РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.04.2020Справа № 910/18406/19
За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Житлово-будівельного кооперативу "Каштан"

про стягнення 501871,41 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Каштан" про стягнення 501871,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором №510238 від 24.10.2018 з оплати поставленої позивачем та спожитої відповідачем у період з травня 2018 року по жовтень 2019 року теплової енергії у гарячій воді, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» у розмірі 374109,08 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 93797,88 грн., інфляційні втрати у розмірі 22736,01 грн. та 3% річних у розмірі 11228,44 грн.

Ухвалою суду від 28.12.2019 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

13.01.2020 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 28.12.2019 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 20.01.2020 відкрито провадження у справі № 910/18406/19, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

12.02.2020 від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву. У своєму відзиві, відповідач проти позовних вимог заперечує повністю, оскільки, вважає, що нарахування за спожиту теплову енергію має проводитись не у гігакалоріях, а в кубічних сантиметрах, однак, позивач відмовляється вносити відповідні зміни до договору. Також відповідач вказує, що ним одноособово обслуговується теплопункт, до якого підключений будинок ЖБК "Будівельник-72" і вказана юридична особа не несе витрат на обслуговування теплопункту, яким користується. Крім того, ЖБК "Будівельник-72" виставляються менші рахунки за спожиту теплову енергію.

12.02.2020 відповідач подав клопотання, в якому просив надати можливість представити додаткові докази до 19.02.2020.

Згідно ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Відповідач не зазначив, які саме докази він має намір подати у строк до 19.02.2020 та які саме дії він вчинив для отримання доказів, в зв`язку з чим суд не вбачає підстав для надання відповідачу додаткового строку на подання доказів.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ГПК України пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Суд відзначає, що відповідачем не було подано додаткові докази, крім тих, що долучені до відзиву.

Суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", КП "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго". За розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарського діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Таким чином, з 01.05.2018 року постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго».

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

24.10.2018 відповідач звернувся до позивача зі звертанням-дорученням про укладення договору на постачання теплової енергії у гарячій воді для опалення та гарячого водопостачання за адресою: м. Київ, бульвар Ігоря Шамо, 15, з зазначенням даних про теплове навантаження об`єкту.

24.10.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» («постачальник») та Житлово - будівельним кооперативом «Каштан» («споживач») було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 510238.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Відповідно до п. 2.1. договору, при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими у встановленому порядку, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Відповідно до п. 2.2.1.- 2.2.2. договору, постачальник зобов`язаний безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем (додаток № 3, 4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку № 1. Постачальник зобов`язаний щомісячно оформляти для споживача: величину фактично спожитої теплової енергії, визначену в Гігакалоріях ( облікову картку) та її вартість за кожним особовим рахунком «Споживача» за розрахунковий період ( місяць); рахунок - фактуру, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця з урахуванням кінцевого сальдо розрахунків на його початок; акт звіряння розрахунків; акт приймання - передавання товарної продукції.

Відповідно до п. 2.2.3. - 2.2.5. договору, постачальник зобов`язаний сповіщати споживача про зміну тарифів на теплову енергію та мережну воду, шляхом оприлюднення нових тарифів на офіційному сайті постачальник, а саме: http://www.kte.kiev.ua/tarufu/. На вимогу споживача надавати достовірну інформацію щодо методики розрахунків, режимів теплоспоживання тощо, яка стосується предмету договору. Здійснювати перевірку роботи приладів обліку та стану теплоспоживального обладнання споживача не менше одного разу на рік.

Відповідно до п. 2.3.1. договору, споживач зобов`язується дотримуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1 не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку 2.

Відповідно до п. 2.3.5. договору, споживач зобов`язаний забезпечувати : своєчасне надходження коштів на рахунок постачальника; своєчасне щомісячне надходження коштів на рахунок постачальника за теплову енергію, спожиту орендарями; прийняття всіх заходів для стягнення коштів з боржників згідно з чинним законодавством України; безперешкодний цілодобовий доступ представників постачальника до тепловикористовуючих установок та приладів обліку для виконання ними службових обов`язків.

Відповідно до п. 2.5.2. договору, споживач має право перевіряти достовірність нарахувань та проведення розрахунків за теплову енергію, згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 2.6. договору, сторони зобов`язуються розглянути претензію іншої сторони, та вжити необхідні заходи щодо її врегулювання на взаємній основі. Після закінчення 30 днів з моменту отримання претензії відповідачем та при недосягненні згоди сторони мають право звернутися для вирішення спору в Господарський суд м. Києва.

Відповідно до п. 3.1. договору, сторони несуть відповідальність за: невиконання умов цього договору; правильність застосування тарифів і достовірність нарахувань за фактично відпущену теплову енергію; надання іншій стороні недостовірних даних, які впливають на розрахунки та режими теплоспоживання; невиконання правил, нормативних чи галузевих актів щодо взаєморозрахунків за енергоносії та чинного законодавства України.

