ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2020 року м.Дніпро Справа № 904/5967/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Антоніка С.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2020, ухвалене суддею Соловйовою А.Є, м. Дніпро, повний текст якого підписаний 20.01.2020, у справі №904/5967/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Десмі Груп", м. Запоріжжя

до Акціонерного товариства "Дніпроважмаш", м. Дніпро

про стягнення основного боргу, пені, 3% річних в загальній сумі 118 633,80 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Десмі Груп" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" (далі - відповідач) про стягнення 105 163,70 грн - основного боргу; 12 261,10 грн - пені; 1 209,00 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором транспортно-експедиторського обслуговування вантажів № 61/81 від 28.12.2018 в частині здійснення вчасно та в повному обсязі розрахунків за надані транспортно-експедиторські послуги.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2020 у справі №904/5967/19 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Десмі Груп" 100 163,70 грн - основного боргу, 12 261,10 грн - пені, 1 191,43 грн - 3% річних, 1 839,75 грн - судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство "Дніпроважмаш", в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, зокрема порушення рівності сторін у процесі, просив рішення суду від 16.01.2020 скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що представник відповідача участі в судовому засіданні не приймав з об"єктивних підстав, в той час, як суд першої інстанції не застосував до спірних відносин ст.202 ГПК України, чим порушив вимоги ст.ст.7, 29, 42 ГПК України, а саме рівності прав сторін перед законом і судом та надання можливості реалізації своїх прав та охоронюваних законом інтересів в судовому процесі та ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Десмі Груп", відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст..263 ГПК України, не скористався; про час для подання відзиву повідомлений заздалегідь належним чином (рекомендоване поштове відправлення № 502).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2020 (суддя - доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2020 залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору у розмірі 2881,50 грн. за оскарження рішення суду та неподання доказів направлення позивачу апеляційної скарги листом з описом вкладення. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

27.02.2020 від скаржника до суду надійшло клопотання про усунення недоліків скарги, до якого додано платіжне доручення № 3429 від 27.02.2020 про сплату 2881,50 грн. та надано фіскальний чек з описом вкладення у цінний лист від 27.02.2020 про направлення апеляційної скарги позивачу у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.03.2020 (колегія суддів у складі: головуючий доповідач - Іванов О.Г., судді - Березкіна О.В., Антонік С.Г.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2020 у справі №904/5967/19; з урахуванням ціни спору та положень частин 1, 10 ст.270 ГПК України справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження; сторонам наданий строк - 10 днів з моменту отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження - для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

28.12.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Десмі Груп" (позивач, експедитор) та Акціонерне товариство "Дніпроважмаш" (відповідач, замовник) уклали договір транспортно-експедиторського обслуговування вантажів № 61/81 (далі - договір), відповідно до умов якого замовник доручив, а експедитор прийняв на себе обов`язки від свого імені та за рахунок замовника здійснювати транспортно-експедиторське обслуговування вантажів автомобільним транспортом по території України. Вид та найменування вантажу, заявленого до перевезення згідно з даним договором, а також пункти відправлення та призначення вантажу визначаються замовником згідно письмової пропозиції (п.1.1., 1.2. договору).

Відповідно до п.3.1. договору вартість (ціна) за цим договором попередньо визначається сторонами у письмовій пропозиції замовника та остаточно погоджується шляхом підписання Актів здачі-приймання виконаних робіт, які є невід`ємною частиною цього договору. Розмір плати експедитору входить до загальної вартості транспортно-експедиторського обслуговування, яка зазначена в Актах здачі-приймання виконаних робіт.

Згідно з п.3.2. договору, невід`ємною частиною Актів здачі-приймання виконаних робіт є товарно-транспортні накладні, оформлені відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу №363 від 14.10.1997.

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що розрахунки між замовником та експедитором здійснюються на підставі рахунку на оплату протягом 5 банківських днів з дати підписання актів виконаних робіт про надання послуг транспортно-експедиторського обслуговування вантажів автомобільним транспортом по території України (п.4.1. в редакції додаткової угоди №1 від 21.01.2019 до договору).

Надання послуг, вказаних в п.1.1. Договору, підтверджується Актами здачі-приймання виконаних робіт, підписаних сторонами, які є невід`ємною частиною договору (п.6.1. договору).

Пунктом 8.7. договору сторони встановили, що у випадку затримки оплати належним чином наданих послуг за цим договором, замовник зобов`язаний виплатити експедитору пеню у розмірі 0,05% від суми затриманого платежу за кожний день прострочення терміну оплати.

Відповідно до п.10.1. договору, термін його дії встановлюється з моменту його підписання до 31 грудня 2019 року.

21.01.2019 сторонами підписана додаткова угода № 1 до договору №61/81 від 28.12.2018, в якій узгодили іншу редакцію п.4.1 договору (а.с.28).

На виконання умов договору позивачем були надані послуги транспортно-експедиторське обслуговування:

- на суму 43 823,66 грн, що підтверджується актом надання послуг №1201 від 08.07.2019, товарно-транспортними накладними №1134/0807/1 від 08.07.2019, №6386/0807/1 від 08.07.2019, №5234/0807/1 від 08.097.2019 №6879/0807/1 від 08.07.2019, рахунком на оплату №661 від 08.07.2019 (а.с.29-34). Відповідач мав здійснити оплату наданих послуг в строк до 15.07.2019;

- на суму 31 905,97 грн, що підтверджується актом надання послуг №1225 від 09.07.2019, товарно-транспортними накладними №7594/0907/1 від 09.07.2019, №1134/0907/1 від 09.07.2019, №0274/0907/1 від 09.07.2019, рахунком на оплату №672 від 09.07.2019 (а.с.35-39. Відповідач мав здійснити оплату наданих послуг в строк до 16.07.2019;

- на суму 42 700,79 грн, що підтверджується актом надання послуг №1232 від 10.07.2019, товарно-транспортними накладними №9841/1007/1 від 10.07.2019, №4261/1007/1 від 10.07.2019, №2432/1007/1 від 10.07.2019, №1702/1007/1 від 10.07.2019, рахунком на оплату №673 від 10.07.2019 (а.с.40-45). Відповідач мав здійснити оплату наданих послуг в строк до 17.07.2019.

Відповідач свої договірні зобов`язання з оплати наданих послуг виконав частково та з порушенням строку, встановленого умовами договору.

21.10.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією №21/10 про сплату заборгованості в сумі 105 163,70 грн за надані згідно договору №61/81 від 28.12.2018 послуги (а.с.46-50). Відповідач відповіді на претензію не надав.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач послався на невиконання відповідачем зобов`язань за договором транспортно-експедиторського обслуговування вантажів № 61/81 від 28.12.2018 в частині здійснення розрахунку за надані транспортно-експедиторські послуги та просить суд стягнути з відповідача 105 163,70 грн - основного боргу; 12 261,10 грн - пені; 1 209,00 грн - 3% річних.

В той же час, наданим актом звірки взаємних розрахунків за період лютий-листопад 2019 року, оформлених самим позивачем, підтверджується заборгованість відповідача в сумі 100 163,70 грн, на що також звернув увагу відповідач у своєму відзиві, зауваживши, що сплату заборгованості в розмірі 5000 грн (за платіжним дорученням № 17582 від 22.10.2019) позивач не врахував, відтак, є неправильною заявлена до стягнення сума заборгованості та розрахунок штрафних санкцій.

На час розгляду спору Відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги частково, господарський суд виходив з того, що строк оплати вартості виконаних транспортно-експедиторських послуг на суму 100 163,70 грн. є таким, що настав, однак, на момент розгляду справи доказів оплати Відповідачем виконаних робіт на дану суму до суду не надано. При цьому судом першої інстанції враховано невірне зазначення позивачем у позовній заяві суми заборгованості відповідача, оскільки позивачем не врахована оплата в сумі 5000 грн, здійснена у жовтні 2019, що вбачається з акту звірки взаєморозрахунків, з огляду на що також невірно розраховані пеня та три відсотки річних, які перераховані судом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором транспортного експедирування, який підпадає під правове регулювання норм глави 65 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України, глави 32 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Аналогічні положення містяться у ст.316 Господарського кодексу України.

Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату стаття 931 ЦК України).

Положеннями ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору транспортного експедирування, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, що послуги, передбачені Договором транспортно-експедиторського обслуговування вантажів № 61/81 від 28.12.2018, були виконані Позивачем на загальну суму 118 430,42 грн, що підтверджується актами №1201 від 08.07.2019, №1225 від 09.07.2019, № 1232 від 10.07.2019, підписаними обома сторонами, товарно-транспортними накладними, рахунками на оплату (арк. с. 29-45).

Даний факт Відповідач у апеляційній скарзі не оспорює, як і не оспорював у відзиві на позовну заяву.

