ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

10.04.2020 № 904/1881/20

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Кеся Н.Б., розглянувши заяву:

заявник: ОСОБА_1 , м.Чернігів

боржник: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дніпровські Вежі", м.Дніпро

про видачу судового наказу

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області 06.04.2020 через електронний суд надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дніпровські Вежі" суми боргу в розмірі 4200,00 грн, а також суму судового збору в розмірі 210,20 грн.

Заявник просить стягнути суму 4200,00 грн, яка є малозначною в силу ч.5 ст.12 ГПК України.

Розглянувши заяву та подані ОСОБА_1 докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно зі ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно з пунктом 8 частини першої ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Так, суд не вбачає підстав для видачі судового наказу, оскільки у поданих матеріалах не вбачається відсутність спору між сторонами, про що свідчить непідписаний в двусторонньому порядку акт виконаних робіт. Чи є підстави вважати його підписаним з тих чи інших підстав - це може бути предметом розгляду у порядку позовного провадження. Відсутність очевидних доказів, тобто доказів, які формально не вимагають інших додаткових доказів, не дозволяють стверджувати про наявність заборгованості за договором відповідно до вимог ст.148 ГПК України. Водночас, ненадання очевидних доказів позбавляє можливості встановити в межах саме наказного провадження факт виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Таким чином, викладені обставини є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Керуючись ст.ст. 148, 151-154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі заяви про видачу судового наказу.

Роз`яснити Заявнику, що відповідно до вимог ч.2 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 8 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, і може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 254-259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Б. Кеся