УХВАЛА

22 квітня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/11025/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Клименко Ірини Ярославівни на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 (головуючий суддя Агрикова О.В., судді Козир Т.П., Чорногуз М.Г.) та рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 (суддя Баранов Д.О.) у справі № 910/11025/18

за позовом Фізичної особи-підприємця Клименко Ірини Ярославівни

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

про визнання незаконним рішенням та стягнення 484 258,68 грн,

ВСТАНОВИВ:

24.03.2020 Фізична особа - підприємець Клименко Ірина Ярославівна надіслала безпосередньо на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 у справі № 910/11025/18.

08.02.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 № 460 - ІХ, яким внесено зміни до законодавчих актів України.

Оскільки скаржником подано касаційну скаргу після набрання чинності Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 № 460-IX, то подана касаційна скарга розглядається в порядку, що діє після набрання чинності цим Законом.

В тексті касаційної скарги міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що скаржник отримав поштою повний текст копії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції - 05.03.2020, у зв`язку з чим має право протягом двадцяти днів на поновлення строку на касаційне оскарження посилаючись на приписи статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних доводів, скаржник до матеріалів касаційної скарги додав виписку з сайту Укрпошта щодо відстеження поштових пересилань та копію конверту з трек - кодом, в якому надійшла оскаржена постанова на адресу товариства - 05.03.2020.

Згідно з частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Приписами частини 2 статті 288 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Оскільки скаржник отримав засобами поштового зв`язку оскаржувану постанову -05.03.2020, то за приписами частини 2 статті 288 Господарського процесуального кодексу України, останній день за яким скаржник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження припадає на 25.03.2020.

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Клименко Ірини Ярославівни було надіслано на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 24.03.2020, що підтверджується відміткою Укрпошта Експрес на поштовому конверті.

З огляду на зазначене та виходячи з положень частини другої статті 288 Господарського процесуального кодексу України, пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо забезпечення права скаржника на доступ до суду та пункту 8 частини 2 статті 129 Конституції України про забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках, колегія суддів визнала наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження поважними.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.

Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Приписами частини 3 статті 311 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У поданій касаційній скарзі скаржник зазначає, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (п.3 ч.2 ст.287 ГПК України), а питання права, якого стосується касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки має міжгалузевий характер і стосується не лише господарського, а й інших галузей права.

При цьому, скаржник зазначає, що при розгляді судової справи суди попередніх інстанцій допустилися таких помилок:

- застосували до спірних правовідносин закон, який за сферою дії не поширюється на такі правовідносини (Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пп. 20.1.9, п.п. 44.1. Податкового Кодексу України);

- не застосували закон, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, зокрема, Правила дорожнього руху України (в частині правильного визначення поняття «транспортного засобу») та главу 1 розділу XIV Податкового Кодексу України (в частині встановлення особливостей ведення бухгалтерського обліку та податкової звітності на спрощеній системі оподаткування);

- не застосували до спірних правовідносин Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 року № 879, із якого слідує, що обов`язок проведення інвентаризації стосується лише юридичних осіб;

- неправильно застосували пункт 8.1 Договору, залишивши поза увагою той факт, що страхувальник може вимагати лише ті документи, надання яких передбачено чинним законодавством України.

Зміст касаційної скарги хоча і містить посилання на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, проте в порушення наведених процесуальних вимог, скаржник у поданій касаційній скарзі не зазначає щодо якої саме норми права відсутній правовий висновок Верховного Суду.

При цьому, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що посилання на неправильне застосування пункту 8.1 Договору не можна вважати підставою касаційного оскарження судового рішення, оскільки пункт договору не є нормою права в розумінні пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, враховуючи, що скаржник у поданій касаційній скарзі визначив підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а в касаційній скарзі не зазначено щодо якої саме норми права відсутній правовий висновок Верховного Суду, така скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху.

Таким чином, скаржнику для усунення недоліків касаційної скарги необхідно подати до суду письмові уточнення до касаційної скарги, де необхідно чітко зазначити щодо якої саме норми права відсутній правовий висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, навести зміст цієї норми та в чому полягає її неправильне застосування, враховуючи наведену у касаційній скарзі підставу касаційного оскарження судового рішення у даній справі, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім цього, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, скаржником не додано документ на підтвердження сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі за подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції, що також підтверджується переліком додатків до касаційної скарги.

Водночас, в тексті касаційної скарги заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги, яке обґрунтоване тим, що з 12 березня 2020 року в Україні запроваджено карантин через спалах у світі коронавірусу. Таке рішення було прийнято на засіданні Кабінету Міністрів України 11 березня 2020 року. У зв`язку з цим, позивачем на невизначений строк було призупинено здійснення господарської діяльності з реалізації побутової техніки споживачам, а тому позивач не отримує жодного доходу. Разом із тим, слідуючи із положень Закону України від 17.03.2020 № 533 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (С0VID-19)" позивач зобов`язана сплачувати ЄСВ в частині, що стосується найманих працівників. Враховуючи наведене, позивач зобов`язаний нести витрати при відсутності доходів, а тому не має можливості належним чином виконати зобов`язання по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.

За таких обставин, скаржник вважає, що в контексті практики Європейського Суду з прав людини, загальнодержавний карантин, який оголошено в Україні і в результаті чого повністю зупинилась його господарська діяльність, є достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору, незважаючи на те, що така підстава не міститься в переліку статті 8 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" № 3674 - VI.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII внесено зміни до Закону України "Про судовий збір", які набрали чинності з 15.12.2017.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Редакція зазначеної статті передбачає право суду з урахуванням майнового стану сторони відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк лише за наявності викладених вище умов.

Даний перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати є вичерпним.

Отже наведеними правовими нормами Закону України "Про судовий збір" встановлено чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб`єктних та предметних критеріїв, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема, відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк.

Зазначена норма стосується окремих категорій фізичних осіб і не розповсюджується на фізичних осіб-підприємців, яким є ФОП Клименко І.Я. як учасник господарської справи. (аналогічну правову позицію, викладено в ухвалі Верховного Суду від 14.03.2019 у справі № 926/1288/18).

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Визначений частиною 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" перелік умов, за яких допускається відстрочення сплати судового збору заявнику при зверненні до суду із заявою (скаргою), є вичерпним, тому не допускається його розширення з ініціативи суду лише з урахуванням майнового стану сторони за відсутності умов, передбачених частиною 1 статті 8 цього Закону; при цьому, зазначених заявником касаційної скарги підстав для відстрочення сплати судового збору дана норма Закону України "Про судовий збір" не містить.

Оцінивши доводи, наведені скаржником на обґрунтування вимог заявленого ним клопотання, суд касаційної інстанції не вбачає, у даному випадку, наявності обставин, які б відповідали зазначеним вище критеріям, узгоджувались з наведеними законодавчими приписами в контексті визначених законодавцем умов та підстав для відстрочення сплати судового збору, що могли б зумовити вчинення такої процесуальної дії. Суд також враховує, що доказів на підтвердження скрутного майнового стану скаржником не надано.

Аналогічну правову позицію щодо застосування приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір" викладено в ухвалах Верховного Суду від 10.04.2020 у справі № 562/1941/16-ц та від 07.04.2020 у справі № 279/402/20.

Таким чином, положеннями статті 8 Закону України "Про судовий збір" не передбачено можливості звільнення від сплати судового збору чи відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги з підстав викладених в клопотанні поданому заявником касаційної скарги.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням та відсутністю коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для відстрочення від такої сплати.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).

Європейський суд з прав людини в рішенні "Креуз проти Польщі" у справі 28249/95 від 19 червня 2001 року зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, у зв`язку з відсутності підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору, скаржнику необхідно усунути недоліки касаційної скарги та надати суду документ на підтвердження сплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі, який має бути перерахований за реквізитами рахунку для зарахування до державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним Судом.

Згідно з частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Підсумовуючи вище викладене, суд касаційної інстанції зазначає, що скаржнику для усунення недоліків касаційної скарги необхідно подати до суду письмові уточнення до касаційної скарги, де необхідно чітко зазначити щодо якої саме норми права відсутній правовий висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, навести зміст цієї норми та в чому полягає її неправильне застосування, враховуючи наведену у касаційній скарзі підставу касаційного оскарження судового рішення у даній справі передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а також надати документ на підтвердження сплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі, який має бути перерахований за реквізитами рахунку для зарахування до державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним Судом.

Матеріали з усунення недоліків слід подати в Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії цих матеріалів відповідачу у справі.

Усунувши недоліки, заявнику касаційної скарги необхідно подати суду докази про дату вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху для визначення судом чи було дотримано заявником встановлений у частині другій статті 174 Господарського процесуального кодексу України строк на усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтями 119, 174, 234, 288, 290, 292, 310 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Поновити Фізичній особі-підприємцю Клименко Ірині Ярославівні строк на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 у справі № 910/11025/18.

2. Відмовити у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Клименко Ірини Ярославівни про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги.

3. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Клименко Ірини Ярославівни на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 у справі № 910/11025/18 залишити без руху.

4. Надати скаржнику строк до 21 травня 2020 року для усунення недоліків касаційної скарги.

5. Довести до відома скаржника, що поштову кореспонденцію слід надсилати за адресою Касаційного господарського суду: 01016, м. Київ, вул. О.Копиленка, 6.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.