РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.03.2020Справа № 910/16436/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., при секретарі судового засідання Гарашко Т.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (вул.Фортечна, буд. 4А, м.Запоріжжя, 69002, )

до Державного підприємства "Антонов" (вул.Академіка Туполєва, буд.1, м.Київ, 03062, )

про зобов`язання вчинити дії

Представники сторін згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Антонов" про зобов`язання відповідача належним чином оформити та підписати видаткову накладну №РН-0000323 від 16.02.2018, прийняти товар.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не підписує видаткову накладну згідно якої було поставлено товар, належних доказів на фіксування недоліків товару не надає.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано клопотання про розгляд справи із застосуванням відеоконференції

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального провадження та призначено підготовче засідання на 15.01.2020, у задоволенні клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

15.01.2020 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує та вказує, що відповідачем складено відомості дефектів №1 від 13.03.2018, № 9 від 18.10.2018 в яких зазначено недоліки товару, відповідач наполягав на поверненні товару для усунення зауважень, на адресу відповідача направлявся інший товар для заміни бракованого товару. Постановою Північного апеляційного Господарського суду від 17.10.2019 підтверджено правильність дій у дотриманні умов договору відповідачем. Позивач неякісний товар назад не приймає, спірний товар знаходиться в камері схову відповідача.

У підготовчому судовому засіданні від 15.01.2020 року оголошено перерву до 05.02. 2020 року.

22.01.2020 через канцелярію суду позивач подав відповідь на відзив.

31.01.2020 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з неможливістю прибуття представника відповідача у підготовче судове засідання.

Ухвалою від 05.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 04.03.2020.

24.02.2020 через відділ діловодства суду позивачем подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 8800,00 грн

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, представник відповідача в судове засідання 04.03.2020 не з`явився, проте, подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з наступного.

Згідно з вичерпним переліком підстав для відкладення розгляду справи, який передбачено частиною 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, підставою для відкладення розгляду справи, зокрема, є перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У даному випадку судом прийнято до уваги, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є саме неможливість вирішення спору у даному судовому засіданні, а не наявність відповідного клопотання учасника судового процесу.

Як зазначено у п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

До вказаного клопотання Відповідачем не було додано доказів перебування ОСОБА_1 на лікарняному. Крім того, суду не доведено (не надано доказів) неможливості заміни представника, а також неможливості розгляду справи без участі відповідача на підставі письмових доказів по справі. Також судом враховано, що відкладення розгляду справи може призвести до затягування строків розгляду спору та порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, у судовому засіданні 04.03.2020 судом залишено без задоволення клопотання представника позивача про відкладення судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

За таких обставин, з огляду на неявку представників відповідача та враховуючи, що суд дійшов висновку, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка представників відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 04.03.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ «Промелектроніка» (далі - позивач, постачальник) та ДП «Антонов» (далі - відповідач, покупець) укладено договір від 18.12.2017 № 10 (далі - Договір), відповідно до якого позивач зобов`язується поставити, а відповідач прийняти та оплатити комплектуючі вироби (авіаційні підшипники) для літаків цивільної авіації (далі - товар), згідно з специфікацією № 1, що є невід`ємною частиною Договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що розрахунки за Договором проводяться відповідачем у національній валюті України шляхом перерахунку грошових коштів на рахунок позивача, на підставі виставленого позивачем рахунку. Умови та терміни оплати вказуються у специфікаціях, що є невід`ємними частинами Договору.

Специфікацією від 18.12.2017 № 1 до Договору, зокрема, визначено:

- сума специфікації № 12 складає 119 677,32 грн.;

- оплата товару (партії товару) по специфікації № 1 здійснюється у розмірі 100 % вартості за партію товару, яка сплачується відповідачем на підставі отриманого від позивача рахунку, протягом 14 календарних днів з моменту фактичного отримання товару (партії товару), що підтверджується підписанням сторонами видаткових накладних.

Положеннями пункту 5.6 Договору передбачено, що прийняття товару за кількістю та якістю проводиться відповідачем згідно з вимогами інструкцій № П-6 (щодо якості) і № П-7 (щодо кількості), затверджених держарбітражем СРСР від 15.06.1965 та 25.04.1966.

Відповідно до пункту 5.7 Договору, товар вважається поставленим після проведення відповідачем вхідного контролю на підприємстві в термін 10 робочих днів з дати фактичного отримання на склад відповідача партії товару.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не підписує видаткову накладну згідно якої було поставлено товар, належних доказів на фіксування недоліків товару не надає.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог Договору позивачем виставлено рахунок-фактуру від 16.02.2018 № СФ-0000228 на суму 119 677,32 грн.

Позивач стверджує, що за видатковою накладною від 16.02.2018 №РН-0000323 (у вказаній накладній було помилково вказано інший номер договору) ним було поставлено, а відповідачем отримано обумовлений Договором товар на суму 119 677, 32 грн., що також підтверджується експрес - накладною № 59 0003 1832 7872 від 17.02.2018.

Відповідач звернувся до Позивача з вимогою №169/5139-18 від 14.05.2018 року, в якій вказував на претензії щодо якості товару. У відповідь на вказану вимогу позивач повідомив листом №267 від 25.05.2019 року про направлення представника для вирішення питань відповідності товару.

В матеріалах справи, міститься відомість дефектів № 1 від 13.03.2018 року, в якій відповідач вказує на відсутність заводської упаковки, відсутність штампів ПЗ в паспортах на товар.

Крім того, Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на відомість дефектів №9 від 18.10.2018, проте останнім не було долучено вказану відомість до матеріалів справи.

В свою чергу позивач вказує, що під час двостороннього огляду отриманого Відповідачем товару, представником Позивача було встановлено наявність штампів ПЗ в паспортах товару та відсутність недоліків, про які Відповідач вказав у відомості дефектів №1 від 13.03.2018. Позивачем відповідачу було повідомлено, що заводське пакування товару, а саме підшипників, не передбачено Договором №10.

Згідно з п 4.2 Договору №10, продукція повинна бути упакована у тару (упаковку), що забезпечує її збереження під час транспортування, що вартість упаковки, як і сама упаковка не повертається постачальнику.

17.10.2018 Позивач направив Відповідачу лист за № 366 від 16.10.2018 р. про порушення Відповідачем зобов`язання щодо оплати товару та вимогою здійснити оплату товару, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» № 155 від 17.10.2018 року, копії яких містяться в матеріалах справи.

09.01.2019 Позивач отримав від Відповідача лист за № 169/204-19, в якому відповідач зазначив, що договір на поставку товару не був оформлений, тому отриманий товар, який раніше перевірявся на якість відповідач бажає повернути позивачу.

09.01.2019 Позивач у своєму листі за № 13 повідомив Відповідача, що на поставку товару був укладений та підписаний Договір №10 від 18.12.2017 року, що товар був отриманий представником відповідача згідно з генеральним дорученням про отримання товару на складі ТОВ «Нова пошта».

14.01.2019 Позивач отримав лист Відповідача за № 169/506-19 від 14.01.2019 р, в якому Відповідач вдруге вказав, що Договір № 10 від 18.12.2017 року не укладений, що видаткова накладна на товар Відповідачем не підписувалася та що товар був забракований під час вхідного контролю. Відповідач вказав, що начебто Позивач здійснював заміну продукції, яка в тому числі не пройшла вхідний контроль.

Відповідно до п.5.5. договору, постачальник в межах гарантійного терміну, встановленого цим договором, безкоштовно усуває виявлені дефекти. Відновлення або заміна дефектної продукції проводиться постачальником за свій рахунок в 20-денний термін від дня отримання рекламаційного акту складеного замовником та продукції.

Суд звертає увагу, в матеріалах справи відсутній рекламаційний акт щодо дефектів поставленого товару, також відсутні докази надсилання вказаного акту на адресу позивача. Відсутні будь-які належні докази на фіксування недоліків товару у відповідності до інструкцій №П-6 (щодо якості) і № П-7 (щодо кількості) затвердженим Держарбітражем СРСР від 15.06.1965 та 25.04.1966, чим і спростовуються доводи відповідача.

Таким чином, у Відповідача виникає обов`язок прийняти товар згідно умов Договору № 10 від 18.12.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст. 265 ГК за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за його певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продажу.

Частиною 2 ст. 662 ЦК України, передбачено, що продавець повинен з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 6 Інструкції П-7 від 25.04.1966 «О порядке приемки продукции «производственно-технического назначения и товаров народного потребления по качеству» встановлено, що приймання продукції за якістю і комплектності проводиться на складі одержувача у випадку міжміських поставках не пізніше ніж через 20 днів.

Приписами п. 14 Інструкції №П-7 передбачено, що приймання продукції за якістю і комплектності виробляється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними і особливими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що посвідчують якість та комплектність продукції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За змістом п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 №88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

В силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

За змістом ст.689 ЦК України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 688 ЦК України покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Таким чином, як вже зазначалося вище, матеріали справи не містять будь-яких доказів поставки товару з дефектами, отже, уклавши Договір Відповідач взяв на себе зобов`язання, обумовлені Специфікацією №1 до Договору № 10 від 18.12.2017 р. прийняти товари, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині прийняти товар, є обгрунтовані та підлягають задоволенню.

З приводу посилань відповідача на постанову Північного Апеляційного Господарського суду міста Києва від 17.10.2019 № 910/4169/19 слід зазначити наступне.

Предметом вказаної справи було стягнення заборгованості за поставлений товар, в якій суд дійшов до висновку про те, що не має належного підтвердження поставки товару, а отже відсутній обов`язок його оплати. При цьому суд по справі № 910/4169/19 не досліджував питання щодо якості або комплектності поставленої продукції.

Інші заперечення Відповідача не приймаються судом до уваги та спростовуються матеріалами справи.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання належним чином оформити та підписати видаткову накладну №РН-0000323 від 16.02.2018 слід зазначити наступне.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з нормами статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Отже, відповідно до приписів вищенаведених правових норм випливає, що захист прав особи та законних інтересів здійснюється способом, що визначений законом або договором.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Разом з тим, обраний позивачем спосіб захисту його прав не буде «ефективним» у контексті ст. 13 Конвенції через відсутність механізму відновлення, поновлення порушеного, на думку позивача, права, оскільки заявлені ним вимоги не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі їх задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №920/364/18.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Щодо розподілу витрат відповідача на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути з відповідача у розмірі 8800,00 грн, суд зазначає наступне.

За ч.ч.1, 2 ст.126 Господарського процесуального України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.126 Господарського процесуального України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Як вбачається з наявних в матеріалах справи заперечень позивача, останній надав суду контррозрахунок вартості наданої відповідачу професійної правничої допомоги, заперечення щодо часу, який необхідний для надання означених послуг.

Аналіз наведених норм ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, а також норм ст.129 цього кодексу, дає підстави для висновку що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Крім того при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною 5 ст.126 Господарського процесуального України встановлено, що у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 Господарського процесуального України в суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.126 Господарського процесуального України).

В обґрунтування заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу відповідач надав суду договір-доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019 №Б/Н, укладений з Адвокатським Бюро «Сергія Жечева», відповідно до умов якого Адвокатське Бюро зобов`язалось надати правову допомогу, Додаткову угоду №1 до договору доручення від 01.10.2019, рахунок-фактуру №СФ-0000038 від 20.02.2020, платіжне доручення №6946 від 20.02.2020 на суму 8 800,00 грн, Акт приймання передачі №ОУ - 0000П34 від 20.02.2020, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу.

Отже, позивачем подано до матеріалів справи достатньо доказів на підтвердження факту надання Адвокатським Бюро «Сергія Жечева» професійної правової допомоги в межах даної справи.

Однак, з огляду на те, що позовні вимоги задоволені частково, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 4 400,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Державне підприємство "Антонов" (вул.Академіка Туполєва, буд.1, м.Київ, 03062, ) прийняти від Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (вул.Фортечна, буд. 4А, м.Запоріжжя, 69002, ) на виконання умов договору №10 від 118.12.2017 та Специфікації №1 від 18.12.2017 товар, а саме: ШМ-12ЮТ ЕТУ100/5 підшипник у кількості 20 шт.; ШН-12ЮТ ЕТУ 100/5 підшипник у кількості 50 шт; ШН-15ЮТ ЕТУ 100/5 підшипник у кількості 20 шт; 80106 Ю ЕТУ100/3 підшипник у кількості 10 шт: 5-1000098ЮТ ЕТУ 100/3 підшипник у кількості 20 шт.

3.Стягнути з Державного підприємства "Антонов" (вул.Академіка Туполєва, буд.1, м.Київ , 03062, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (вул.Фортечна, буд. 4А, м.Запоріжжя, 69002, ) 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. судового збору, 4 400 (чотири тисячі чотириста) грн 00 коп витрат на правничу допомогу.

4. В решті позову відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 12.03.2020

Суддя Н.І. Ягічева