Відповідно до п. 3.3. договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5% від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Відповідно до п. 4.1. - 4.2. договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2019. Керуючись ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони домовились про те, що дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01.05.2018.

Згідно з п.4.4 договору договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

У додатку № 1 до договору № 510238 від 24.10.2018 року, сторонами визначено обсяги постачання теплової енергії споживачу - в межах 1363,00 Гкал/рік. Орієнтовну вартість теплової енергії, на поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладення договору, визначено в розмірі 1515114,59 грн., ( ПДВ 303022,92 грн.), всього разом з ПДВ 1818137,50 грн. Зміна заявленого споживання теплової енергії за ініціативою споживача оформляється як додаток до договору за 15 днів до початку розрахункового періоду

Відповідно до додатку № 2 до договору № 510238 від 24.10.2018, сторонами встановлено, що розрахунки з споживачем за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими виконавчим органом Київської міської ради ( Київська міська державна адміністрація) від 26.04.2018 № 700, за кожну відпущену Гігакалорію ( 1 Гкал/грн.) без урахування ПДВ: житловими організаціями 1097,94 грн./Гкал у разі знаходження в житловому будинку орендарів тощо.

Відповідно до п.2 додатку №2 до договору у разі встановлення у споживача будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії - кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів, встановлених на межі балансової належності (додатки 3, 4).

До матеріалів справи додано акт № 2- 08/660 про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи. Акт було складено 15.08.2018 між представником РТ «Позняки» СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» інженером пузик А.С. у присутності представника споживача ЖБК «Каштан», відповідального за експлуатацію системи теплоспоживання, голови правління Принько А.П.. Акт містить обсяг та характеристику встановлених приладів комерційного обліку (теплолчильник).

Отже, будинок за адресою: м. Київ, бульвар Ігоря Шамо, 15 обладнаний будинковим приладом обліку, для визначення кількості спожитої теплової енергій для опалення.

Відповідно до п. 4 - 5, додатку № 2, дата зняття споживачем показників будинкових приладів обліку - 25 число звітного місяця. Споживач, що має будинкові прилади обліку, щомісячно надає постачальнику звіт по фактичному споживанню теплової енергії в ЦОК за адресою: вул. Будівельників, 25 не пізніше 28 числа звітного місяця. Відповідно до п. 9, споживач щомісячно з 12 по 15 числа отримує в ЦОК за адресою: вул. Будівельників, 26 оформлену постачальником рахунок - фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання - передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання. Відповідно до п. 10, споживач на розрахунковий рахунок постачальника, відкритий у ТВБВ № 100/020 філії - Головного управлінні по м. Києва та Київській області АТ «Ощадбанк» ( код банку 322669), щомісячно: забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на поточний рахунок постачальника; до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок «постачальника» згідно з його розрахунком за кожною тарифною групою окремо. Оплата заборгованості минулих періодів зараховується першочергово.

У додатку № 5 до договору № 510238 від 24.10.2018, сторонами визначено схему абонентської теплотраси, що знаходиться на балансі абонента. В схемі зазначено про наявність бойлера на частині теплотраси, яка перебуває на балансовій належності споживача.

У додатку № 6 до договору № 510238 від 24.10.2018, сторонами узгоджено розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін.

У додатку № 5 до договору № 510238 від 24.10.2018 визначено умови припинення подачі теплової енергії.

У довідці - додаток № 6 до договору № 510238 від 24.10.2018 визначено дані по будинках, опалення і гарячого водопостачання Житлово - будівельного кооперативу «Каштан», яких здійснюються від теплових мереж постачальника станом на 24.10.2018. Відповідно до довідки, будівля споживача знаходиться за адресою: бульвар Ігоря Шамо, 15, Дніпровський район. Площу будівлі визначено в обсязі 5638,00 м2.

У довідці - додаток № 7 до договору № 510238 від 24.10.2018 визначено дані про теплові навантаження об`єктів теплопостачання, визначено: по опаленню всього - 0,464 Гкал/год, населення - 0,460 Гкал/год; по гарячому водопостачанню максимально - 0,170 Гкал/год; середньо годин. - 0,071 Гкал/год; середньо добову - 1,699 Гкал/добу.

