СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2020 р. Справа № 922/415/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В.

за участі секретаря судового засідання Діденко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Агроскоп Інтернешнл" (вх. № 751 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у справі №922/415/20 (прийняту у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Сальниковою Г.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл", м.Київ,

до Приватного підприємства "Агро", Харківська область, с.Катеринівка,

про стягнення 279780,50 грн,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Агро" 279 780,50 грн заборгованості за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі - продажу № 19 НХ 008 ХАСА від 21.11.2018 в частині здійснення повної та своєчасної оплати товару.

Одночасно позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд забезпечити позов шляхом накладання арешту на кошти Приватного підприємства "Агро" у межах суми ціни позову 279780,50 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у задоволенні заяви ТОВ "Агроскоп Інтернешнл" про забезпечення позову відмовлено.

ТОВ "Агроскоп Інтернешнл" з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що висновок суду був зроблений не по кожній обставині, як це вимагають норми процесуального кодексу, а взагалі. Судом при ухваленні рішення були порушені п.4, 5 ст.238 ГПК України; не прийнято до уваги, що позов може бути забезпечено не тільки при умові не виконання рішення, а і при ускладненні його виконання. Тобто, при існуванні даних, які вказують на те, що позивач не зможе примусово стягнути зобов`язання у звичайний, передбачений законом спосіб, а йому доведеться здійснювати додаткові витрати та час для того, щоб реалізувати рішення суду, тому суд мав всі підстави для задоволення заяви про забезпечення позову. Відповідач вже не сплачував 4 місяці заборгованість і відсутні докази, що він це збирається робити, тобто відповідач вже своїми діями створив проблеми по оплаті заборгованості.

Як зазначає скаржник, наведені обставини свідчать про те, що вже при подачі позову у суду було достатньо доказів, що: право позивача порушено несумлінними діями відповідача; суд зобов`язаний організувати ефективний захист і зупинити це правопорушення шляхом накладення арешту на кошти відповідача; несумлінні дії відповідача по невиконанню умов договору і закону яскраво свідчать про ускладнення виконання рішення в разі задоволення позовних вимог; для відновлення порушеного права позивач вже докладає багато зусиль для його відновлення і докладати доведеться ще більше, якщо суд не прийме захисних мір, про які просив позивач у заяві про забезпечення позову.

10.04.2020 до суду від представника позивача надійшло клопотання (вх.№3437), в якому скаржник просить розглядати справу без його участі, задовольнити апеляційну скаргу.

Учасники провадження у справі у судове засідання не прибули.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи, 13.02.2020 до Господарського суду Харківської області надійшла заява ТОВ "Агроскоп Інтернешнл" про забезпечення позову (вх.№415/20), в якій заявник просив забезпечити позов шляхом накладання арешту на кошти Приватного підприємства "Агро" у межах суми ціни позову 279780,50 грн, що знаходяться на рахунку: НОМЕР_1 (номер старого рахунку НОМЕР_2 ); код банку 380805, розташованого в АТ "Райффайзенбанк Аваль" за адресою 01011, м. Київ, вул. Лескова, 9.

Заява обґрунтована тим, що договір купівлі-продажу було укладено 21.11.2018 з розстрочкою платежу за поставлений товар на 11 місяців. Тобто, відповідач 11 місяців використовував товар позивача у своїх цілях, а коли прийшов строк оплати (15.10.2019) не бажає сплачувати заборгованість, діючи не сумлінно по відношенню до своїх обов`язків, що ставить під сумнів його добропорядність і дає підстави мати обґрунтовані припущення, що відповідач готовий на активні і пасивні дії, направлені на уникнення виконання зобов`язань в подальшому шляхом виведення коштів зі своїх рахунків на свою користь під виглядом здійснення підприємницької діяльності. Ускладнення виконання рішення після його ухвалення зумовлене суб`єктивними причинами, які свідчать про відверте небажання боржника здійснити погашення існуючої суми заборгованості з урахуванням ігнорування боржника почати переговори для вирішення питання мирним шляхом. Ненадання інформації, з яких причин він не може сплатити кошти та доказів що це підтверджують. Відповідач не просить ні розстрочки, ні відстрочки погашення боргу. Таким чином, на думку позивача, уникнення відповідачем ведення переговорів по реструктуризації боргу свідчить не про об`єктивні причини, а про несумлінність власника і директора боржника до своїх зобов`язань, що в свою чергу ускладнить виконання рішення суду.

Також зазначає, що при наявності саме можливості або потенційної можливості, а не достатності доказів, утруднити виконання рішення, вже є підставою для забезпечення позову. Закон не вимагає від заявника мати перед судом 100% докази утруднення виконання рішення, а тому ним надано достатньо доказів, які вказують саме на можливість не виконання рішення суду в майбутньому. Також звертає увагу, що на даний час відсутні докази про спростування доказів, які надані заявником на підтвердження обставин утруднення виконання рішення, а тому існують всі підстави для задоволення заяви.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, послався на те, що позивачем не було надано жодних доказів у розумінні положень Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності обставин, які б дійсно могли призвести до ускладнення виконання судового рішення по справі у разі задоволення позову; посилання позивача на те, що невжиття заходів забезпечення може унеможливити поновлення порушених прав та інтересів позивача є тільки його припущеннями, які не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту цієї норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, зокрема, у вигляді арешту грошових коштів або майна відповідача з урахуванням, зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту тощо) права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, підставами для вжиття судом заходів забезпечення позову є імовірність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, окрім цього, для вжиття заходів забезпечення позову суду необхідно встановити необхідність застосування таких заходів виходячи з принципів розумності, обґрунтованості і адекватності, крім цього, суд повинен встановити зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу №19 НХ 008 ХАСА від 21.11.2018.

Підстава позову - неналежне виконання відповідачем умов договору щодо повної оплати товару.

За змістом частини 2 статті 136 ГПК України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звертається позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами.

Посилання позивача в заяві на відверте небажання боржника здійснити погашення існуючої суми заборгованості чи почати переговори для вирішення питання мирним шляхом, свідчить про наявність спору між сторонами, що не можна ототожнювати з вчиненням відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання або слугувати підставою для висновку про неможливість чи істотне ускладнення в майбутньому виконання судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що заява позивача про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, а відтак і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення.

Згідно з ч.6 ст.140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Однак, позивачем до заяви не надано жодних доказів, які б мали підтверджувати зазначені в заяві посилання.

Відповідно до п.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до п.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на порушення судом п.4, 5 ч.4 ст.238 ГПК України, з огляду на те, що в наведеній статті унормовано вимоги щодо змісту рішення у справі, тобто кінцевого судового рішення, яким розглянуто спір по суті, згідно з ч.3 ст.232 ГПК України. Вимоги щодо змісту ухвал суду, які постановлюються за результатами розгляду заяв та клопотань, встановлені ст.234 ГПК України.

Також колегія суддів вважає необґрунтованим посилання скаржника на практику Європейського суду з прав людини, з огляду на те, що Європейським судом в зазначених апелянтом рішеннях наведено вимоги щодо вмотивованого рішення з посиланням на докази та аргументи учасників справи, які суд надає при прийнятті саме рішення у справі. Крім того, як було зазначено раніше, докази, які були надані позивачем до матеріалів справи, обґрунтовують заявлені ним позовні вимоги та не звільняють заявника від обґрунтування обставин істотного ускладнення чи неможливості виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Посилання позивача на ст.79 ГПК України, якою впроваджена нова система доказування, а сама «вірогідність» доказів замість «достатності» доказів, не звільняє позивача від надання належних доказів на підтвердження того, що відповідачем провадяться дії щодо виведення коштів зі своїх рахунків на свою користь під виглядом здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.1, 2 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, в зв`язку з чим ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у справі №922/415/20 слід залишити без змін.

Керуючись статтями 254, 273, п.1 ч.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Агроскоп Інтернешнл" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у справі №922/415/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку статей 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.04.2020

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова