ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18.03.2020 Справа № 914/2270/19
Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Зубкович Д.С. розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фруктова зірка» про стягнення судових витрат у справі
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Фруктова зірка, смт. Нова Ушиця, Хмельницька область,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Велтс, м. Львів,
предмет спору: стягнення 2 640 004,67 грн.,
підстава позову: порушення умов договору поставки №30/10-ПЯО від 30.10.2017 року,
за участю представників:
позивача: не з`явився,
відповідача: не з`явився,
06.11.2019 року на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фруктова зірка» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велтс» про стягнення 2 640 004,67 грн.
04.03.2020 року Господарським судом Львівської області постановлено рішення про часткове задоволення позову ТОВ «Фруктова зірка» до ТОВ «Велтс» про стягнення заборгованості. Вказаним рішенням також призначено до розгляду в судовому засіданні 18.03.2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фруктова зірка про розподіл судових витрат від 27.02.2020 року та встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю Фруктова зірка строк п`ять днів після ухвалення рішення в даній справі для надання доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат.
12.03.2020 року до суду надійшла заява позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фруктова зірка» про стягнення судових витрат у справі № 914/2270/19, до якої долучено додаткову угоду №2 до договору про надання правничої допомоги та представництва від 07.10.2019 року та акт № 2 прийому-передачі послуг, а також докази надіслання іншій стороні. Заява надіслана суду 10.03.2020 року, тобто в межах встановленого строку. Згідно з заявою позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Велтс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фруктова Зірка» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 39 600,07 гривень та витрат на правову допомогу в розмірі 235 000, 23 гривень.
У судове засідання 18.03.2020 року сторони явку представників не забезпечили, явка сторін судом обов`язковою не визнавалась. На електронну адерсу суду від позивача надійшла заява про розгляд заяви без участі його представника. Заяв від відповідача щодо процесу розгляду заяви чи щодо суті заяви не надходило.
Розглянувши заяву позивача, дослідивши подані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Враховуючи, що рішення у справі постановлено 04.03.2020 року, і заяву про подання доказів на підтвердження понесених стороною судових витрат подано позивачем 27.02.2020 року, а докази подано 10.03.2020 року (надійшли до суду 12.03.2020 року), суд зазначає, що позивачем дотримано порядку, передбаченого ст. ст. 129 та 221 ГПК України, та своєчасно надано відповідну заяву з доказами до суду.
На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу сторною подано договір про надання правничої допомоги та представництва від 07 жовтня 2019 року, акт прийому-передачі послуг № 1 від 28 жовтня 2019 року, платіжне доручення № 61 від 28 жовтня 2019 року, додаткову угоду № 2 від 01 листопада 2019 року до договору про надання правничої допомоги та представництва від 07 жовтня 2019 року та акт № 2 прийому-передачі послуг від 05 березня 2020 року.
Відповідно до умов додаткової угоди № 2 сторони погодили, що замовник сплачує грошові кошти в безготівковому або готівковому порядку протягом 60-ти днів з моменту набрання законної сили рішенням Господарського суду Львівської області у справі за позовом ТОВ «Фруктова зірка» до ТОВ «Велтс» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за невиконання умов договору поставки № 30/10-ПЯО від 30 жовтня 2017 року та після підписання відповідного акту. Також вказаними змінами сторони погодили вартість участі адвоката в одному судовому засіданні, включаючи витрати виконавця на дорогу з міста Вінниці до міста Львова - 5 000 гривень.
Згідно з актом прийому-передачі послуг № 1 станом на 28 жовтня 2019 року позивачу була надана правова допомога на суму 60 000 гривень, з яких зустріч, попередня консультація з правових питань, роз`яснення прав, передбачених господарським та цивільним законодавством України щодо захисту прав ТОВ «Фруктова зірка», пов`язаних з невиконанням ТОВ «Велтс» умов договору поставки № 30/10-ПЯО від 30 жовтня 2017 року - 2 години по 2000 грн./година - 4 000 гривень, роз`яснення та надання замовнику переліку необхідних документів, необхідних для звернення до суду, 1 година по 2000 грн./година - 2 000 гривень, опрацювання законодавчої бази судової практики, яка регулює правовідносини поставки 4 години по 2000 грн./година - 8 000 гривень, вивчення документів, наданих клієнтом, формування позиції у справі - 3 години по 2 000 грн./година - 6 000 гривень, здійснення розрахунку заборгованості за договорам поставки № 30/10-ПЯО від 30 жовтня 2017 року 2 години 30 хвилин по 2 000 грн./година 5 000 гривень, підрахунок індексу інфляції 2017-2018 рік, здійснення розрахунку інфляційних втрат - 4 години по 2 000 грн./година - 8 000 гривень, здійснення розрахунку трьох відсотків річних за невиконання договору поставки № 30/10-ПЯО від 30 жовтня 2017 року - 3 години 30 хвилин по 2 000 грн./година - 7 000 гривень, здійснення розрахунку пені за договором поставки № 30/10-ПЯО від 30 жовтня 2017 року 2 години 00 хвилин по 2 000 грн./година - 4 000 гривень, підготовка, виготовлення ксерокопій для учасників справи та подання до Господарського суду Львівської області позовної заяви про стягнення заборгованості - 8 годин по 2 000 грн./година - 16 000 гривень.
Згідно з платіжним дорученням № 61 від 28 жовтня 2019 року позивачем сплачено адвокату аванс в сумі 6 000 гривень.
05.03.2020 року сторонами договору підписано акт приймання-передачі робіт №2, відповідно до якого розмір наданої адвокатом правничої допомоги складає 175 000,23 гривень, з яких 132 000, 23 гривні - винагорода виконавця за досягнення позитивного рішення по справі № 914/2270/19 - 5% від 2 640 004, 67 гривень, а також інші послуги: підготовка та подання до суду клопотання про розгляд справи у режимі відеоконференції у справі № 914/2270/19 - 30 хвилин - 1 000 гривень, ознайомлення та правовий аналіз відзиву на позовну заяву по справі, підготовка та подання відповіді на відзив № 914/2270/19 - 3 години - 6 000 гривень, оформлення додатків та направлення копій процесуальних документів відповідачу в ході розгляду справи 914/2270/19 - 2 години - 4 000 гривень, правовий аналіз умов запропонованої відповідачем мирової угоди по справі № 914/2270/19, зустріч з замовником для вирішення питань щодо можливості укладення вказаної мирової угоди 2 години 30 хвилин - 5 000 гривень, клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні по справі № 914/2270/19 - 30 хвилин 1 000 гривень, письмові пояснення щодо розрахунку інфляційних збитків, 3% річних та пені - 1 година - 2 000 гривень, заява щодо стягнення витрат на правову допомогу по справі № 914/2270/19 - 2 години - 4 000 гривень, участь у судових засідання в Господарському суді Львівської області по справі № 914/2270/19, включаючи витрати виконавця на дорогу з міста Вінниці до міста Львова - 4-ри судових засідання (26.12.2019, 16.01.2020, 27.02.2020, 04.03.2020 року) - 20 000 гривень, заява щодо стягнення витрат на правову допомогу по справі № 914/2270/19 - 2 години - 4 000 гривень.
Тобто, позивачем заявлено до стягнення 235 000,23 грн. витрат на правову допомогу у справі № 914/2270/19.
Розглядаючи клопотання, суд враховує положення ч. ч. 1-3 ст.126 ГПК України. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як передбачено ч. 3 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Як вказує Велика палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Суд зазначає, що приписи частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України є аналогічними з приписами частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України.
Заяв від іншої сторони в даній справі щодо неспівмірності заявлених до стягнення судових витрат та їх зменшення не надходило. Разом з тим, суд враховує наступне.
Як вказує Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція підтримана та застосована у постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (висновки, наведені у постановах Верховного Суду від 24.10.2019 року та від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Як вказує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (п. 28 постанови).
Суд обізнаний з викладеною Верховним Судом у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 462/9002/14-ц позицією про те, що включення в умови договору про надання юридичних послуг пункту про винагороду адвокату за досягнення позитивного рішення суду суперечить основним засадам здійснення правосуддя в Україні, актам цивільного законодавства, у зв`язку з чим та в силу положень частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним за пред`явленим стороною договору позовом. Водночас, суд звертає увагу, що правове питання законності гонорару успіху розглядається Великою Палатою Верховного Суду в межах справи №904/4507/18 (результат розгляду на час постановлення додаткового рішення відсутній). Крім цього, на даний час останньою позицією саме Великої Палати Верховного Суду є позиція, наведена у постанові від 20.02.2020 року та зазначена судом вище. Відтак, суд зазначає, що відповідно до договору про надання правової допомоги позивач підставно включив гонорар до понесених витрат. Водночас, суд звертає увагу, що згідно з п. 4.4 договору про надання правової допомоги винагорода виконавця в розмірі 5 відсотків визначається від суми, за якою для замовника прийнято позитивне рішення та/або отриманий позитивний економічний ефект (в тому числі часткове задоволення майнових чи інших інтересів замовника, укладення мирової угоди, реструктуризація заборгованості, відстрочення та розстрочення виконання рішення суду, тощо). Однак, відповідну винагороду позивачем пораховано від ціни позову, а не від задоволених позовних вимог, які згідно з рішенням суду від 04.03.2020 року становлять 2 602 517,40 грн., а не 2 640 004,67 грн. Відповідно, 5% від задоволених позовних вимог як позитивного рішення на користь позивача становить 130 125,87 грн., а не 132 000,23 грн.
Зі встановлених вище обставин вбачається також, що позивачем до витрат на правову допомогу включено вартість чотирьох судових засідань у справі № 914/2270/19 на суму 20 000,00 грн. Суд зазначає, що, як вбачається з тексту рішення від 04.03.2020 року, таке відбулося без участі представника позивача, тому включення 5 000,00 грн. за участь в судовому засіданні 04.03.2020 року суд вважає таким, що не відповідає обставинам справи.
Відтак, аналізуючи розмір витрат, понесених на правову допомогу позивачем у даній справі, з урахуванням наведеного (коли розмір витрат за умови правильного перерахунку гонорару та вартості судових засідань становить 228 125,87 грн.) та з урахуванням критеріїв, визначених ч. 5 ст. 129 ГПК України, зокрема, враховуючи, що предметом спору в даній справі є стягнення грошових коштів через невиконання договору поставки товару, враховуючи незначний обсяг доказів, що міститься в матеріалах справи, та в цілому не складу категорію спору, враховуючи, що відшкодування витрат на правову допомогу за рахунок відповідача не може переслідувати мету покладення на сторону додаткового тягара чи санкції за порушення виконання зобов`язання, суд доходить висновку, що в даній справі обгрунтованим, реальним та розумним розміром витрат, понесених на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, є 180 000,00 грн. При цьому, суд звертає увагу позивача, що такими висновками не здійснюється втручання в договірні відносини між позивачем та адвокатом, а аналізується виключно правове обгрунтування покладення судових витрат у заявленому розмірі на сторону спору, що виник в даній справі.
Здійснюючи розподіл судових витрат, суд також зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, що відображено в рішенні суду від 04.03.2020 року, витрати, понесені на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню з відповідача також пропорційно, тобто на 98,6%, що від 180 000,00 грн. становить 177 488,00 грн.
Також суд звертає увагу, що позивачем не подано доказів фактичного понесення заявлених до стягнення витрат у спосіб їх сплати адвокату в повному обсязі. Проте, суд враховує позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, наведену в постанові від 03.10.19р. у справі № 922/445/19, про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача частково та покласти відшкодування судових витрат у розмірі 177 488,00 грн. на відповідача.
Щодо зазначених у прохальній частині заяви позивача від 10.03.2020 року 39 600,07 гривень судового збору, суд зазначає, що питання розподілу судового збору вирішено судом при постановленні рішення 04.03.2020 року та відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладено на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, тобто в сумі 31 284,06 грн. Відтак, заява в частині стягнення 39 600,07 гривень судового збору повторному розгляду не підлягає, а підлягає закриттю.
Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 126, 129, 221, 231 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фруктова зірка» про стягнення судових витрат у справі № 914/2270/19 задовольнити частково.
3. У задоволенні заяви в частині стягнення 57 512,23 грн. витрат на правничу допомогу відмовити.
4. Провадження в частині вимог заяви від 10.03.2020 року про стягнення 39 600,07 гривень судового збору закрити.
Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повне додаткове рішення складено 15.04.2020 року.

Суддя Матвіїв Р.І.