До матеріалів справи позивачем додано акти приймання - передавання товарної продукції, а саме : акт № 5/2018 - 510238 від 31.05.2018 відповідно до якого позивачем було передано товару у кількості 33,70816 Гкал (тариф - 1097,94 грн/Гкал), вартістю 43643,71 грн.; акт № 6/2018 - 510238 від 30.06.2018 відповідно до якого позивачем було передано товару у кількості 32,62080 Гкал (тариф - 1097,94 грн/Гкал), вартістю 42235,85 грн; акт № 7/2018 - 510238 від 31.07.2018 відповідно до якого позивачем було передано товару у кількості 33,70816 Гкал (тариф - 1097,94 грн/Гкал), вартістю 43643,71 грн; акт № 10/2018 - 510238 від 31.10.2018 відповідно до якого позивачем було передано товару у кількості 41,66048 Гкал (тариф - 1097,94 грн/Гкал), вартістю 54888,85 грн; акт № 11/2018 - 510238 від 30.11.2018 відповідно до якого позивачем було передано товару у кількості 119,97 Гкал (тариф - 1097,94 грн/Гкал), вартістю 158063,83 грн; акт № 12/2018 - 510238 від 31.12.2018 відповідно до якого позивачем було передано товару у кількості 138,669 Гкал (тариф - 1097,94 грн/Гкал), вартістю 182700,29 грн; акт № 1/2019 - 510238 від 31.01.2019 відповідно до якого позивачем було передано товару у кількості 121,069 Гкал (тариф - 1342,98 грн/Гкал) 17,6 Гкал (тариф - 1097,94 грн/Гкал), вартістю 218300,38 грн; акт № 2/2019 - 510238 від 28.02.2019 відповідно до якого позивачем було передано товару у кількості 125,572 Гкал (тариф - 1342,98 грн/Гкал), вартістю 202368,82 грн; акт № 3/2019 - 510238 від 31.03.2019 відповідно до якого позивачем було передано товару у кількості 116,669 Гкал (тариф - 1342,98 грн/Гкал), вартістю 188020,96 грн; акт № 4/2019 - 510238 від 30.04.2019 відповідно до якого позивачем було передано товару у кількості 61,479 Гкал (тариф - 1342,98 грн/Гкал), вартістю 99078,08 грн; акт № 5/2019 - 510238 від 31.05.2019 відповідно до якого позивачем було передано товару у кількості 30,44608 Гкал (тариф - 1342,98 грн/Гкал), вартістю 49066,16 грн; акт № 6/2019 - 510238 від 30.06.2019 відповідно до якого позивачем було передано товару у кількості 32,62080 Гкал (тариф - 1342,98 грн/Гкал), вартістю 52570,90 грн; акт № 7/2019 - 510238 від 31.07.2019 відповідно до якого позивачем було передано товару у кількості 23,92192 Гкал (тариф - 1342,98 грн/Гкал), вартістю 38551,99 грн; акт № 9/2019 - 510238 від 30.09.2019 відповідно до якого позивачем було передано товару у кількості 3,26208 Гкал (тариф - 1342,98 грн/Гкал), вартістю 5257,09 грн; акт № 10/2019 - 510238 від 31.10.2019 відповідно до якого позивачем було передано товару у кількості 35,81492 Гкал (тариф - 1342,98 грн/Гкал), вартістю 57718,46 грн. Акти приймання - передавання товарної продукції підписані з боку позивача та не містять підписів відповідача. Згідно зазначених вище актів відповідачем спожито товару на суму 1436109,08 грн.

До актів також додано облікові картки за період з травня 2018 по липень 2019 на підтвердження кількості та вартості спожитої теплової енергії у гарячій воді. Також до матеріалів справи долучено відомості споживання теплової енергії, заповнені відповідачем, з зазначенням щоденних обсягів споживання теплової енергії для потреб опалення. Дані облікових карток та відомостей тотожні з даними, вказаними у вищезазначених актах.

До матеріалів справи долучено вимогу щодо сплати заборгованості у сумі 311133,53 грн від 11.09.2019 № 30/вих-510238, в якій позивач просив відповідача погасити існуючу заборгованість в термін до 01.10.2019. Вимога була отримана відповідачем 20.09.2019.

Відповідач відповіді на вимогу не надав, суму боргу не сплатив.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача, що ним виконано належним чином взяті на себе зобов`язання за договором, однак відповідачем порушено договірні зобов`язання внаслідок чого, за період з травня 2018 року по жовтень 2019 року у відповідача виникла заборгованість за договором, яка на день подання позову становить 374109,08 грн. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 93797,88 грн., інфляційні втрати у розмірі 22736,01 грн. та 3% річних у розмірі 11228,44 грн.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отримано теплову енергію.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позивачем у період з травня 2018 року по жовтень 2019 року з поставки теплової енергії відповідачу Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" було подано до суду облікові картки Житлово-будівельного кооперативу "Каштан" за період з травня 2018 року по травень 2019 року, відомості обліку споживання теплової енергії за період жовтня 2018 по квітень 2019 та акти приймання-передавання товарної продукції за період з травня 2018 року по травень 2019 року.

Водночас, акти приймання-передавання товарної продукції за вищезазначений період не підписані представником відповідача.