Останній за часом акт надання послуг № 1232 підписаний сторонами 10.07.2019 (а.с. 41).

Відповідач за надані послуги розрахувався частково в сумі 18 266,72 грн, що зазначається позивачем у позовній заяві та підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за період лютий - листопад 2019 року. Отже, з урахуванням положень пункту 4.1 договору, на момент звернення із позовною заявою та розгляду справи, строк оплати наданих послуг на суму 100 163,70 грн. є таким, що настав.

На момент розгляду справи доказів оплати Відповідачем наданих послуг на суму 100 163,70 грн до суду не надано. А тому, позовна вимога про стягнення з Відповідача основного боргу у розмірі 100 163,70 грн. правомірно задоволена господарським судом. При цьому судом обґрунтовано взяті до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, що сам позивач суму основної заборгованості зазначив невірно, виходячи з інформації наявної в акті звірки щодо реального стану розрахунків між сторонами.

Також судом обґрунтовано задоволені позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 12 261,10 грн за загальний період прострочення з 16.07.2019 по 03.12.2019, оскільки за розрахунком суду (здійсненого, виходячи з суми заборгованості 100 163,70 грн) розмір пені за заявлений позивачем період складає 13 038,26 грн. З урахуванням приписів ч.1 ст.14 та ч.2 ст.237 ГПК України, оскільки суд позбавлений права виходу з межі позовних вимог, позовні вимоги в цій частині задоволені судом в заявленому позивачем розмірі, а саме в сумі 12 261,10 грн.

Крім того, з урахуванням того, що позивачем була невірно визначена сума основної заборгованості, судом правильно здійснений перерахунок заявлених до стягнення 3% річних за загальний період прострочення з 16.07.2019 по 03.12.2019 та із заявлених до стягнення 1 209,00 грн задоволені ці вимоги в сумі 1 191,43 грн.

Доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції принципу рівності учасників судового процесу, обмеження доступу до правосуддя однієї із сторін, спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких Відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, про дату, час та місце судового засідання.

Так, ухвалу від 17.12.2019 (в редакції ухвали про виправлення описки від 17.12.2019) про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду в судовому засіданні, якою також визначений строк для подання відзиву на позов отримано відповідачем 20.12.2019 (а.с.63), позивачем 24.12.2019 (а.с.64).

У строк, встановлений в ухвалі, відповідач скористався своїм правом та подав відзив на позов (03.01.2020). При цьому у вказаному відзиві обставин, заявлених у позові, не спростував, зазначивши лише про неврахування позивачем в рахунок часткової оплати основної заборгованості 5000 грн, що стало підставою невірного розрахунку неустойки та трьох відсотків річних.

Вказані обставини судом при розгляді справи перевірені та враховані у рішенні.

Будь-яких клопотань щодо неможливості явки представника в судове засідання 16.01.2020 та доказів, які підтверджують поважність такої неявки відповідач (апелянт) суду першої інстанції не подавав.

Таким чином, є безпідставним посилання скаржника на незастосування судом ст.202 ГПК України, оскільки судове засідання відкладається лише в разі неявки представника щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час та місце судового засідання або першої неявки представника, якого повідомлено про дату, час та місце судового засідання, якщо він повідомив суд про причини неявки, які визнані судом поважними.

При цьому колегія суддів зазначає, що за приписами статті 42 ГПК України участь представника учасника провадження, явку якого в судове засідання не визнано обов`язковою, є його правом, в той час, як за приписами ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в даному випадку, судом дотримано основних засад господарського судочинства, забезпечена рівність учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, забезпечено право доступу до правосуддя. Сторони мали рівну можливість подати письмові заяви по суті справи, зокрема, позовну заяву, відзив на позов, заперечення на відзив, тощо.

В свою чергу, саме Відповідач, скориставшись правом подання відзиву на позов, не забезпечив участь свого представника в судовому засіданні, причини неявки представника суду не повідомляв. Отже, вказані обставини є суто суб`єктивними, які залежали виключно від волевиявлення Відповідача, тому не можуть бути визнані поважними.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain") від 07.07.1989).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 118 633,80 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 283 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроважмаш", м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2020 у справі №904/5967/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2020 у справі №904/5967/19 - залишити без змін.

Судові витрати Акціонерного товариства "Дніпроважмаш", м. Дніпро за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише в порядку та строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 13.04.2020.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя С.Г. Антонік