ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2020 р. Справа№ 910/5514/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Припутніцькій Ю.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Меридіан" ім.С.П.Корольова на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2019

у справі №910/5514/19 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Державного підприємства "Львівський бронетанковий завод"

до Відкритого акціонерного товариства "Меридіан" ім. С.П.Корольова

про стягнення 50 529,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 Державне підприємство "Львівський бронетанковий завод" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Меридіан" ім. С.П.Корольова про стягнення 50 000,00 грн. безпідставно набутих коштів, 279,45 грн. 3% річних, 279,45 грн. інфляційних втрат.

Позов обґрунтовано тим, що при примусовому виконанні рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2016 у справі №914/345/16 державним виконавцем було стягнуто з рахунку позивача на користь відповідача всю суму заборгованості в розмірі 258 575,79 грн. Водночас, за твердженнями позивача, сума боргу в розмірі 50 000,00 грн. була сплачена відповідачу в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження. За таких обставин, Державне підприємство "Львівський бронетанковий завод" просить суд стягнути з відповідача безпідставно сплачені грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн., а також нараховані 3% річних та інфляційні втрати.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2019 у справі №910/14550/17 позов задоволено.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Меридіан" ім. С.П.Корольова на користь Державного підприємства "Львівський бронетанковий завод" 50 000,00 грн. грошових коштів, 250,00 грн. інфляційних втрат, 279,45 грн. 3 % річних та 1921,00 грн. судового збору.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що грошові кошти в розмірі 50 000, 00 грн. перераховані позивачем відповідачеві у добровільному порядку на виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження, понад присуджену суму у межах рішення у справі №914/345/16, а тому підлягають поверненню позивачу. Крім того, правомірним є нарахування 3% річних та інфляційних втрат на вказану суму.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

На переконання скаржника, судом безпідставно застосовано приписи ст.ст. 83, 1212 ЦК України та, виходячи з суб`єктності даного спору, позивачем некоректно визначено спосіб захисту своїх прав та законних інтересів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, вказує, що з моменту повного виконання рішення суду у справі №914/345/16 взаємні зобов`язання сторін по оплаті товару припинені у повному обсязі, у зв`язку з чим у відповідача відсутні будь-які підстави на надмірно перераховані позивачем грошові кошти в розмірі 50 000, 00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу відповідача 10.10.2019 передано на розгляд судді Північного апеляційного господарського суду ОСОБА_1, сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя ОСОБА_1, судді Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Меридіан" ім.С.П.Корольова на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2019 залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з несплатою суми судового збору у розмірі 2881,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2019 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

04.04.2016 Господарським судом Львівської області винесено рішення у справі №914/345/16 за позовом ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова до ДП "Львівський БТЗ", яким стягнуто з ДП "Львівський БТЗ" на користь ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова 196 686,24 грн. основного боргу, 44 422,38 грн. пені, 3 621,18 грн. - 3% річних, 7 297,90 грн. інфляційних втрат та 6 548,09 грн. судових витрат (разом - 258 575,79 грн.).

17.05.2016 ДП "Львівський бронетанковий завод" перерахувало суму в розмірі 50 000,00 грн. на рахунок ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова, що підтверджується банківською випискою про рух грошових коштів, із призначенням платежу: "погашення заборгованості згідно рішення суду від 04.04.2016 у справі № 914/345/16".

21.07.2016 Сихівським відділом ДВС м. Львова було відкрито виконавче провадження № 51630172, яким зобов`язано стягнути з ДП "Львівський БТЗ" на користь ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова суму в розмірі 258 575,79 грн. на підставі наказу Господарського суду Львівської області від 22.04.2016 №914/345/16.

Як вбачається з вищезазначеної постанови, виконавче провадження відкрито 21.07.2016, тобто після сплати ДП "Львівський БТЗ" суми у розмірі 50 000,00 грн.

30.10.2018 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із сплатою 258 575,79 грн. на підставі наказу Господарського суду Львівської області № 914/345/16 від 22.04.2016.

Завод зазначає, що виникла переплата грошових коштів ДП "Львівський БТЗ" на користь ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова в розмірі 50 000,00 грн.

