва за місцезнаходженням відповідача.

30.01.2020 до суду від позивача надійшли заперечення проти задоволення клопотання про передачу справи за підсудністю.

Ухвалою суду від 30.01.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю, відкладено підготовче засідання у справі № 920/1253/19 на 20.02.2020 та встановлено відповідачу додатковий строк для подання заперечень до 20.02.2020.

03.02.2020 позивачем до суду надіслана відповідь на відзив від 29.01.2020 № 172 (вх № 895 від 03.02.2020), згідно з якою позивач просить суд позов задовольнити.

18.02.2020 відповідачем подані заперечення (вх № 1464 від 18.02.2020), відповідно до яких відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити. У поданих запереченнях відповідач наполягає на пропуску позивачем строку позовної давності, у зв`язку з чим суд не має підстав задовольнити позовні вимоги.

03.03.2020 позивачем подана заява про уточнення позовних вимог № 429 від 28.02.2020 (вх № 1939 від 03.03.2020), відповідно до якої позивач уточнив підставу позову та просить суд стягнути з відповідача 388540,88 грн безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :00:014:0014, загальною площею 3,7371 га, що розташована за адресою: м. Буринь, вул. Незалежності, 84 в період з 21.12.2016 по 15.07.2019, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи. У поданій заяві про уточнення позовних вимог позивачем наголошено, що стягненню з відповідача підлягає сума безпідставно збережених коштів саме на підставі статей 1212, 1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій розташовані належні відповідачу об`єкти нерухомості.

У підготовчому засіданні від 12.03.2020 судом постановлено протокольну ухвалу про прийняття до розгляду та долучення до матеріалів справи заяви позивача від 28.02.2020 № 429 про уточнення позовних вимог (вх № 1939 від 03.03.2020) та відповідно до ч. 5 ст. 233 ГПК України зазначена ухвала занесена до протоколу судового засідання від 12.03.2020 № 920/1253/19.

12.03.2020 позивачем подане заперечення від 11.03.2020 № 530, на заперечення відповідача, уточнені позовні вимоги позивач підтримує та просить суд позов задовольнити.

У підготовчому засіданні від 12.03.2020 судом оголошено перерву до 24.03.2020, 12:30, із занесенням відповідної протокольної ухвали до протоколу судового засідання від 12.03.2020 № 920/1253/19 в порядку ч. 5 ст. 233 ГПК України.

Ухвалою суду від 24.06.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 920/1253/19 до розгляду по суті.

08.04.2020 до суду надійшло клопотання представника позивача № 730 від 08.04.2020 (вх. № 3017) про розгляд справи без його участі у зв`язку із запровадженням на території України карантинних заходів. Також у поданому клопотанні представник наголосив на тому, що позовні вимоги підтримує у та просить суд їх задовольнити.

Відповідачем клопотань щодо відкладення розгляду справи по суті не надходило, відтак суд дійшов висновку про розгляд справ по суті за відсутністю представників сторін.

Розгляд справи по суті розпочато 09.04.2020.

У ході судового засідання судом були встановлені обставини справи, досліджено докази, надані сторонами на підтвердження своїх позицій по суті спору, а також вчинено інші необхідні дії, встановлені Главою 6 «Розгляд справи по суті» Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд встановив:

Земельна ділянка з кадастровим номером :00:014:0014, загальною площею 3,7371 га, розташована за адресою: Сумська область, м. Буринь, вул. Незалежності, 84, перебуває у комунальній власності Буринської міської ради, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, запис №16212385.

Судом встановлено, що на підставі договору оренди землі від 19.04.2005, укладеного між Буринською міською радою та ТОВ «Суми-Петрол», земельна ділянка з кадастровим номером :00:014:0014 була передана в оренду ТОВ «Суми-Петрол».

На підставі додаткової угоди від 01.07.2008 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 19.04.2005 № 03 була змінена орендна плата з 1% на 3% від нормативної грошової оцінки 3793853,00 грн. Орендна плата встановлена в розмірі 113815,59 грн на рік.

На підставі додаткової угоди про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки від 08.09.2016 було розірвано договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:014:0014, загальною площею 3,7371 га, що розташована за адресою: м. Буринь, вул. Незалежності, 84, укладений між Буринською міською радою та ТОВ «Суми-Петрол».

Як зазначав позивач, власники нерухомого майна, що знаходиться на зазначеній земельній ділянці змінювались неодноразово, і відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у період з 04.06.2016 по 15.07.2019 відповідач - АТ КБ «Приватбанк» - було власником нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Буринь, вул. Незалежності, 84, яке розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :00:014:0014, загальною площею 3,7371 га.

Даний факт відповідачем протягом розгляду справи не заперечувався.

Також судом було встановлено, що рішенням Буринської міської ради від 29.01.2015 було затверджено Положення про встановлення плати за землю на території Буринської міської ради, відповідно до п. 3.1. якого, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації. Відповідно до п. 4.6. Положення про встановлення плати за землю на території Буринської міської ради, податок на земельні ділянки несільськогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні, справляється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Рішенням Буринської міської ради від 14.07.2017 було затверджено Положення про встановлення плати за землю на території Буринської міської ради, відповідно до п. 2.8 додатку до якого, плата за землю (у відсотках до нормативної грошової оцінки земельних ділянок) під будівлями торгівлі, встановлена на рівні 1%.

Рішенням Буринської міської ради від 23.06.2018 були встановлені ставки та пільги зі сплати податку на 2019 рік, відповідно до п. 03.07 додатку 2 до рішення, ставка податку (у відсотках до нормативної грошової оцінки земельних ділянок) під будівлями торгівлі, встановлена на рівні 1 %.

Позивач наголошує, що відповідач як власник нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці (у період з 21.12.2016 по 14.07.2019), відповідних прав на користування зазначеною земельною ділянкою у встановленому законодавством порядку не оформив. Таким чином позивач позбавлений можливості отримати дохід від АТ КБ «Приватбанк» у вигляді плати за землю у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки за користування відповідачем спірною земельною ділянкою.

Суд зазначає, що відповідно до статті 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За ст. ст. 80, 83 Земельного кодексу України (далі ЗК України) суб`єктами прав на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно з положеннями ч.ч. 1 ст.ст. 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки.

У силу ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Частина 1 ст. 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Предметом позову в цій справі є стягнення з відповідача як власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати на підставі ст.ст. 1212, 1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений.

Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч. 2 ст. 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (п. "е" ч. 1 ст. 141 цього Кодексу).

Водночас за змістом ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди (користування) земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди (користування) земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору (тощо) з моменту державної реєстрації цього права.

Судом встановлено, що відповідач був власником нерухомого майна, розміщеного на спірній земельній ділянці. Матеріали справи не містять доказів належного оформлення відповідачем права користування вказаною земельною ділянкою, зокрема укладення відповідних договорів оренди з позивачем та державної реєстрації такого права на відповідній земельній ділянці.

Відтак, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Відповідні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №922/207/15, № 922/5468/14.

У даній справі Буринська міська рада, уточнюючи позовні вимоги, як на правову підставу своїх вимог послалася на положення статей 1212-1214 ЦК України, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення 388540,88 грн, зауважила, що ця сума є сумою несплаченої відповідачем орендної плати як обов`язкового платежу за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без належного оформлення права власності/користування та державної реєстрації цих прав за період із 21.12.2016 по 15.07.2019.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України досить широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Втім, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом пункту 4 частини третьої статті 1212 ЦК України положення глави 83 Кодексу застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових втрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за пунктом 4 частини третьої статті 1212 ЦК вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Так у даній справі відповідач не спростував, що у період з 21.12.2016 по 15.07.2019 він був власником нерухомого майна, розташованого за адресою: м.Буринь, вул. Незалежності, 84, яке розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :00:014:0014, загальною площею 3,7371 га, а також не надав суду доказів належного оформлення права користування спірною земельною ділянкою.

Таким чином, із часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник й обов`язок укласти та зареєструвати відповідний договір щодо користування спірною земельною ділянкою. Цього обов`язку він не виконав, а тому без законних підстав зберігав у себе майно - кошти за оренду землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 86 зазначеного Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За розрахунком позивача розмір недоотриманих коштів за користування земельною ділянкою під спорудами, кадастровий номер :00:014:0014 за період з 21.12.2016 по 14.07.2019 склав 388540,88 грн.

Суд, перерахувавши розмір недоотриманих коштів за користування земельною ділянкою саме за період з 21.12.2016 по 14.07.2019 (хоча в прохальній частині позову було заявлено період розрахунку з 21.12.2016 по 15.07.2019) частково погоджується з вказаним розрахунком, оскільки він здійснений на підставі Земельного кодексу України та Положень про встановлення плати за землю на території Буринської міської ради, затверджених рішеннями Буринської міської ради від 29.01.2015, від 14.07.2017, від 23.06.2018, та визнає, що правильно визначений розмір недоотриманих коштів за користування земельною ділянкою за період з 21.12.2016 по 14.07.2019 складає 386125,12грн. (4273,60+150676,54+150676,54+80498,44).

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання.

Суд зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права ґрунтується на вищенаведених положеннях чинного законодавства.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, у розмірі 386125,12грн. законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Твердження відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності суд оцінює критично з огляду на наступне.

Позовна давність за статтею 256 Цивільного кодексу України - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Йдеться про те, що протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Відповідно до статті 261 ЦК України початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права.

Щодо строків звернення з позовом у даній справі суд зазначає, що Буринська міська рада 18.12.2019 звернулась до Господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з власника об`єкта нерухомого майна АТ КБ «Приватбанк» безпідставно збережених коштів у сумі 388540,88 грн за фактичне користування земельною ділянкою з кадастровим номером :00:014:0014, загальною площею 3,7371 га, що розташована за адресою м. Буринь, вул. Незалежності,84, за період з 21.12.2016 і до фактичного відчуження майна 15.07.2019. Тобто позивач подав позов до суду в межах трирічного строку позовної давності.

За вказаних обставин заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору суд покладає на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232-233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) на користь Буринської міської ради Сумської області (41700, Сумська область, Буринський район, м. Буринь, вул. Першотравнева, ) суму безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :00:014:0014, загальною площею 3,7371 га, що розташована за адресою: м. Буринь, вул. Незалежності, 84 за період з 21.12.2016 по 14.07.2019 у розмірі 386125,12грн.; 5791,88 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншому відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 15.04.2020.

Суддя В.Л. Котельницька