РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.04.2020Справа № 910/1290/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Актив Спец Пром" (02068, м. Київ, вул. Анни Ахматової, буд. 7/15; ідентифікаційний код 38443933)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карго Дайнемікс Групп" (02094, м. Київ, вул. Попудренко, буд. 52; ідентифікаційний код 42642405)

про стягнення 170 085, 00 грн,

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Актив Спец Пром" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карго Дайнемікс Групп", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 170 085, 00 грн, яка складається із суми основного боргу - 170 000, 00 грн та штрафу - 85, 00 грн і яка утворилася у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору № 19/02 від 19.02.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Актив Спец Пром" залишено без руху, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліку шляхом подання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи № 910/1290/20.

10.02.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків по справі, в якій позивач зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи № 910/1290/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд вказує, що ухвала суду від 14.02.2020, якою відповідачу встановлювався п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву направлялася поштовим повідомленням № 127 на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 02094, м. Київ, вул. Попудренко, буд. 52.

Однак, 18.03.2020 на адресу суду повернувся конверт (поштове повідомлення № 127) із ухвалою суду від 14.02.2020 із зазначенням причин повернення: "за закінченням встановленого строку зберігання".

Місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Приписами ст. 10 зазначеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття та розгляд справи № 910/1290/20 за правилами спрощеного провадження - належним чином та враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Актив Спец Пром" (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карго Дайнемікс Групп" (позичальник) був укладений договір позики (поворотної фінансової допомоги) № 19/02 за умовами якого позикодавець надає позичальнику позику, а останній зобов`язується повернути позику у визначений договором строк.

Згідно п. 2.1. договору, сума позики становить 170 000, 00 грн.

Відповідно до п. 3.1. договору строк позики становить шість місяців з моменту надходження суми позики на банківський рахунок позичальника до 31.07.2019 року. Позика за погодженням сторін може бути повернута достроково.

Строк, визначений у п. 4.1. цього договору, може бути продовжений за згодою сторін (п. 3.2. договору).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що позика повертається позикодавцю на його банківський рахунок у строк, вказаний в п. 3.1. цього договору.

Цей договір набуває чинності з моменту перерахування суми позики позичальнику і діє до 31.07.2019 року, з питань розрахунків до моменту його остаточного виконання (п. 5.1. договору).

В пункті п. 6.1. договору сторонами погоджено, що за порушення умов цього договору винна сторона відшкодовує завдані збитки, у тому числі втрачену вигоду, у порядку передбаченому чинним законодавством.

При простроченні повернення позики позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 0, 05% від неповерненої суми позики (п. 6.2. договору).

Як про це вказує позивач сума позики в розмірі 170 000, 00 грн була надана Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Актив Спец Пром" однією частиною, що підтверджується платіжним дорученням № 52 від 19.02.2019 року.

Проте, позичальник в порушення взятих на себе зобов`язань, у строк обумовлений договором кошти в розмірі 170 000,00 грн не повернув, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість, перед позикодавцем.

Звертаючись з позовом позивач просить суд стягнути з відповідача борг в розмірі 170 000, 00 грн, а також штраф в розмірі 85, 00 грн.

Так, статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 19/02 від 19.02.2019, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 та 2 статті 1047 Цивільного кодексу України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 193 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Так, статтею 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відтак, наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 52 від 19.02.2019 підтверджується факт надання позивачем відповідачу поворотної фінансової допомоги за договором № 19/02 від 19.02.2019 на суму 170 000, 00 грн.

В п. 3.1. договору сторонами погоджено, що строк позики становить шість місяців з моменту надходження суми позики на банківський рахунок позичальника до 31.07.2019 року. Позика за погодженням сторін може бути повернута достроково.

В той час, доказів повернення позики на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Актив Спец Пром" ані в строк визначений в договорі, ані стоном на час розгляду справи в матеріалах справи не міститься.

Також в матеріалах справи відсутні будь які докази продовження строку повернення позики.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, оскільки, відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання та не спростував заявлених позовних вимог, то за таких підстав суд дійшов висновку, що відповідачем були порушені умови договору про надання позики (поворотної фінансової допомоги) № 19/02 від 19.02.2019 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому, вимога позивача про стягнення суми заборгованості в розмірі 170 000, 00 грн підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України закріплено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умовами п. 6.2. договору сторонами погоджено, що при простроченні повернення позики позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 0,05% від неповерненої суми позики (п. 6.2. договору).

Суд, здійснив перерахунок штрафу, який було нараховано позивачем у зв`язку з простроченням відповідачем повернення позики, вказує, що сума штрафу в розмірі 85, 00 грн є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам договору та не суперечить нормам чинного законодавства. А тому вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 85, 00 грн підлягає задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Актив Спец Пром" - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карго Дайнемікс Групп" (02094, м. Київ, вул. Попудренко, буд. 52; ідентифікаційний код 42642405) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Актив Спец Пром" (02068, м. Київ, вул. Анни Ахматової, буд. 7/15; ідентифікаційний код 38443933) заборгованість в розмірі суму основного боргу в розмірі 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн 00 коп, штраф в розмірі 85 (вісімдесят п`ять) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 723 (чотири тисячі сімсот двадцять три) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 14.04.2020

Суддя Д.О. Баранов