ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" квітня 2020 р. Справа№ 927/920/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Калатай Н.Ф.
суддів: Зубець Л.П.
Мартюк А.І.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2020
у справі № 927/920/19 (суддя Белов С.В.)
за позовом Військової частини НОМЕР_1
до Державного підприємства « 171 Чернігівський ремонтний завод»
про стягнення 48 758,93 грн.
ВСТАНОВИВ:
Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача збитків в розмірі 48 758,93 грн., які становлять різницю між вартість переданої відповідачу у 2002 році для проведення капітального ремонту та в подальшому розукомплектованої шнеко-роторної машини ШРСО Д-707 (шасі ЗІЛ 131 №761886, двигун № НОМЕР_2 , спец обладнання №880119) (58 243,00 грн.) та сумою збитків, присуджених до стягнення рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2017 у справі № 927/15/17 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Державного підприємства « 171 Чернігівський ремонтний завод» (9 484,04 грн.).
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2020 у справі № 927/920/19 у позові відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, враховуючи, що рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2017 у справі №927/15/17, яке набрало законної сили 28.03.2017, присуджено до стягнення з ДП « 171 Чернігівський ремонтний завод» на користь Військової частини НОМЕР_1 матеріальних збитків в сумі 9 484,07 грн, які виникли в результаті розукомплектування переданого відповідачу в ремонт спірного військового майна, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки є рішення суду щодо стягнення 9 484,07 грн матеріальних збитків, а неправильність (помилковість) зробленого розрахунку саме позивачем не може бути підставою для задоволення позовних вимог.
При цьому, суд першої інстанції зазначив про те, що:
- надана позивачем на підтвердження вартості спірного майна довідка Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту від 11.10.2018 про результати аудиту відповідності інженерно-аеродромної служби Військової частини НОМЕР_1 за період з 27 вересня 2016 року по 31 серпня 2018 року не є документом, який встановлює права та обов`язки та, відповідно, не є актом індивідуальної дії, а тому не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки є лише способом фіксації інформації та не створює правових наслідків;
- у довідці Військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2019 року №1876 зазначено, що розмір наданої шкоди від розукомплектування шнекороторного снігоочищувача Д-707 (шасі ЗІЛ 131 №761886, двигун №761и092, спец обладнання №880119) складає 48 758,93 грн. та визначався згідно постанови КМУ від 29.05.1998 № 759 «Про затвердження Методики визначення залишкової вартості майна Збройних Сил України та інших військових формувань» та наказу Міністра оборони України від 19.12.2014 року № 905 «Про затвердження Інструкції з організації та ведення бухгалтерського обліку у Збройних Сил України» п.3.17. (а.с.28);
- разом з тим, до позовної заяви позивачем додано інвентаризаційний опис необоротних активів Військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2019, у відповідності до якого при інвентаризації встановлено, що первісна (переоцінена) вартість шнеко-роторної машини ШРСО Д-707 становить 58 243,00 грн, сума зносу (накопиченої амортизації) становить 48 855,68 грн, а балансова вартість становить 9 387,32 грн., тобто з вказаного документу слідує, що балансова вартість шнеко-роторної машини ШРСО Д-707 на дату складання інвентаризаційного опису 27.06.2019 становить саме 9 387,32 грн.
Не погоджуючись з рішенням, 07.02.2020 Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2020 у справі № 927/920/19 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, при його винесення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права.
У обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що:
- суд першої інстанції, відхиляючи доводи та пояснення позивача, взагалі не бере до уваги та не надає правової оцінки доводам позивача про розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання відповідачем, а саме довідці-розрахунку № 1876 від 07.11.2019, а приймаючи рішення та відмовляючи у задоволенні позову, посилається на інвентаризаційний опис необоротних активів від 27.06.2019, який складений на півроку раніше складення довідки-розрахунку та звернення позивача до суду;
- згідно довідки-розрахунку № 1876 від 07.11.2019 розмір завданої шкоди від нестачі спірного майна складає саме 48 758,93 грн. та визначений згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.05.1998 № 759 (зі змінами) «Про затвердження Методики визначення залишкової вартості майна Збройних Сил України та інших військових формувань» та наказу Міністра оборони України від 19.12.2014 № 905 «Про затвердження Інструкції з організації та ведення бухгалтерського обліку у Збройних Силах України»;
- в листопаді 2019 року, напередодні звернення позивача до суду з цим позовом, позивачем проведено роботу з приведення майнового стану, до якого належать основні засоби та необоротні активи військової частини, у відповідність до справедливої вартості матеріальних активів відповідно до телеграфного розпорядження директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 18.09.2018 № 248/6149 та телеграфного розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 31.08.2018 № 350129/137/6/432/тгл (копії вказаних розпоряджень додані апелянтом до апеляційної скарги, проте до суду першої інстанції такі документи не подавались примітка суду);
- на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29.05.1998 № 759 «Про затвердження Методики визначення залишкової вартості майна Збройних Сил України та інших військових формувань» та наказу Міністерства фінансів України від 12.10.2010 № 1202 «Про затвердження національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку в державному секторі 121 «Основні засоби» в військовий частині проведено перерахунок вартості спірного майна, за результатами чого складено акт переоцінки основних засобів інженерно-аеродромної служби Військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2019 (копію вказаного акту додано апелянтом до апеляційної скарги, проте до суду першої інстанції такий документи не подавався примітка суду), згідно з яким переоцінена вартість спірного майна складає 302 521,54 грн., переоцінений знос складає 253 762,61 грн., а залишкова вартість дорівнює 48 758,93 грн., на підставі якого в листопаді 2019 року і були внесені зміни в бухгалтерський облік, та про проведений розрахунок розміру завданої шкоди від нестачі спірного майна;
- станом на 01.01.2019 переоцінка спірного майна не проводилась у зв`язку з тим, що вказане майно не включили до переліку основних засобів, які підлягали переоцінці станом на 01.01.2019, з огляду на що інвентаризаційний опис необоротних активів від 27.06.2019, на який послався суд першої інстанції, не містив інформацію про розмір завданої шкоди від нестачі спірного майна.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2020 справа № 927/920/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.
Ухвалою від 21.02.2020 колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.:
- Військовій частині НОМЕР_1 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2020 у справі № 927/920/19;
- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2020 у справі № 927/920/19;
- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень до 06.03.2020;
- роз`яснено учасникам процесу, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);
- зупинено дію рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2020 у справі № 927/920/19;
- роз`яснено учасниками, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.
З матеріалів справи слідує, що апелянтом до апеляційної скарги додані додаткові докази, а саме копії:
- телеграфного розпорядження директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 18.09.2018 № 248/6149;
- телеграфного розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 31.08.2018 № 350129/137/6/432/тгл;
- прейскуранту цін на аеродромно-експлуатаційну техніку, інженерно-аеродромні засоби та майно інженерно-аеродромної служби станом на 01.08.2018;
- листа командира Військової частини № 1356 № 2320 від 10.12.2018;
- акту переоцінки основних засобів інженерно-аеродромної служби Військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2019;
- відомості щодо визначення залишкової вартості військового майна інженерно-аеродромної служби Військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2019.
Щодо вказаних додаткових доказів колегія суддів зазначає таке.
Враховуючи, що позивач додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспореного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
Частинами 3, 4 п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 № 7 встановлено, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.
Отже, підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від апелянта.
Оспорюване рішення в цій справі було проголошено 09.01.2020, а відтак, усі подані апелянтом документи, з огляду на дату їх створення, апелянт мав можливість подати до суду першої інстанції, проте вказаних дій не вчинив, а суду апеляційної інстанції доказів об`єктивної неможливості вчинення таких дій не надав.
Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.
Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює позивачу більш сприятливі, аніж позивачу умови в розгляді конкретної справи.
За таких обставин, додані позивачем копії:
- телеграфного розпорядження директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 18.09.2018 № 248/6149;
- телеграфного розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 31.08.2018 № 350129/137/6/432/тгл;
- прейскуранту цін на аеродромно-експлуатаційну техніку, інженерно-аеродромні засоби та майно інженерно-аеродромної служби станом на 01.08.2018;
- листа командира Військової частини № 1356 № 2320 від 10.12.2018;
- акту переоцінки основних засобів інженерно-аеродромної служби Військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2019;
- відомості щодо визначення залишкової вартості військового майна інженерно-аеродромної служби Військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2019
як додаткові докази колегією суддів не приймаються.