Проте, акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Отже, постачальник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання споживача до підписання акта приймання-передавання товарної продукції, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

При цьому, сам по собі факт відсутності підписаних сторонами актів приймання-передавання товарної продукції не є визначальним для висновку про невиконання позивачем своїх зобов`язань із постачання теплової енергії.

Відповідно до п. 9, споживач щомісячно з 12 по 15 числа отримує в ЦОК за адресою: вул. Будівельників, 26 оформлену постачальником рахунок - фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання - передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Судом встановлено, що позивач умови договору виконав у повному обсязі, у період з травня 2018 по жовтень 2019 надав послуги з постачання теплової енергії у на загальну суму 1436109,08 грн., що підтверджується актами приймання-передавання товарної продукції, обліковими картками, відомістю обліку споживання теплової енергії за вказаний період.

Однак, відповідач, зі свого боку, зобов`язання з оплати послуг виконав неналежним чином, оплатив їх частину - на загальну суму 1062000,00 грн, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість зі спожитої теплової енергії у гарячій воді у сумі 374109,08 грн.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Оскільки доказів належної оплати заборгованості відповідач суду не надав, позовні вимоги в частині стягнення 374109,08 грн. основного боргу за період травня 2018 р. по жовтень 2019 р. підлягають задоволенню.

За прострочення зобов`язання крім того, позивач просив стягнути з відповідача також пеню в сумі 93797,88 грн.

Згідно зі ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як вбачається із договору, у пункті 3.3 договору передбачено, що споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) за кожний день до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перебіг строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Перевіривши розрахунок пені відповідно до умов договору та вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 93797,88 грн., тобто у сумі, заявленій позивачем.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення матеріальних втрат у вигляді інфляційної складової боргу в сумі 22736,01 грн. та 3 % річних в сумі 11228,44 грн. суд враховує, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши на підставі наведених норм чинного законодавства власний розрахунок заявлених до стягнення матеріальних втрат, встановив, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційна складова боргу в сумі 22736,01 грн. та 3 % річних в сумі 11228,44 грн., тобто у сумах, заявлених позивачем.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідачем до відзиву долучено лист від 08.10.2018 №41 адресований позивачу, в якому позивач просив переглянути нараховані за період з травня по липень 2018 суми вартості гарячого водопостачання, зазначивши про завищення показників споживання та нарахування іншій організації менших сум. Доказів направлення вказаного листа позивачу відвідач не надав. Доказів того, якими є на його думку дійсні показники споживання суду також не надав.

Також відповідач долучив до відзиву лист від 06.11.2018 № 51 адресований позивачу, в якому просив укласти договір на постачання гарячої води (з визначенням постачання теплової енергії у метрах кубічних). Доказів направлення вказаного лист позивачу суду не надано. Доказів того, що мі сторонами був укладений інший договір, ніж той, на підставі якого заявлено позов, чи доказів постачання теплової енергії за іншим договором, ніж той, що є предметом розгляду у даній справі суду не надано.

Отже доказів направлення долучених до матеріалів справи листів позивачу суду не надано, крім того, вказані листи не спростовують обв`язку відповідача оплачувати отриману теплову енергію та не підтверджують, що облік теплової енергії та нарахування плати за неї були здійснені позивачем в супереч умовам договору чи чинного законодавства.

Відповідач не надав суду доказів сплати вартості спожитої теплової енергії у більшому розмірі, ніж вказано позивачем.

Договором сторони обумовили обрахунок спожитої теплової енергії саме у гігакалоріях і згідно з цим визначили встановлені обсяги споживання, а тому і вартість спожитої теплової енергії обраховується згідно чинних тарифів (встановлених розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 23.07.2018 № 1294 в період з травня 2018 по грудень 2018 та Розпорядженням № 2340 від 22.12.2018 в період з січня 2019 по жовтень 201) саме у Гкал, а не см куб.

Заперечення відповідача не спростовують його обов`язку виконувати умови договору та сплачувати вартість отриманої теплової енергії.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.ст. 79, 123, 129, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Каштан» (02154, м. Київ, бульвар Давидова, будинок 15, ідентифікаційний код 22884784) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, будинок 5, ідентифікаційний код 40538421) основний борг у сумі 374109 (триста сімдесят чотири тисячі сто дев`ять) грн. 08 коп., пеню в сумі 93797 (дев`яносто три тисячі сімсот дев`яносто сім) грн. 88 коп., інфляційні втрати в сумі 22736 (двадцять дві тисячі сімсот тридцять шість) грн. 01 коп., 3 % річних в сумі 11228 (одинадцять тисяч двісті двадцять вісім) грн. 44 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 7528 (сім тисяч п`ятсот двадцять вісім) грн. 07 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко