РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.04.2020Справа № 910/1622/20
За позовом Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" про стягнення 22 587, 50 грн

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" (надалі - відповідач) про стягнення 22 587, 50 грн страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем в силу положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована відповідачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 відкрито провадження в справі №910/1622/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

19.02.2020 від МТСБУ на виконання вимог ухвали суду надійшли відомості щодо умов укладеного відповідачем страхового договору (полісу).

28.02.2020 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не було надано усіх документів, необхідних для здійснення розрахунку матеріального збитку та після отримання відповідних документів, які підтверджують правомірність позовних вимог та обґрунтованість їх розміру, відповідачем будуть виконані свої договірні зобов`язання в порядку передбаченому чинним законодавством України.

28.02.2020 від представника позивача надійшло клопотання про долучення уточненої позовної заяви, оскільки в прохальній частині поданого позову було допущено описку щодо найменування відповідача, а також зазначив, що станом на 25.02.2020 ціна позову не змінилася та повне чи часткове погашення заборгованості відповідачем не здійснювалося.

Відповідно до ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.02.2019 між позивачем (страховик) та ТОВ "Галичина-Захід" (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №99-94/16-2019/2.1.5, відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України та пов`язані з володінням, користуванням або розпорядженням наземним транспортним засобом "SCANIA", державний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до таблиці №1 до додатку №1 вказаного договору (пункт 21) строк його дії встановлено з 21.02.2019 по 20.02.2020 та розмір безумовної франшизи за ДТП становить 0, 0 % від страхової суми.

21.08.2019 в м. Стрий відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "НЕМАН", державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу "SCANIA", державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, водієм автомобіля "НЕМАН", державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1. та водієм автомобіля "SCANIA", державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду № б/н від 21.08.2019 (європротокол), згідно з яким, ОСОБА_1 визнано винною особою у скоєнні ДТП.

Дослідивши зазначений європротокол, суд зазначає, що європротокол заповнений обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема дорожньо-транспортної пригоди, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені в даному європротоколі.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду № б/н від 21.08.2019 (європротокол) є належним доказом, який підтверджує факт настання дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено, зокрема, автомобіль марки "SCANIA", державний номер НОМЕР_1 .

27.08.2019 власник автомобіля "SCANIA", державний номер НОМЕР_1 ТОВ "Галичина-Захід" звернулося до позивача з повідомленням № 55352 про настання страхового випадку.

Відповідно до рахунку на передоплату №SL-1902745 від 27.09.2019, складеного ТОВ "Сканія Україна" вартість ремонту автомобіля "SCANIA", державний номер НОМЕР_1 становить 23 587, 50 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт №SL-1903676 від 03.10.2019, складеного ТОВ "Сканія Україна" вартість ремонту автомобіля "SCANIA", державний номер НОМЕР_1 склала 23 587, 50 грн

21.10.2019 позивачем на підставі страхового акту № 99-94/55252/2.1.5.1 від 21.10.2019 було виплачено страхове відшкодування на рахунок ТОВ "Галична-Захід" у розмірі 23 587, 50 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 17011 від 21.10.2019.

Відповідно до ст. 993 ЦК України виплата страхового відшкодування страхувальнику є юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення у страховика в межах фактичних витрат права вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні норми містить ст. 27 Закону України "Про страхування", за приписами якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таке право позивач може реалізувати, звернувшись за виплатою і до страхової компанії (відповідача), яка застрахувала цивільну відповідальність особи, яка завдала шкоди, на підставі Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", адже за змістом статті 3 цього Закону одним із принципів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є гарантоване забезпечення відшкодування шкоди потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу "НЕМАН", державний номер НОМЕР_2 була застрахована відповідачем на підставі полісу № АО/3855008 з лімітом відповідальності по майну в сумі 100 000,00 грн та франшизою 1 000, 00 грн.

Отже, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності автомобіля "НЕМАН", державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , тобто особи, яка визнана винною у ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як вбачається із матеріалів справи, з метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією №13805 від 30.10.2019 про виплату страхового відшкодування в сумі 23 587, 50 грн, у якій просив останнього в добровільному порядку врегулювати спір та здійснити виплату страхового відшкодування. В додатках до вищевказаної заяви позивачем були зазначені наступні документи: копія договору добровільного страхування, копія повідомлення про страховий випадок, копія свідоцтва про реєстрацію ТЗ та копія посвідчення водія, копія повідомлення про ДТП, копія акту огляду ТЗ з фото додатками пошкодженого ТЗ, копія рахунку №SL-1902745 від 27.09.2019, копія акту виконаних робіт №SL-1903676 від 03.10.2019, копія платіжного доручення №9074 від 30.09.2019, копія заяви на виплату страхового відшкодування, копія страхового акту, копія платіжного доручення № 17011 від 21.10.2019, копія полісу АО/385008, копія довіреності.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що наданих позивачем документів не вистачає для прийняття вмотивованого рішення про здійснення виплати/відмови у виплаті страхового відшкодування та після отримання відповідних документів, які підтверджують правомірність позовних вимог та обґрунтованість їх розміру, відповідачем будуть виконані свої договірні зобов`язання в порядку передбаченому чинним законодавством України.

У відповідності до п. 33-1.1 ст. 33-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до ДТП, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин ДТП, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

В силу закріплених в положеннях ст. 11-14 ЦК України меж здійснення прав і обов`язків в комплексі із визначеними ст. 33, 33-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язками вказаних осіб є надання страховику інформації про подію, яка може бути підставою для виплати страхового відшкодування за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які мають бути здійснені з дотриманням принципу добросовісності, що в першу чергу полягає в достовірності відповідної інформації, адже в іншому випадку, зокрема, у разі встановлення недостовірності наданої інформації чи приховування певної інформації, страховик позбавлений можливості встановити обставини страхової події, а тому має право відмовити у виплаті відповідного страхового відшкодування.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Тому можна зробити висновок, що позивач за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач використав своє право саме шляхом звернення з позовом безпосередньо до суду, що не суперечить вищезазначеній правовій позиції Верховного Суду.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи та в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 22 587, 50 грн (- 1000, 00 грн франшиза) підлягає задоволенню повністю, з огляду на таке: по-перше, наявність вини водія автомобіля "НЕМАН", державний номер НОМЕР_2 у вчиненні ДТП, по-друге, факт того, що цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована, станом на момент настання ДТП, відповідачем, що підтверджується полісом серії АО/ 3855008; по-третє: розмір відновлювального ремонту підтверджується рахунком №SL-1902745 від 27.09.2019 та актом виконаних робіт №SL-1903676 від 03.10.2019, що відповідає умовам договору добровільного страхування наземного транспорту №99-94/16-2019/2.1.5 від 18.02.2019; по-четверте, факт виплати позивачем страхувальникові страхового відшкодування підтверджується розрахунковим документом; і по-п`яте, відповідачем не надано суду жодного доказу, підтверджуючого факт відшкодування позивачеві здійсненої останнім виплати страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищенаведені норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 22 587, 50 грн виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 86, 129, 232-234, 240, 250-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" (04070, місто Київ, вулиця Іллінська, будинок 8, ідентифікаційний код 25395057) на користь Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (04176, місто Київ, вулиця Електриків, будинок 29-А, ідентифікаційний код 20842474) 22 587 (двадцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят сім) грн 50 коп. страхового відшкодування та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. судового збору

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань