РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.04.2020Справа №910/2371/20

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна"

про стягнення 74 699,20 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" про стягнення 74 699,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Приватним акціонерним товариством "ВФ Україна" не виконано своїх грошових зобов`язань перед Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" за Договором про встановлення сервітуту №БМС-11-Б/756 від 09.11.2015 зі внесення щомісячної плати за користування об`єктом розміщення у період з вересня 2018 року по серпень 2019 року, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 74 699,20 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2020 відкрито провадження у справі №910/2371/20; вирішено здійснювати її розгляд з правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено учасникам справи строки для надання заяв по суті спору.

12.03.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що сторонами договору не було погоджено зміну розміру щомісячної плати за послуги по договору, а тому здійснений позивачем розрахунок суми заборгованості є необґрунтованим, у зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позову. Також відповідач зазначає, що позивачем в позовній заяві зазначено, що відповідач виконав рішення суду про стягнення заборгованості по договору №БМС-11-Б/756 від 09.11.2015.

За інформацією з пошукової системи Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" в мережі Інтернет поштове відправлення №353, з яким відповідачем було надіслано позивачу примірник відзиву на позовну заяву, було вручене представнику Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" 12.03.2020.

Пунктом 6 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 21.02.2020 у справі №910/2371/20 було встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відтак, позивач був вправі подати відповідь на відзив до 17.03.2020, однак не скористався таким своїм правом, а тому суд вважає за можливе розглянути справу №910/2371/20 по суті за наявними в ній документами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

09.11.2015 між Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (підприємство) та Приватним акціонерним товариством "МТС Україна", після перейменування - Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна", (сервітуарій) був укладений договір про встановлення сервітуту №БМС-11-Б/756 (надалі - Договір), предметом якого згідно п. 1.1 є обмежене право користування сервітуарієм частиною даху та частиною технічного приміщення даху будівель комунальної власності відповідно до п. 1.2 Договору, що знаходяться за адресами, зазначеними в Додатку №1 до даного Договору (надалі - об`єкт розміщення).

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що об`єкт розміщення використовується виключно для розміщення обладнання базових станцій стільникового зв`язку, антенно-фідерних пристроїв, телекомунікаційного обладнання та мереж (далі - обладнання) у визначеному сторонами місці, відповідно до запланованої схеми розміщення обладнання сервітуарія (Додаток № 2 до даного Договору).

Пунктами 2.1, 2.2 Договору передбачено, що встановлення сервітуту підприємством для розміщення обладнання сервітуарія, в місцях, вказаних у Додатку №1 до даного Договору, розпочинається з моменту укладення даного Договору. Розміщення обладнання за умовами сервітуту в місцях, вказаних в Додатку №1 до даного договору, здійснюється на підставі підписаного сторонами акту розміщення обладнання на умовах сервітуту (зразок якого наведено в Додатку №3 до даного Договору).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Договору сервітуарій зобов`язується вносити підприємству щомісячну плату за користування об`єктом розміщення відповідно до умов договору, розрахунок якої наводиться у Додатку №1 до даного договору.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що щомісячний розмір плати за договором сплачується у якості передоплати та визначається на підставі рахунку, який виставляється підприємством сервітуарію не пізніше 28 числа кожного місяця. Рахунок надається підприємством сервітуарію шляхом надсилання поштою та електронними засобами зв`язку відповідно до реквізитів сервітуарія вказаних в Договорі. На момент підписання договору щомісячна плата становить 3 305,04 грн. з ПДВ.

У пунктах 3.4, 3.5 Договору погоджено, що плата сплачується сервітуарієм протягом 7 банківських днів з моменту отримання рахунку підприємства. Нарахування плати починається з дати укладення договору та припиняється з дня підписання сторонами акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту.

Згідно п. 9.1 Договору даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 08.11.2016.

У разі, якщо одна із сторін не повідомить іншу за один календарний місяць до закінчення терміну дії договору, договір вважається пролонгованим на 1 (один) календарний рік на тих же умовах (п. 9.2 Договору).

Припинення користування об`єктом розміщення на умовах сервітуту оформлюється актом закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту (п. 9.3 Договору).

У Додатку №1 до Договору сторонами було погоджено, що об`єкт комунальної власності, на якому встановлюється згідно Договору сервітут, знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північна, 2-а. Також у даному Додатку погоджено формулу розрахунку щомісячної плати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 у справі №910/7988/19 стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" заборгованість зі внесення щомісячної плати за Договором про встановлення сервітуту №БМС-11-Б/756 від 09.11.2015 за користування об`єктом розміщення у період з листопада 2015 року по серпень 2018 року у розмірі 164 211,26 грн.

У Додатковій угоді №1 від 31.08.2019 сторони дійшли згоди розірвати Договір з 31.08.2019.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача плати за користування об`єктом розміщення у період з вересня 2018 року по серпень 2019 року у загальному розмірі 74 699,20 грн.

Дослідивши укладений сторонами Договір, суд приходить до висновку, що останній є договором встановлення сервітуту, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 32 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 1 ст. 402 Цивільного кодексу України).

Встановлення сервітуту на підставі договору означає, що сторони висловлюють свою згоду на встановлення права користування чужим майном шляхом погодження умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивачем надано Приватному акціонерному товариству "ВФ Україна" обмежене право користування частиною даху та частиною технічного приміщення даху будівлі комунальної власності, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Північна, 2-а, для розміщення відповідачем для розміщення обладнання базових станцій стільникового зв`язку, антенно-фідерних пристроїв, телекомунікаційного обладнання та мереж у визначеному сторонами місці відповідно до запланованої схеми розміщення обладнання сервітуарія.

Відповідно до рішення Київської міської ради №378/5765 від 14.07.2011 "Про питання впорядкування діяльності суб`єктів господарювання в галузі зв`язку та інформаційних технологій" Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" уповноважено здійснювати моніторинг та координацію розміщення суб`єктами господарювання телекомунікаційних мереж та обладнання у (на) об`єктах комунальної власності територіальної громади міста Києва, переданих до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій та укладати договори на розміщення телекомунікаційних мереж на зазначених об`єктах.

Згідно ч. 6 ст. 31 Закону України "Про телекомунікації" суб`єкти господарювання, які здійснюють будівництво телекомунікаційних мереж загального користування можуть установлювати в приміщеннях, що їм належать на правах найму, телекомунікаційне обладнання, використовувати дахи будинків і технічні приміщення для встановлення антен та необхідного обладнання на підставі договору з власником приміщення.

У роз`ясненнях Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва з приводу розміщення телекомунікаційного обладнання на об`єктах комунальної власності, що викладені у листі №4484 від 07.06.2005, надано рекомендацію укладати договір на право користування чужим майном (сервітут) у встановленому законодавством порядку.

При цьому, сервітутний договір - це договір про встановлення речового права на чуже майно, тобто таким договором передається у користування не річ, а встановлюється право - речове право користування такою річчю.

З наведених норм законодавства, а також з умов Договору вбачається, що за своєю правовою природою правочин, що був укладений між сторонами, має зміст сервітуту, який полягає у наданні сервітуарію (відповідачу) права користування частиною даху будівлі комунальної власності, розташованої за адресою: м м. Київ, вул. Північна, 2-а, для встановлення обладнання відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 у справі №910/7988/19, яке набуло статусу остаточного, встановлено факт встановлення на користь Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" сервітуту у період з листопада 2015 року по серпень 2018 року та відповідно стягнуто з відповідача заборгованість із плати за користування об`єктом розміщення за цей період.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Натомість як вбачається із Додаткової угоди №1 від 31.08.2019 Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна" втратило право обмеженого користування спірним об`єктом (встановлення сервітуту) за Договором з 31.08.2019 у зв`язку з розірванням такого Договору за взаємною згодою сторін.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується, що згідно Договору у Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" було наявне обмежене право користування частиною даху та частиною технічного приміщення даху будівлі комунальної власності, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Північна, 2-а, для розміщення відповідачем для розміщення обладнання базових станцій стільникового зв`язку, антенно-фідерних пристроїв, телекомунікаційного обладнання та мереж до 31.08.2019.

Частиною ч. 3 ст. 403 Цивільного кодексу України особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Пунктом 3.4 Договору визначено, що плата сплачується сервітуарієм протягом 7 банківських днів з моменту отримання рахунку підприємства.

Нарахування плати починається з дати укладення договору та припиняється з дня підписання сторонами акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту (п. 3.5 Договору).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 у справі №910/7988/19 стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" заборгованість із плати за обмежене користування спірним об`єктом з листопада 2015 року по серпень 2018 року.

Натомість в межах даного спору позивач просить стягнути з відповідача заборгованість із плати за обмежене користування спірним об`єктом з вересня 2018 року по серпень 2019 року.

У п. 3.10 Договору зазначено, що розмір плати за договором змінюється з моменту внесення змін до розміру складових формули розміру щомісячної плати визначеної у Додатку №1 до договору.

До формули з визначення розміру плати (варопос/12*коефh*коеф3) входить така складова, як опосередкована вартість спорудження житла в місті Києві, розрахована на початок року, згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.03.2018 №46 визначений показник опосередкованої вартості спорудження житла в місті Києві - 13 047,00 грн.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 06.12.2018 №335 визначений показник опосередкованої вартості спорудження житла в місті Києві - 13 849,00 грн.

Враховуючи зазначений показник позивач розрахував місячну плата за 2018 рік у розмірі 5 979,88 грн. та місячну плату за 2019 рік у розмірі 6 347,46 грн.

Листами вих. №062/15/19-1047 від 10.05.2018 та вих. №062/15/19-69 від 02.01.2019 позивач повідомляв відповідача про зміну розміру місячної плати за договором про встановлення сервітуту на 2018 рік та на 2019 рік.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує, що позивачем невірно розраховано заборгованість по внесенню плати, оскільки на підставі наказів Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" в односторонньому порядку було збільшено розмір плати, в той час як зміна розміру плати могла мати місце виключно шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди до Договору.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача та вважає їх необґрунтованими з огляду на те, що, по-перше, у пунктах 3.1, 3.2 Договору встановлено, що сервітуарій зобов`язується вносити підприємству щомісячну плату за користування об`єктом розміщення відповідно до умов договору, розрахунок якої наводиться у Додатку №1 до даного договору.

У Додатку №1 до Договору, який в свою чергу також підписаний уповноваженим представником відповідача, міститься наступна формула розрахунку щомісячної плати:

Варопос/12*S*коеф h*коеф 3, де

Варопос - опосередкована вартість спорудження житла в місті Києві, розрахована на початок року, згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України;

S - площа розміщення телекомунікаційного обладнання,

коеф h - коефіцієнт висоти щогли з обладнанням,

коеф 3 - коефіцієнт зони розміщення телекомунікаційного обладнання.

Тобто, підписуючи Додаток №1 до Договору, відповідач погодився на поставлення розміру плати в залежність від показника, який визначатиметься на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, а відтак розумів, що даний показник може змінюватись в незалежності від волі сторін та відповідно може змінюватись розмір плати.

По-друге, у п. 3.10 Договору зазначено, що розмір плати за договором змінюється з моменту внесення змін до розміру складових формули розміру щомісячної плати визначеної у Додатку №1 до Договору.

При цьому, у даному пункті Договору не міститься будь-яких посилань на необхідність укладення додаткової угоди у разі зміни розміру складових формули розміру щомісячної плати.

Натомість у п. 3.11 Договору вказано про необхідність укладення додаткової угоди до Договору у разі зміни формули розрахунку щомісячної плати.

З аналізу наведених умов Договору вбачається, що розмір плати може змінюватись в залежності від зміни розміру складових формули розрахунку щомісячної плати без необхідності оформлення окремої додаткової угоди щодо такої зміни, оскільки у відповідній умові Договору не вказано про таку необхідність, на противагу тому, що у пункті 3.11 Договору чітко зазначено про необхідність укладення угоди при зміні формули розрахунку.

По-третє, впродовж дії Договору (з 2015 року по 2019 рік) Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України неодноразово змінювався показник опосередкованої вартості спорудження житла в місті Києві (наприклад, згідно наказів від 27.04.2016 №103, від 28.07.2016 №236, від 06.11.2017 №291), відтак і змінювався розмір плати.

Зокрема, в межах справи №910/7988/19 Господарським судом міста Києва встановлено, що Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" було заявлено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" плату за обмежене користування з листопада 2015 року по серпень 2018 року та при обрахунку заявленої до стягнення суми позивачем враховувались зміни розміру опосередкованої вартості спорудження житла в місті Києві: за 2016 рік - 4 055,33 грн., за 2017 рік - 5 164,96 грн., за 2018 рік - 5 979,88 грн.

Проте, відповідачем не надано доказів того, що Приватним акціонерним товариством "ВФ Україна" до 2019 року оспорювався розрахунок плати та/або ставилось питання щодо необхідності укладення додаткової угоди для зміни розміру плати.

В тому числі, про наведені обставини відповідачем не вказувалось у своєму відзиві на позов, який був поданий в межах справи №910/7988/19.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 у справі №910/7988/19 позовні вимоги Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" задоволено в повному обсязі та стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" плату за обмежене користування з листопада 2015 року по серпень 2018 року за розрахованим позивачем розміром.

Таким чином, Господарським судом міста Києва в межах справи №910/7988/19 було встановлено правомірність розрахунку позивача, який передбачав збільшення суми плати з огляду на збільшення розміру опосередкованої вартості спорудження житла в місті Києві (що встановлюється згідно наказу Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України) без необхідності укладення додаткової угоди до Договору щодо зміни розміру плати.

Дане рішення суду Приватним акціонерним товариством "ВФ Україна" не оскаржувалось.

Наведене дає суду підстави для висновку, що до 2019 року Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна" розуміло, що умови Договору не передбачають необхідності укладення додаткової угоди у разі зміни розміру показника опосередкованої вартості спорудження житла в місті Києві.

Водночас, поставлення в межах даної справи під сумнів рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 у справі №910/7988/19 за відсутності під час розгляду вказаної справи будь-яких заперечень Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" в частині обґрунтованості врахування Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" зміни розміру показника опосередкованої вартості спорудження житла в місті Києві під час розрахунку суми заборгованості, становитиме порушення принципу правової визначеності.

Отже, у даному спорі доводи відповідача щодо необхідності укладення такої додаткової угоди спрямовані виключно на спробу ухилитись від сплати заборгованості за Договором.

Такі висновки суду підтверджуються також тим, що навіть у разі якщо припустити обґрунтованість доводів відповідача, то в будь-якому разі позовні вимоги Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" про стягнення заборгованості із плати за період з вересня 2018 року по серпень 2019 року в частині є обґрунтованими, однак Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна" не визнає такі вимоги в цілому, а також не наводить свого розрахунку суми, яка підлягає сплаті на користь позивача.

Згідно з п. 4.1.1. Договору відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі вносити плату за Договором, у тому числі у разі внесення змін в розмір плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, враховуючи приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 3.4 Договору, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача за Договором становить 74 699,20 грн. із внесення плати за обмежене користування спірним об`єктом у період з вересня 2018 року по серпень 2019 року, а строк виконання грошового зобов`язання на момент подання позовної заяви настав.

Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості користування майном виконав неналежним чином, а саме - вартість за користування сервітутом за період з вересня 2018 року по серпень 2019 року в розмірі 74 699,20 грн. не сплатив.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 74 699,20 грн. на підставі Договору.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приватним акціонерним товариством "ВФ Україна" обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" про стягнення з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" заборгованості за Договором у розмірі 74 699,20 грн. є правомірними та обґрунтованими, а відтак задовольняються судом у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15; ідентифікаційний код 14333937) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А; ідентифікаційний код 03366500) заборгованість у розмірі 74 699 (сімдесят чотири тисячі шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 62 коп. та судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто два) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 23.04.2020.

Суддя Р.В. Бойко