номер провадження справи 12/31/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2020 Справа № 908/366/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

розглянувши матеріали справи № 908/366/20

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6)

до відповідача: Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55)" (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Металістів, буд. 1)

про стягнення 1 153,28 грн.

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою за вих. №14/4-341-20 від 17.01.2020 до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55)" про стягнення пені в сумі 1087,38 грн., трьох процентів річних в сумі 65,90 грн. за договором купівлі-продажу природного газу № 1451/15-ТЕ-13 від 31.12.2014, що разом складає 1153,28 грн.

При цьому в пункті 1 прохальної частини поданої позовної заяви позивач просить розглянути даний позов у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2020 вищевказану позовну заяву передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 21.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/366/20, присвоєно справі номер провадження 12/31/20, визначено здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами без проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

12.03.2020 на адресу суду від відповідача у справі - Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55)" надійшов відзив на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України, в якому останній проти позовних вимог заперечує, мотивуючи свою позицію наступним:

- в своєму позові позивач зазначає, що станом на 16.02.2016 основний борг за підприємством не значиться;

- згідно п. 1.2. договору № 1451/15-ТЕ-13 від 31.12.2014 відповідач використовував природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням;

- проте позивачем не враховано, що з 30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії (далі Закон України № 1730-VIII);

- відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України № 1730-VIII на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом;

- імперативною нормою ч. 3 ст. 7 Закону України № 1730-VIII встановлено заборону нарахування неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних з дня набрання чинності цим Законом на суму боргу, якщо його погашено до набрання цим Законом чинності;

- вказаною частиною 3 ст. 7 Закону України № 1730-VIII не ставиться у залежність від будь-яких інших умов, зарахування окрім погашення заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом та використання придбаного газу для виробництва в тому числі для теплової енергії, виконання цієї норми також не потребує включення такого підприємства до Реєстру;

- згідно розрахунку позивача останні платежі в погашення заборгованості за договором № 1451/15-ТЕ-13 від 31.12.2014 відповідачем здійснені 12.01.2016 на суму 26981,63 грн., 16.02.2016 на суму 0,01 грн.;

- станом на 30.11.2016 - на дату набрання чинності Законом України № 1730-VIII заборгованість відповідача за використаний природний газ для виробництва теплової енергії відсутня. Просить у задоволенні позову відмовити.

23.03.2020 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив в порядку ст. 166 ГПК України, в якій останній зазначає наступне:

- вважає, що застосування Закону України № 1730-VIII до спірних відносин є неправомірним, виходячи з того, що списання заборгованості згідно ч. 3 ст. 7 Закону є частиною процедури врегулювання заборгованості у відповідності до ст. 1 Закону, дія Закону розповсюджується лише на теплопостачальні, теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання і водовідведення у відповідності до ст. 2 Закону, учасниками процедури врегулювання заборгованості (у тому числі процедури списання) є підприємства та організації, включені до реєстру ст. 1 Закону), застосування ч. 3 ст. 7 Закону правомірне лише щодо підприємств та організацій, включених до реєстру;

- матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування ч. 3 ст. 7 Закону України № 1730-VIII є неправомірним;

- відповідно до ст. 23 Закону України «Про теплопостачання» господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом;

- відповідачем не надано жодних копій ліцензій зі здійснення відповідного виду діяльності, судом не досліджувалось дане питання всупереч вимогам ст. 2 Закону;

- постановою Кабінету Міністрів України № 93 від 21.02.2017 затверджено «Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром», яким визначено дані реєстру про підприємства, зокрема, зазначаються реквізити ліцензій підприємства, що були чинними в період виникнення заборгованості за спожиті енергоносії, яка підлягає врегулюванню згідно із Законом, підстава включення підприємства до реєстру, дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом, обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах;

- пунктом 8 Порядку визначено, що для включення підприємств до реєстру підприємства подають до Мінрегіону заяву, до якої додають документи, передбачені в абзацах другому-сьомому частини другої статті 3 Закону;

- матеріали справи не містять вищеперерахованих документів;

- вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 21.04.2020.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд встановив.

Позов мотивовано тим, що 31.12.2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", далі Продавець, та Державним підприємством "Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55)" (ідентифікаційний код 08680075), далі Покупець, був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 1451/15-ТЕ-13, далі Договір, за умовами якого (п. 1.1.) Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі газ), на умовах цього Договору.

До вказаного Договору між сторонами були укладені додаткові угоди № 1 від 30.03.2015, № 2 від 29.07.2015, № 3 від 30.07.2015, № 4 від 21.10.2015, № 5 від 27.11.2015.

Згідно із п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 226 від 06.03.2019 Деякі питання акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України постановлено змінити тип публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з публічного на приватне та перейменувати його в акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України. Вказана постанова набрала чинності 20.03.2019.

Відповідно до відомостей витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № станом на 19.02.2020 вбачається, що 27.01.2017 проведена державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи за ідентифікаційним кодом 08680075, а саме: зміна повного та скороченого найменування. Тобто відбулась зміна найменування юридичної особи з Державного підприємства "Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55)" на Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55)" (відповідач у справі).

Пунктом 1.2. Договору визначено, що газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Умовами п. п. 3.1., 3.3., 3.4. Договору сторони визначили, що Продавець передає Покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі Покупця. Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ. Приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов`язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Умови щодо визначення ціни газу викладені в розділі 5 Договору, зокрема в п. 5.1.- 5.5. Так, пунктом 5.1. Договору визначено, що ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

Відповідно до п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб.м природного газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу 1091,00 грн., крім того ПДВ -20% - 218,20 грн., всього з ПДВ 1309,20 грн. (одна тисяча триста дев`ять грн. 20 коп.).

Додатковими угодами № 1 від 30.03.2015, № 2 від 29.07.2015, № 4 від 21.10.2015 року, неодноразово вносились зміни до п. 5.2. Договору, який визначає ціну газу, а саме:

- з 01 квітня 2015 ціна за 1000 куб. м. газу становить 2495,25 грн., крім того ПДВ 20% - 499,05 грн., всього з ПДВ 2994,30 грн.;

- з 01 липня 2015 до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 2495,25 грн., крім того ПДВ 20% - 499,05 грн., всього з ПДВ 2994,30 грн.;

- з 01 жовтня 2015 до сплати за 1000 куб. м. природного газу 2495,25 грн., крім того ПДВ 20%- 499,05 грн., всього з ПДВ 2994,30 грн.

Згідно із п. п. 5.4., 5.5. Договору реалізація газу Покупцю за зазначеною у п. 5.2. ціною здійснюється при умові наявності відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених чинним законодавством). Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Порядок та умови проведення розрахунків сторони узгодили в розділі 6 Договору. Так, відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Додатковою угодою № 3 від 30.07.2015 сторони узгодили доповнити п. 6.3. Договору абзацами в наступній редакції: «За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець зараховує кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від Покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором».

Умовами п. 9.3. Договору сторони визначили, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Згідно із п. 11 Договору цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Позивач в позові вказує, що відповідач оплату за переданий природний газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором, чим порушив умови п. 6.1. Договору.

Так, на виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу за період з січня 2015 по березень 2015 та з жовтня 2015 по грудень 2015, а останній прийняв у власність природний газ, передбачений умовами договору на загальну суму 157043,28 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами та газорозподільною організацією без зауважень та заперечень (належним чином засвідчені копії наявні в матеріалах справи).