17.01.2019 для вирішення даного питання в позасудовому порядку, ДП "Львівський БТЗ" було надіслано лист №119 з вимогою повернути зайво сплачені кошти в розмірі 50 000,00 грн., згідно виписки банку ВЧ-0000151 від 17.05.2016. На що, ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова була надана відповідь №12/92 від 30.01.2019, де було підтверджено факт перерахування ДП "Львівський БТЗ" суми 50 000,00 грн. згідно рішення суду від 04.04.2016 по справі № 914/345/16, однак ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова стверджує, що у них відсутні будь які грошові зобов`язання перед позивачем.

08.02.2019 ДП "Львівський БТЗ" повторно була надіслана претензія №332 щодо повернення коштів в розмірі 50 000,00 грн., на яку ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова була надана відповідь №12/155 від 22.02.2019, про те, що "стягнення надлишку в примусовому порядку грошових коштів у розмірі 50 000,00грн. є неналежне виконання обов`язків державним виконавцем Сихівського відділу ДВС Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, що здійснив примусове виконання рішення суду.

Оскільки Товариство ухиляється від повернення грошових коштів в розмірі 50 000,00 грн., Завод звернувся із даним позовом до суду.

Відповідач у своєму відзиві, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що заявлені позивачем до стягнення грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн. не є такими, що набуті без правової підстави, а тому застосування приписів ст. 1212 ЦК України в даному випадку є безпідставним.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що загальна сума, що підлягала стягненню з Заводу на користь Товариства згідно рішення становить 258 575,79 грн. Водночас, із наданих відповідачем банківських виписок вбачається, що загальна сума грошових коштів, спрямованих на виконання рішення суду у справі №914/345/16, яка надійшла на користь відповідача, становить 308 575,79 грн. При цьому, 50 000,00 грн. надійшли на виконання рішення безпосередньо від позивача в цій справі, а 258 575,79 грн. надійшли від ГУЮ у Львівській області.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: - набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); - набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн., перераховані позивачем Товариству у добровільному порядку на виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження, підлягають поверненню Заводу.

Беручи до уваги, що факт перерахування 50 000,00 грн. понад присудженої у межах рішення в справі № 914/345/16, документально доведений та Товариством не спростований, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог та ефективність способу захисту.

Звертаючись із даним позовом, Завод також просить суд стягнути з Товариства на свою користь 254,79 грн. 3% річних та 250,00 грн. інфляційних втрат за період з 30.01.2019 (дата відповіді на лист Заводу) по 01.04.2019.

За змістом ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Отже, оскільки відповідач порушив грошове зобов`язання з повернення безпідставно одержаних коштів, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 ст.625 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17, відповідно до якого:

«п.41 Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі №910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду погоджується із цим висновком. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних або збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК.

П.42 Довід Міськради про те, що припис частини другої статті 625 ЦК може бути застосований господарським судом лише за наявності порушення боржником грошового зобов`язання, не береться до уваги, бо ним якраз порушене позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК.»

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 254,79 грн. 3% річних та 250,00 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 30.01.2019 по 01.04.2019.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Доводи апелянта дублюють його заперечення, викладені у відзиві на позов.

Так, твердження скаржника про те, що грошові кошти в розмірі 50 000, 00 грн. не є такі, що набуті без достатньої правової підстави, а отримані саме як добровільне виконання рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/345/16, колегією суддів відхиляються, оскільки з моменту повного виконання рішення суду у справі №914/345/16 взаємні зобов`язання сторін по оплаті товару припинені у повному обсязі, у зв`язку з чим у відповідача відсутні будь-які права на надмірно перераховані позивачем грошові кошти в розмірі 50 000, 00 грн.

Стягненню підлягають не конкретно визначені кошти, що були добровільно перераховані позивачем, або стягнуті виконавчою службою, а сума переплати, яка утворилася внаслідок виконання рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2016 у справі №914/345/16.

Норми, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі (підпункт 5 частини 5, ч.8 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження») передбачають обов`язок своєчасного з`явлення боржника на вимогу виконавця та сумлінного користування ним усіма наданими правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Вказані норми регулюють відносини між державним виконавцем та боржником та жодним чином не впливають на факт переплати ДП «Львівський БТЗ» коштів у розмірі 50 000, 00 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства "Меридіан" ім.С.П.Корольова на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2019 у справі №910/5514/19.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Меридіан" ім.С.П.Корольова на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2019 у справі №910/5514/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2019 у справі №910/5514/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/5514/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська