УХВАЛА

м. Київ

09.04.2020Справа № 910/797/20

За позовом Державної акціонерної холдингової компанії "Київський Радіозавод"

до приватного акціонерного товариства "Елекон"

про стягнення 10.190.400, 00 грн. в межах справи № 5011-15/2551-2012

Суддя Пасько М.В.

Представники: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне агентство резерву України звернулось до суду із заявою про порушення справи про визнання Державної акціонерної холдингової компанії "Київський радіозавод" (ідентифікаційний код 24586045) банкрутом, оскільки останній неспроможний сплатити заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2012 року порушено провадження у справі про банкрутство Державної акціонерної холдингової компанії "Київський радіозавод" за заявою Державного агентства резерву України за загальною процедурою відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України №2343-ХІІ, до внесення змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 року) (далі - Закон про банкрутство), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника.

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 19.06.2012 року (залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції від 27.09.2012 року) затверджено реєстр вимог кредиторів боржника з вимогами конкурсних кредиторів: ТОВ "Спілка нерухомості" на суму 1 596 109, 20 грн., з яких 1 134 грн. у першу чергу та 1 594 975, 20 грн. у четверту чергу; Державного науково-виробничого підприємства "Об`єднання Комунар" на суму 4 077 887, 71 грн., з яких 1 134 грн. у першу чергу, 3 827 846, 76 грн. у четверту чергу, 248 906, 95 грн. у шосту чергу; Державного агентства резерву України на суму 15 697 935, 73 грн., з яких 8 108 350, 96 грн. у третю чергу та 7 589 584, 77 грн. у шосту чергу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2012 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду від 26.12.2012 року, припинено процедуру розпорядження майном боржника та повноваження розпорядника майна Тітова О.І., введено процедуру санації боржника та призначено керуючим санацією у справі арбітражного керуючого Тітова О.І.

Постановою Господарського суду міста Києва від 09.07.2014 року, залишеною без змін постановою суду апеляційної інстанції від 26.08.2014 року, припинено процедуру санації боржника та повноваження керуючого санацією Тітова О.І., боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Менчака В.В.

Повідомлення про визнання ДАКХ "Київський радіозавод" банкрутом оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 15.07.2014 року.

Державне космічне агентство України видало наказ № 166 від 25.09.2014 "Про погодження переліку майна, що внесено до ліквідаційної маси ДАКХ "Київський радіозавод" (т. 9, а. с. 226). За змістом цього наказу орган, уповноважений управляти державним майном, враховуючи заяву арбітражного керуючого (ліквідатора) ДАКХ "Київський радіозавод" щодо погодження ліквідаційної маси в процесі ліквідації ДАКХ "Київський радіозавод" від 24.09.2014 № 24/09-2Б, погодив перелік майна, що внесено до ліквідаційної маси ДАКХ "Київський радіозавод", згідно з додатком, яке може бути відчужене в установленому законодавством порядку для задоволення вимог кредиторів під час провадження у справі N 5011-15/2551-2012 про банкрутство за попередньою згодою ДКА України.

Відповідно до Протоколу проведення конкурсу щодо виявлення організатора аукціону з продажу майна боржника комісія, створена для проведення конкурсу, обрала організатором аукціону з продажу майна боржника Товарну біржу "КМБФ", оскільки зазначена товарна біржа запропонувала найменшу суму винагороди від продажу майна банкрута - в розмірі 1 %. Крім того, ТБ "КМБФ" уклала Договір №159 від 17.06.2014 року з Фондом державного майна України про організацію продажу майна, що перебуває у державній власності, за умовами якого з моменту підписання такого договору юридична особа має право укладати договори на виконання послуг, визначених даним договором, з відповідними державними органами приватизації, суб`єктами господарювання, суб`єктами управління, на балансі яких перебувають об`єкти державної власності. Отже, ТБ "КМБФ", у відповідності до установчих документів, мала достатній досвід (більше ніж три роки) проведення аукціонів.

У листі Державного космічного агентства України N 4276/10-4,2/14 від 10.10.2014 року (т. 8 а. с. 222) зазначено, що ДКА України розглянуло та погоджує запропоновану ліквідатором кандидатуру організатора аукціону з продажу майна ДАКХ "Київський радіозавод" - переможця проведеного конкурсу з відбору організатора аукціону з продажу майна банкрута.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2014 року організатора аукціону Товарну біржу "КМФБ" визнано учасником провадження у справі № 5011-15/2551-2012 про банкрутство Державної акціонерної холдингової компанії "Київський радіозавод".

Ліквідатор банкрута відповідно до рішень, прийнятих комітетом кредиторів банкрута, , які відбувались за участі представників Державного космічного агентства України, розмістив оголошення щодо проведення аукціону з продажу майна, яке належало ДАХК "Київський радіозавод", на офіційному сайті Державного космічного агентства України.

01 липня 2016 року ліквідатор спільно з Товарною біржою "КМФБ" за участі професійних учасників ринку цінних паперів провів відкриті торги (аукціон) з продажу майна ДАХК "Київський радіозавод", що підтверджується протоколом № 16-07-01/01 від 01.07.2016 року та повідомленням про результати проведення аукціону з продажу майна Державної акціонерної холдингової компанії «Київський радіозавод», розміщеним на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України.

01 липня 2016 року між Державною акціонерною холдинговою компанією "Київський радіозавод" та Приватним акціонерним товариством "Елекон" було укладено Договір № БВ 88/6-16, за яким ПрАТ «Елекон» набуло у власність 1) 140 182 001 шт. простих іменних 140 182 001 шт. акцій емітента АТ «Київський радіозавод» (ідентифікаційних код за ); 2) нерухоме майно, яке зареєстровано за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 9, а саме: 1.виробничий будинок, корп. 2 (літ. « 214 цифра») загальною площею 4 404,9 м2.; 2 .нежитлове приміщення № 9 (літера 9 (цифра)) корпус № 9 (ЗАВОДОУПРАВЛІННЯ), загальною площею 2 134,4 м2; 3. нежитлове приміщення № 9 (літера 57Б (цифра)) корпус № 57 Б (КАРАУЛЬНЕ ПРИМІЩЕННЯ №1), загальною площею 183,8 м2; 4. нежитлове приміщення № 9 (літера 57 А (цифра)) корпус № 57 (КАРАУЛЬНЕ ПРИМІЩЕННЯ №2), загальною площею 176,1 м2; 5. нежитлове приміщення № 9 (літера 9А (цифра)) корпус № 9А (БЮРО ПЕРЕПУСТОК), загальною площею 267,0 м2; 6. нежитлове приміщення № 9 (літера 215 (цифра)) корпус № 13-А (КОМПЛЕКС «ІНСТРУМЕНТ»), загальною площею 2 655,0 м2.

01 липня 2016 року між Державною акціонерною холдинговою компанією "Київський радіозавод" та Приватним акціонерним товариством "Елекон" на виконання Договору № БВ 88/6-16 від 01.07.2016р. було складено Акт про передачу права власності на цілісний майновий комплекс ДАХК "Київський радіозавод".

За результатами реалізації майнових активів банкрута, ліквідатор сформовав ліквідаційну масу та погасив кредиторську заборгованість перед кредиторами боржника. Зазначена обставина підтверджується матеріалами справи про банкрутство та не спростовується учасниками провадження.

02 вересня 2016 року до місцевого господарського суду надійшло клопотання ліквідатора Менчака В.В. про долучення до матеріалів справи ліквідаційного балансу ДАХК "Київський радіозавод" станом на 07.07.2016 року, погодженого комітетом кредиторів банкрута.

03.10.2016 року Господарський суд м. Києва своєю ухвалою затвердив звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута станом на 07.07.2016 року; вимоги кредиторів ухвалив вважати погашеними у зв`язку з недостатністю майнових активів боржника; зобов`язав Головне управління статистики у місті Києві виключити банкрута - Державну акціонерну холдингову компанію "Київський радіозавод" з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України; зобов`язав ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві зняти банкрута з податкового обліку; ліквідував банкрута - Державну акціонерну холдингову компанію "Київський радіозавод" як юридичну особу у зв`язку з банкрутством; зобов`язав Дарницьку районну у місті Києві державну адміністрацію провести державну реєстрацію припинення Державної акціонерної холдингової компанії "Київський радіозавод" як юридичної особи та внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про проведення державної реєстрації припинення Державної акціонерної холдингової компанії "Київський радіозавод" як юридичної особи не пізніше наступного робочого дня з дати надходження ухвали; вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений законом строк або відхилені господарським судом, ухвалено вважати погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами - такими, що не підлягають виконанню; дію мораторію припинив; провадження у справі припинив.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 року, ухвалу господарського суду міста Києва від 08.11.2012 року, 03.10.2016 року та постанову господарського суду міста Києва від 09.07.2014 року, а справу скеровано до господарського суду міста Києва для розгляду в іншому складі суду на стадію розпорядження майном.

У зв`язку з чим, справа передана на повторний автоматичний розподіл, в результаті якого, передана судді Паську М.В.

У травні 2017 року Заступник прокурора міста Києва Репецький С. звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою в інтересах Державного космічного агентства України та Державної акціонерної холдингової компанії "Київський радіозавод" до Приватного акціонерного товариства "Елекон" про визнання недійсними результатів відкритих торгів з продажу у ліквідаційній процедурі майна Державної акціонерної холдингової компанії "Київський радіозавод", оформлених протоколом № 16-07-01/01 від 01.07.2016 року, щодо визнання переможцем Приватного акціонерного товариства «Елекон» з ціною в 10 190 400 грн.; визнання недійсним договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу № БВ 88/6-16 від 01.07.2016 року, укладеного між Державною акціонерною холдинговою компанією "Київський радіозавод" та приватним акціонерним товариством «Елекон»; зобов`язання приватного акціонерного товариства «Елекон» повернути у державну власність Державній акціонерній холдинговій компанії "Київський радіозавод" майно, набуте за оспорюваним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 року по справі № 5011-15/2551-2012 у задоволенні позову Заступника прокурора міста Києва Репецького С. було відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, заступник прокурора міста Києва звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним результатів відкритих торгів з продажу у ліквідаційній процедурі майна Державної акціонерної холдингової компанії «Київський радіозавод», оформлених протоколом №16-07-01/01 від 01.07.2016 року, щодо визнання переможцем Приватне акціонерне товариство «Елекон» з ціною продажу 10 190 400 грн. та визнання недійсним договору купівлі -продажу цілісного майнового комплексу № БВ 88/6-16 від 01.07.2016 року, укладеного між Державною акціонерною холдинговою компанією «Київський радіозавод» та Приватним акціонерним товариство «Елекон». Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги прокурора задовольнити.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 року № 5011-15/2551-2012 апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 року у справі № 5011-15/2551-2012 задоволено; скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 року у справі № 5011-15/2551-2012 в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсними результатів відкритих торгів з продажу у ліквідаційній процедурі майна Державною акціонерною холдинговою компанією "Київський радіозавод", оформлених протоколом№ 16-07-01/01 від 01.07.2016 року, щодо визнання переможцем Приватне акціонерне товариство "Елекон" з ціною продажу 10 190 400, 00 грн. та визнання недійсним договору купівлі - продажу цілісного майнового комплексу № БВ 88/6-16 від 01.07.2016 року, укладеного між Державною акціонерною холдинговою компанією "Київський радіозавод" та Приватним акціонерним товариством "Елекон"; у скасованій частині прийнято нове рішення, яким позовні вимоги прокурора задоволено: визнано недійсним результати відкритих торгів з продажу у ліквідаційній процедурі майна Державною акціонерною холдинговою компанією "Київський радіозавод", оформлених протоколом № 16-07-01/01 від 01.07.2016 року, щодо визнання переможцем Приватне акціонерне товариство "Елекон" з ціною продажу 10 190 400, 00 грн., визнано недійсним договір купівлі - продажу цілісного майнового комплексу № БВ 88/6-16 від 01.07.2016 року, укладеного між Державною акціонерною холдинговою компанією "Київський радіозавод" та Приватним акціонерним товариством "Елекон".

21 січня 2020 року Державна акціонерна холдингова компанія «Київський радіозавод» звернулась до Господарського суду міста Києва в межах провадження у справі про банкрутство з позовною заявою про стягнення Приватного акціонерного товариства «Елекон» 10 190 400, 00 (десять мільйонів сто дев`яносто тисяч чотириста) гривень 00 коп. компенсації вартості майна, отриманого Приватним акціонерним товариством «ЕЛЕКОН» за договором № БВ 88/6-16 від 01 липня 2016 року.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки ні Прокуратурою міста Києва, ні Державною акціонерною холдинговою компанією «Київський радіозавод», ні Державним космічним агентством України не оскаржено ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 року по справі № 5011-15/2551-2012 в частині зобов`язання Приватного акціонерного товариства «Елекон» повернути у державну власність Державній акціонерній холдинговій компанії "Київський радіозавод" майно, набуте за договором № БВ 88/6-16 від 01 липня 2016 року між державною акціонерною холдинговою компанією "Київський радіозавод" та приватним акціонерним товариством «Елекон», який визнаний недійсним Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 року, то повернути відповідне майно не вбачається можливим через те, що відповідний спір вже вирішений в судовому порядку. Викладене, на переконання позивача, свідчить про те, що єдиним ефективним способом захисту прав та інтересів Державної акціонерної холдингової компанії «Київський радіозавод» є компенсація вартості відповідного майна за правилами, встановленими ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Крім того, позивач просив суд відстрочити йому сплату державного мита до моменту набрання рішення суду законної сили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06 лютого 2020 року позовну заяву ДАХК «Київський радіозавод» про стягнення грошових коштів в межах справи № 5011-15/2551-2012 призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі на 10 березня 2020 року.