Втім, оскільки з боку відповідача мало місце несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, що спричинило звернення з позовом до суду, позивач просить суд стягнути з останнього пеню в сумі 1087,38 грн. за загальний період з 17.02.2015 по 10.12.2015, передбачену сторонами у п. 7.2. Договору. Так, вказаним пунктом Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1. цього Договору він зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З посиланням на приписи ст. 625 ЦК України, позивач вказує на прострочення грошового зобов`язання з боку відповідача, а тому намагається стягнути з нього три проценти річних за загальний період з 17.02.2015 по 10.12.2015 в сумі 65,90 грн.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір купівлі-продажу, різновидом якого є договір на постачання продукту, яким виступає природний газ. У Цивільному кодексі України 2003 року договору поставки присвячено лише одна стаття (ст. 712), а тому можливо керуватися вимогами про договір купівлю-продаж, коли інше не встановлено договором, законом або витікає із характеру правовідносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України). Тобто, положення про порядок оплати товару, ціни, спожитого природного газу потрібно брати із загальних положень, присвячених договору купівлі-продажу, а саме використовувати вимоги ст. 655-697 ЦК України.

Втім, потрібно дотримуватися статті 55 ГК України, де зазначено, що сторонами договору поставки можуть бути лише суб`єкти господарювання. Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать про те, що учасниками судового процесу є суб`єкти господарювання, тому до спірних правовідносин слід застосувати норми права, які регулюють питання постачання продукції природного газу, зокрема договір постачання.

Частина 1 ст. 265 ГК України передбачає, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 1 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Разом з тим, спеціальним законом, що регулював спірні відносини сторін на момент їх виникнення був Закон України Про засади функціонування ринку природного газу № 2467-VI від 08.07.2010 (який втратив чинність з 01.10.2015).

Частиною 1 ст. 12 Закону України Про засади функціонування ринку природного газу визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов`язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

З 01.10.2015 був введений в дію новий Закон України Про ринок природного газу № 329-VIII від 09.04.2015.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов Договору позивач за період з січня 2015 по березень 2015 та з жовтня 2015 по грудень 2015 поставив відповідачу, а останній прийняв у власність природний газ, передбачений умовами договору на загальну суму 157043,28 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними сторонами у справі (а.с. 28 - 33), зокрема:

- актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 47140,36 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 на суму 35348,40 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2015 на суму 10620,22 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2015 на суму 4587,26 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2015 на суму 32365,40 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 на суму 26981,64 грн.

Однак, фактичні обставини справи та наявні докази свідчать, що відповідачем порушено строк оплати за природний газ, встановлений п. 6.1. Договору, що підтверджується наданою позивачем до матеріалів справи довідкою по операціях з підприємством Підприємство Софіївської виправної колонії № 55 ДП за період з 01.01.2015 по 30.11.2019 та банківськими виписками по рахунку позивача (а.с. 37-44), з яких вбачається наступне:

- 18.02.2015 здійснено часткове зарахування в оплату за природний газ за Договором суми 7519,97 грн. згідно листа відповідача № 7/8-15 від 18.02.2015;

- 27.02.2015 здійснено зарахування в оплату за природний газ за Договором суми 39620,39 грн. згідно листа відповідача № 7/8-19 від 27.02.2015;

- 27.03.2015 відповідачем здійснена оплата за природний газ на суму 35348,40 грн.;

- 17.04.2015 відповідачем здійснена оплата за природний газ на суму 10620,22 грн.;

- 11.12.2015 відповідачем здійснена оплата за природний газ на суму 4587,26 грн.;

- 14.12.2015 відповідачем здійснена оплата за природний газ на суму 32365,39 грн.;

- 12.01.2016 відповідачем здійснена оплата за природний газ на суму 26981,64 грн.;

- в довідці по операціях зазначено про перенесення суми 0,01 грн. 19.02.2016.

При цьому в розрахунку заборгованості, доданому до позову, позивачем зазначено, що остання оплата заборгованості за поставлений природний газ за грудень 2015 в сумі 0,01 грн. здійснена 16.02.2016.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали свідчать, що відповідач, всупереч умов укладеного між сторонами Договору належним чином взяті на себе зобов`язання щодо здійснення вчасного розрахунку не виконав, оплату поставленого газу здійснив з простроченням, втім зазначене не є підставою для стягнення з останнього заявлених сум виходячи з такого.

Так, 30.11.2016 набув чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії № 1730-VIII від 03.11.2016, далі Закон № 1730-VIII, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1730-VIII заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно із ст. 2 Закону № 1730-VIII дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

В преамбулі Закону України № 1730-VIII зазначено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Як вбачається із п. 1.2. договору № 1451/15-ТЕ-13 від 31.12.2014, газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. Отже відповідач, відповідно до ст. 1 Закону України Про теплопостачання є теплогенеруючою організацією.

Доказів зворотнього позивачем суду не надано.

Разом з тим, умовами п. 5.4. Договору сторони диспозитивно визначили, що реалізація газу Покупцю за зазначеною у п. 5.2. ціною здійснюється при умові наявності відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених чинним законодавством).

Таким чином, враховуючи постачання позивачем відповідачу в період з січня 2015 по березень 2015 та з жовтня 2015 по грудень 2015 природного газу згідно підписаних між ними актів приймання-передачі природного газу, таке постачання повинно було здійснюватись з урахуванням умов п. 5.4. Договору.

Поряд з цим, в матеріалах справи міститься витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 19.02.2020, який свідчить, що одним із видів діяльності Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55)" є 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Частиною 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Аналогічний висновок про застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 06.04.2018 у справі № 904/10747/16, від 15.05.2018 у справі № 908/3126/16.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, вартість природного газу, поставленого за Договором у період з січня 2015 по березень 2015 та з жовтня 2015 по грудень 2015, була повністю оплачена відповідачем 16.02.2016 року, тобто до набрання чинності Законом, у зв`язку з чим, нараховані на вказану заборгованість суми пені, трьох відсотків річних підлягають списанню в силу прямої дії норми Закону.

Разом з тим, умовами п. 1.2. Договору сторони чітко визначили, що газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Таким чином, оскільки, станом на день набрання чинності Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (30.11.2016 року) відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за договором купівлі-продажу природного газу № 1451/15-ТЕ-13 від 31.12.2014, придбаний відповідачем за Договором природний газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, відповідач є теплогенеруючою організацією, одним із видів діяльності відповідача є 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, відтак на нього поширюється дія Закону № 1730-VIII, відповідно до ч. 3 ст. 7 вказаного Закону нараховані пеня та три проценти річних підлягають списанню з 30.11.2016 року, а позивач не провів такого списання, тому суд дійшов висновку про те, що нараховані позивачем пеня в сумі 1087,38 грн., три проценти річних в сумі 65,90 грн., які є предметом розгляду у справі № 908/366/20, не підлягають стягненню з відповідача.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про стягнення з Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55)" пені в сумі 1087,38 грн., трьох процентів річних в сумі 65,90 грн. за договором купівлі-продажу природного газу № 1451/15-ТЕ-13 від 31.12.2014 слід відмовити.

Стосовно тверджень позивача про те, що відповідач не включений до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії слід зазначити, що нормою ч. 3 ст. 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії не ставиться право не нарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону від 03.11.2016 № 1730-VIII, тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення доказ включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 Закону від 03.11.2016 № 1730-VIII. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 908/2114/16.

Разом з тим, відсутність в матеріалах справи копій ліцензій зі здійснення відповідного виду діяльності не свідчить про відсутність таких ліцензій у відповідача, в т.ч. ураховуючи п. 5.4. Договору.

Витрати зі сплати судового збору в сумі 2102,00 грн. покладаються на позивача у справі Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України згідно із п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 13, 74, 86, 123, 129, 233, 236, 238, ч. 4 ст. 240, 247-252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В

1. У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 55)" пені в сумі 1087,38 грн. та трьох відсотків річних в сумі 65,90 грн. за договором купівлі-продажу природного газу № 1451/15-ТЕ-13 від 31.12.2014 відмовити.

2. Витрати зі сплати судового збору в сумі 2102,00 грн. покладаються на Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України 21.04.2020 року.

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.