Станом на 13.04.2020 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.
Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України прим суду).
Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При розгляді справи № 927/920/19 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 192 100 грн., і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Враховуючи те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2020 у справі № 927/920/19 відкрито 21.02.2020, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався, з урахуванням вихідних та святкових днів, з 10.03.2020, апеляційна скарга має бути розглянута по 21.04.2020 включно.
Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади в межах їхньої компетенції (ст. 170 ЦК України).
Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва. Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили (ст. 1 положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671).
Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у збройних силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у збройних силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у збройних силах України» військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також - ЗСУ).
Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГК України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Отже, право оперативного управління військовим майном є речовим правом, похідним від права власності, що включає в себе право володіння, користування і розпорядження цим майном. Право оперативного управління виникає у військової частини з моменту передачі їй уповноваженим органом майна, що є суб`єктом зазначених прав.
Відповідно до п. 3.1.3 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №300 від 16.07.1997 командир військової частини при виявленні втрат, нестач, навмисного пошкодження військового майна, його розкрадання, інших корисливих зловживань має право вживати у встановленому законом порядку заходів щодо відшкодування завданих державі збитків.
З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що у 2002 році відповідачем від позивача на зберігання та для проведення капітального ремонту була прийнята одиниця аеродромно-експлуатаційної техніки Військової частини НОМЕР_1 , а саме: шнеко-роторна машина ШРСО Д-707 (шасі ЗІЛ 131 №761886, двигун № НОМЕР_2 , спец обладнання №880119) (далі Машина).
Факт передачі відповідачу Машини та знаходження її у відповідача підтверджується приймально-здавальним актом №045/02 від 04.04.2002 (а.с. 14), актом технічного стану від 04.11.2013 (а.с. 17-18) та листуванням сторін.
Зі змісту рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2017 у справі №927/15/17, яке набрало законної сили 28.03.2017, за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ДП « 171 Чернігівський ремонтний завод» про відшкодування збитків в розмірі 9 484,07 грн. встановлено, що:
- 01.07.2002 начальником ДП « 171 Чернігівського ремонтного заводу» було затверджено акт зміни якісного стану майна №194, відповідно до якого деякі вузли та деталі шнеко-роторної машини ШРСО Д-707 переведені з четвертої категорії в п`яту категорію з метою подальшого списання;
- у березні 2007 року тимчасово виконуючий обов`язки директора ДП « 171 Чернігівський ремонтний завод» повідомив позивача, що в зв`язку з некомплектом та за своїм технічним станом спец. автомобіль Д -707 для проведення капітального ремонту не придатний, тому з нього командиром в/ч А-0255Е в технологічному порядку були списані наступні базові агрегати: двигун У1Д6-250ТК; передній середній та задні мости; КПП з РК. Сам автомобіль готується на списання, про що буде повідомлено пізніше;
- 10.04.2013 на підставі наказу тимчасово виконуючого обов`язки директора ДП « 171 Чернігівський ремонтний завод» та з метою недопущення втрат обліку військового майна, визначення його фактичного та якісного стану була створена комісія, яка провела інвентаризацію військового майна, номенклатури Повітряних Сил, що належить військовим частинам Повітряних Сил Збройних Сил України та знаходиться на складі ремонтного фонду ДП « 171 Чернігівський ремонтний завод». При перевірці військової техніки та майна, що знаходиться на ремонтному фонді, встановлено некомплект запасних частин та комплектуючих, при перевірці також виявлено випадки крадіжки військового майна, про що в установленому порядку було повідомлено ВКР ЧМВ УМВС України в Чернігівській області, але рішення щодо відшкодування виявленої нестачі з боку правоохоронних органів не прийняті, в порушенні кримінальної справи було відмовлено;
- в листопаді 2013 року на виконання розпорядження заступника командувача з логістики начальника логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України №350/129/137/5/595 комісією в/ч А1356 було проведено інвентаризацію шнеко-роторної машини ШРСО Д-707, що знаходиться на зберіганні.
У ході перевірки було встановлено, що:
- двигун НОМЕР_3 за №761и092 списано за технологічним порядком та вилучено з ремфонду згідно відомості № 135/2005/065 від 01 грудня 2005 року. КЗП, розподільча коробка, передній міст, середній міст, задній міст, рульовий механізм списано технологічним порядком та вилучені з ремфонду згідно відомості № 135/2005/171 від 01 грудня 2005 року;
- на кабіні автомобіля відсутні: капот, ліве крило, передня та бокове оперення, водійські двері, сидіння водія та пасажира, обшивка кабіни, вентилятор кабіни, бокові дзеркала заднього виду з кріпленнями, панель приладів, плафон освітлення кабіни, важіль стояночного гальма, важелі управління робочим органом;
- на рамі автомобіля відсутні: передній бампер, пристрій для буксування, балансирна вісь з реактивними тягами, гальмівний кран, повітряні ресивери, трубопроводи гальмівної системи;
- на робочому органі спеціального обладнання автомобіля відсутні: карданний вал приводу шнеків та ротора, бокова кришка картера цепної передачі шнеків та ротора;
- в комплекті спеціального обладнання відсутні: рамка кріплення робочого органу 1 шт, окузовка відсіку спеціального обладнання 1 шт, редуктор приводу робочого органу (в зборі) 1 шт, гідропривід підйому опускання робочого органу (в комплекті) - 1 шт.
За результатами перевірки було складено відповідний акт (а.с.17-18зворот).
Як слідує з матеріалів справи:
- відповідно до наказу Міністра оборони України від 07.06.2006 №323 «Передача обліку надлишкового майна до Центру обліку надлишкового та списаного військового майна Збройних Сил України» та згідно атестату від 20.11.2013 №350/129/137/3 спеціальний автомобіль ШРСО Д-707 переданий до Центру обліку надлишкового та списаного військового майна Збройних Сил України. Даний автомобіль на той час знаходився на обліку Військової частини НОМЕР_1 як позаштатна техніка;
- у ході проведеного аудиту фахівцями Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю та позапланової інвентаризації інженерно-аеродромної служби тилу в/ч А 1356 було встановлено розмір нестачі від розукомплектування шнеко-роторної машини ШРСО Д-707 в сумі 9 484,07 грн. станом на 26.09.2014;
- 14.11.2014, відповідно до розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки заступника командувача з логістики начальника логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України №350/129/137/2/650-т від 14 жовтня 2014 року, між ДП « 171 Чернігівського ремонтного заводу» та Військовою частиною А 1356 укладено господарський договір про безоплатне зберігання військового майна номенклатури Повітряних Сил Збройних Сил України, а саме: шнеко-роторної машини ШРСО Д-707 1-од. (шасі ЗІЛ 131 № 761886, двигун № НОМЕР_2 , спец обладнання № 880119);
- у 2015 році вищевказаний автомобіль, згідно акту 285 від 01.07.2002, було передано з ремфонду до цеху на розбраковку, а металобрухт в кількості 3190 кг зданий на склад металобрухту;
- у кінці 2015 року, на виконання телеграми тимчасово виконуючого обов`язки начальника Центру обліку надлишкового військового майна Збройних Сил України №181/4/1231-т від 25.05.2015 року та враховуючи те, що шнеко-роторна машина ШРСО Д-707 1-од. (шасі ЗІЛ 131 №761886, двигун № НОМЕР_2 , спец обладнання №880119) знаходиться в несправному стані по закінченню призначеного терміну експлуатації, капітально-відновлювальний ремонт та подальше зберігання її є економічно недоцільним, у відповідності до порядку списання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України №17 від 12.01.2015 року, вищевказаний спец. автомобіль було включено в зведений акт на списання;
- 09.12.2015 командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ № 1120, на підставі якого нестача від розукомплектованої машини в сумі 9 484,07 грн. була списана з книги обліку нестач частини та книги обліку втрат матеріальних засобів інженерно-аеродромної служби, а 28.09.2016 позивачем відповідачу було направлено претензію № 2111 з вимогою відшкодувати збитки в розмірі 9 484,07 грн.;
- у відповідь на претензію керівництвом ДП « 171 Чернігівський ремонтний завод» до Військової частини НОМЕР_1 , було надіслано лист, в якому зазначено, що відповідно до акту технічного стану даний спец. автомобіль для подальшої експлуатації та ремонту не приданий, а тому потребує відпрацювання документів на списання;
- у своїй відповіді відповідач вказав також на те, що згідно акту інвентаризації військового майна, номенклатури Повітряних сил, що належить військовим частинам Повітряних Сил Збройних Сил України та знаходиться на ДП « 171 Чернігівський ремонтний завод», станом на 10.04.2013 даний ШРСО знаходився у розібраному стані, тому пропонується відпрацювати документи на списання.