28.02.2020 року від Приватного акціонерного товариства «Елекон» надійшов відзив на позовну заяву у якому міститься заява про застосування строків позовної давності.

Враховуючи, що судом під час підготовчого провадження, та зокрема, у підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, та позивачем і відповідачем не було заявлено додаткових заяв та клопотань, у зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України, суд дійшов висновку про можливість закриття підготовчого провадження та початку розгляду справи по суті на 09.04.2020.

У судовому засіданні розглянувши матеріали справи та дослідивши наявні докази, суд встановив наступне.

Державна акціонерна холдингова компанія "Київський Радіозавод" (далі - позивач) в поданій заяві просить суд стягнути з приватного акціонерного товариства "ЕЛЕКОН" (далі - відповідач) на його користь 10.190.400, 00 грн., як компенсацію вартості майна, отриманого приватним акціонерним товариством "ЕЛЕКОН" за договором № БВ 88/6-16 від 01 липня 2016 року.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки ні Прокуратурою міста Києва, ні Державною акціонерною холдинговою компанією "Київський радіозавод", ні Державним космічним агентством України не оскаржено ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 року по справі № 5011-15/2551-2012 в частині зобов`язання приватного акціонерного товариства "ЕЛЕКОН" повернути у державну власність Державній акціонерній холдинговій компанії "Київський радіозавод" майно, набуте за договором купівлі - продажу цілісного майнового комплексу № БВ 88/6-16 від 01 липня 2016 року, укладеним між Державною акціонерною холдинговою компанією "Київський радіозавод" та приватним акціонерним товариством "ЕЛЕКОН", який визнаний недійсним Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 року, та повернути відповідне майно не вбачається можливим через те, що відповідний спір вже вирішений в судовому порядку. Викладене, на переконання позивача, свідчить про те, що єдиним ефективним способом захисту прав та інтересів Державної акціонерної холдингової компанії "Київський радіозавод" є компенсація вартості відповідного майна за правилами, встановленими ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Представник відповідача надав суду обґрунтований відзив на позовну заяву, в якому зазначив про неможливість її задоволення, у зв`язку з її не обґрунтованістю та просив суд відмовити в її задоволенні.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 відмовлено в задоволенні позову за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Державного космічного агентства України до Державної акціонерної холдингової компанії "Київський радіозавод" та приватного акціонерного товариства "ЕЛЕКОН" за участю товарної біржі "КМФБ" про визнання недійсними результатів відкритих торгів, договору купівлі - продажу № БВ 88/6-16 від 01.07.2016 та повернення майна та скасовано заходи забезпечення позову.

Постановою Північного апеляційного Господарського суду від 23.12.2019 скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 в частині відмови в позові та прийнято нове рішення в цій частині, яким:

- визнано недійсними результати відкритих торгів з продажу у ліквідаційній процедурі майна Державною акціонерною холдинговою компанією "Київський радіозавод", оформлених протоколом № 16-07-01/01 від 01.07.2016, щодо визнання переможцем приватного акціонерного товариства "ЕЛЕКОН" з ціною продажу 10.190.400, 00 грн.;

- визнано недійсним договір купівлі - продажу цілісного майнового комплексу № БВ 88/6-16 від 01.07.2016, укладеного між позивачем та відповідачем.

Станом на 09.04.2020 постанова Північного апеляційного Господарського суду від 23.12.2019 оскаржується відповідачем у Верховному суді.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Водночас, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цих положень Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15.11.96 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Такі ефективні способи правового захисту встановлюються національним законом і ставляться у залежність від характеру порушеного права, його правової природи та змісту.

У разі визнання правочинів недійсним, національним законом, а саме частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України, встановлено, що ефективними і співмірними способами захисту прав сторін недійсного правочину є обов`язок кожної із повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано.

Суд враховує, що ні прокуратурою міста Києва, ні Державною акціонерною холдинговою компанією "Київський радіозавод", ні Державним космічним агентством України не оскаржено ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 року по справі № 5011-15/2551-2012 в частині зобов`язання відповідача повернути у державну власність майно, набуте за договором купівлі - продажу цілісного майнового комплексу № БВ 88/6-16 від 01.07.2016 року, який визнаний недійсним Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 року. Відтак повернути відповідне майно не вбачається можливим. З огляду на викладене суд також погоджується із позивачем у тому, що єдиним і співмірним способом захисту його прав є компенсація вартості відповідного майна за правилами, встановленими ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Визначаючи ефективність та співмірність обраного позивачем способу захисту його прав суд, однак, не може не врахувати заяву відповідача про застосування строків позовної давності.

Так, Європейський Суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникати переслідування або притягнення до суду за спливом визначеного строку після скоєння правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасників виконують ряд важливих цілей, в числі яких: забезпечення правової визначеності та остаточності; захист потенційних відповідачів від прострочених позовів; попередження порушення прав осіб, які можуть статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже можливо втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", п. 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Таким чином, застосування інституту позовної давності є одним з інструментів, який забезпечує дотримання принципу юридичної визначеності, тому вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд має повно з`ясувати усі обставини, пов`язані з фактором обізнаності та об`єктивної можливості особи бути обізнаною щодо порушення її прав та законних інтересів, ретельно перевірити доводи учасників справи в цій частині, дослідити та надати належну оцінку наданим ними в обґрунтування свої вимог та заперечень доказів.

Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 Цивільного кодексу України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це, особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц (провадження № 14-101цс18).

У застосуванні зазначених положень чинного законодавства суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка у своїй постанові від 20.11.2018 року у справі № 910/50/16 відзначила, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Суд також враховує правову позицію Великої Палати Верховного суду, що викладена у постанові від 04.12.2018 року по справі № 910/18560/16 року. Так, Велика Палата Верховного Суду відзначає, що у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-1852цс16 і Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц та від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц).

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів (відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

До вимог, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними та застосування наслідків їх недійсності, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається, за загальним правилом, від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), за винятком випадків, зазначених у частинах другій і третій статті 261 ЦК України. Оскільки позивач звернувся з позовом про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, то у суду нема підстав для застосування спеціального порядку обчислення строків позовної давності, а вказаний строк підлягає обчисленню з моменту укладення відповідного договору. При цьому чинне законодавство України не передбачає будь-яких винятків із цих правил застосування строку позовної давності для суб`єктів господарювання, суб`єктів управління державною власністю чи прокуратури.

Застосовуючи наведені правові позиці Великої Палати Верховного Суду, господарський суд виходить із того, що про порушення своїх прав Державна акціонерна холдингова компанія "Київський радіозавод" та Державне космічне агентство України, а отже, і прокуратура, дізнались 1 липня 2016 року, тобто в момент укладення між Державною акціонерною холдинговою компанією "Київський радіозавод" та приватним акціонерним товариством "ЕЛЕКОН" Договору БВ 88/6-16.

Цей факт підтверджується і ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2019 року, якою, серед іншого, було встановлено, що органами, уповноваженими державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, є Державна акціонерна холдингова компанія "Київський радіозавод" та Державне космічне агентство України, оскільки відповідно до закону є суб`єктами управління спірним державним майном. Вказаними суб`єктами, Державною акціонерною холдинговою компанією "Київський радіозавод" та Державним космічним агентством України, як встановлено судом апеляційної інстанції, не вжито заходів до оспорювання правочину щодо відчуження державного майна, про що їм було відомо з огляду на участь у справі про банкрутство.

Отже, судом встановлено, що позивач мав право на застосування наслідків недійсності правочину - договору № БВ 88/6-16 від 01.07.2016 року, яким є компенсація вартості відповідного майна за правилами, встановленими ч. 1 ст. 216 ЦК України, однак через пропуск ним строку позовної давності та враховуючи заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності у задоволенні позову належить відмовити у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судовій збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

2.Стягнути з Державної акціонерної холдингової компанії "Київський радіозавод" (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, 9; ідентифікаційний код 24586045) в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 152.856, 00 грн.

3.Видати наказ відповідно до ст. 327 ГПК України.

4.Ухвала підлягає оскарженню в порядку та строк розділу ІV ГПК України, та набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України.

Суддя М.В. Пасько