Враховуючи, що сторонами не було досягнуто згоди щодо відшкодування збитків у добровільному порядку, позивачем до суду було подано відповідний позов, за результатами якого Господарським судом Чернігівської області 15.03.2017 винесено рішення у справі №927/15/17, яким позовні вимоги задоволені у повному обсязі до стягнення з відповідача на користь позивача присуджені збитки в сумі 9 484,07 грн.
Рішення у справі № 927/15/17 набрало законної сили.
Водночас, звертаючись до суду з цим позовом позивач просить стягнути з відповідача збитки в розмірі 48 758,93 грн., які становлять різницю між вартістю переданої відповідачу у 2002 році для проведення капітального ремонту та в подальшому розукомплектованої Машини (58 243,00 грн.) та сумою збитків, присуджених до стягнення рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2017 у справі № 927/15/17 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Державного підприємства « 171 Чернігівський ремонтний завод» (9 484,04 грн.).
У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що:
- у ході проведення аудиту фахівцями Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю, а також проведення позапланової інвентаризації інженерно-аеродромної служби тилу Військової частини НОМЕР_1 , яка розпочалась 18.09.2018, було встановлено, що на Державному підприємстві « 171 Чернігівський ремонтний завод», м. Чернігів, знаходиться Машина, яка була передана для проведення капітального ремонту в 2002 році за приймально-здавальним актом від 04.04.2002 року №045/02, передача якої здійснювалась без складання договору в зв`язку з тим, що на той час вищевказаний ремонтний завод знаходився у відомчому підпорядкуванні Міністерства оборони України;
- таким чином, на підставі приймально-здавального акту від 04.04.2002 № 045/02 між сторонами виникли права та обов`язки, зокрема, обов`язок відповідача забезпечити зберігання Машини, а в подальшому здійснити капітальний ремонт;
- Машина на даний час перебуває на обліку у Військовій частині НОМЕР_1 , а факт її нестачі, крім актів, також зафіксовано позивачем у книзі обліку нестач;
- за результатами інвентаризації, комісією за участю представника Військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта Курочко Д.С. та посадових осіб ДП « 171 Чернігівський ремонтний завод» майстра ОСОБА_1 та начальника виробництва Мельника М.О. було складено акт зняття залишків від 25.09.2018 № 1, яким встановлено відсутність Машини на зберіганні та ремонті у відповідача;
- у жовтні 2018 року у Військовій частині НОМЕР_1 було проведено аудит фахівцями Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю. Комісією Військової частини НОМЕР_1 проведено визначення розміру нестачі від розукомплектування Машини та встановлено, що загальний розмір нестачі становить 58 243,00 грн.;
- за таких обставин, з урахуванням втрат окремих запчастин, за якими прийнято рішення про відшкодування, загальна сума втраченого майна складає 48 758,93 грн.
Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, між сторонами у спрощений спосіб, шляхом прийняття нарядів на ремонт до виконання, укладено договір, який за своєю правовою природою є договором зберігання, а правовідносини сторін врегульовано главою 66 ЦК України.
Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Згідно ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.
Відповідно до норм ч. 3 ст. 937 ЦК України прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.938 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.
Зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей (ч.ч. 1, 2 ст. 949 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 951 ЦК України встановлено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем:
1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості;
2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.
Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено; під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Згідно статті 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
З огляду на зазначені норми законодавства, для застосування до особи такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність чотирьох умов: протиправної поведінки боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення зобов`язання боржником, а не якихось інших обставин, зокрема, дій самого кредитора або третіх осіб; вини боржника.
Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності виконавця у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.
Отже, на позивача покладений обов`язок довести факт завдання йому збитків саме в заявленому в позові розмірі та те, що вказані збитки є наслідком неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Угодою, тобто протиправну поведінку відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між такою поведінкою та завданими позивачу збитками.
Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Згідно з ч. 2 ст. 3 ГПК України, якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права
Таким чином, вищезгадані судові рішення Європейського суду з прав людини та сама Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є пріоритетним джерелом права для національного суду, тому судові рішення у справі № 927/15/17 не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у цій справі, № 927/920/19, не можуть їм суперечити та є преюдиційними і не потребують доведення у даній справі.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2017 у справі №927/15/17, яке набрало законної сили 28.03.2017, фактично встановлено, що розмір збитків, завданих позивачу розукомплектуванням та, відповідно, неповерненням переданого відповідачу в ремонт спірного військового майна, становить саме 9 484,07 грн.
При цьому заявлені позивачем у справі №927/15/17 вимоги були задоволені у повному обсязі, а розмір таких збитків був визначений самим позивачем.
За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки є рішення суду щодо стягнення матеріальних збитків, а неправильність (помилковість) зробленого розрахунку саме позивачем не може бути підставою для задоволення позовних вимог.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що:
- надана позивачем на підтвердження вартості спірного майна довідка Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту від 11.10.2018 про результати аудиту відповідності інженерно-аеродромної служби Військової частини НОМЕР_1 за період з 27 вересня 2016 року по 31 серпня 2018 року не є документом, який встановлює права та обов`язки та, відповідно, не є актом індивідуальної дії, а тому не може бути прийнята судом до уваги, оскільки є лише способом фіксації інформації та не створює правових наслідків;
- згідно з довідкою-розрахунком № 1876 від 07.11.2019 розмір завданої шкоди від нестачі спірного майна складає саме 48 758,93 грн. та визначений згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.05.1998 № 759 (зі змінами) «Про затвердження Методики визначення залишкової вартості майна Збройних Сил України та інших військових формувань» та наказом Міністра оборони України від 19.12.2014 № 905 «Про затвердження Інструкції з організації та ведення бухгалтерського обліку у Збройних Силах України»;
- разом з тим, до позовної заяви позивачем додано інвентаризаційний опис необоротних активів Військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2019, відповідно до якого при інвентаризації встановлено, що первісна (переоцінена) вартість шнеко-роторної машини ШРСО Д-707 становить 58 243,00 грн, сума зносу (накопиченої амортизації) становить 48 855,68 грн, а балансова вартість становить 9 387,32 грн., тобто з вказаного документу слідує, що балансова вартість шнеко-роторної машини ШРСО Д-707 на дату складання інвентаризаційного опису 27.06.2019 становить саме 9 387,32 грн.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача збитків в сумі 48 758,93 грн.
Щодо посилань апелянта про те, що суд першої інстанції, відхиляючи доводи та пояснення позивача, взагалі не бере до уваги та не надає правової оцінки доводам позивача про розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання відповідачем, а саме довідці-розрахунку № 1876 від 07.11.2019, колегія суддів зазначає, що вказана довідка (а.с. 28) не може бути належним доказом на підтвердження розміру залишкової вартості Машини, оскільки викладені в ній відомості спростовуються вищезгаданим інвентаризаційним описом необоротних активів Військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2019.
Щодо посилань апелянта на те, що розмір залишкової вартості Машини визначений в акті переоцінки основних засобів інженерно-аеродромної служби Військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2019 колегія суддів зазначає про те, що вказаний доказ до суду першої інстанції наданий не був, що виключає можливість оцінки його судом першої інстанції.
Водночас, те, що вказаний доказ не був прийнятий як додатковий доказ при апеляційному перегляді рішення, виключає можливість його оцінки і судом апеляційної інстанції.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 задоволенню на підлягає, рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2020 у справі № 927/920/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на Військову частину НОМЕР_1 .
Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2020 у справі № 927/920/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2020 у справі № 927/920/19 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2020 у справі № 927/920/19.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
5. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
6. Повернути до Господарського суду Чернігівської області матеріали справи № 927/920/19.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк