ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"22" квітня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/949/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Желєзної С.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову (вх. №2-767/20 від 15.04.2020р.), подану по справі, -

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю „Сігейт"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

про визнання недійсним рішення та скасування запису.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 ) звернувся до господарського суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Сігейт" (далі по тексту - ТОВ „Сігейт") про визнання недійсним рішення товариства, яке оформлене протоколом №8 від 17.03.2020р.; та скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №9057440 від 23.03.2020р. В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на прийняття загальними зборами учасників товариства рішення, оформленого протоколом №8 від 17.03.2020р., із порушенням вимог чинного законодавства та положень статуту товариства, що мало наслідком порушення корпоративних прав позивача.

Ухвалою суду від 13.04.2020р. дана справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Крім того, судом було залучено до участі у справу в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

15.04.2020р. до господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить суд заборонити директору ТОВ „Сігейт" ОСОБА_4 вчиняти будь-які юридичні дії від імені ТОВ "Сігейт" до розгляду спору по суті, в т.ч. видавати доручення, розпоряджатися майном (рухомим та нерухомим), коштами підприємства, відкривати і закривати рахунки товариства у банківських установах, здійснювати платежі, передавати майно (в т.ч. в заставу), представляти інтереси товариства у державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, представляти інтереси товариства перед третіми особами, видавати будь-які накази та розпорядження, користуватися печаткою товариства, укладати угоди, договори, правочини, крім угод про надання правової (правничої) допомоги необхідних для захисту прав товариства, подавати звітність, отримувати та передавати документи товариства, включаючи статутні документи, протоколи, звітність тощо будь-яким третім особам, включаючи, але не обмежуючись, іншим учасникам товариства, адвокатам, нотаріусам, державним реєстраторам тощо; та зобов`язати директора ТОВ „Сігейт" Таратонову Карину Валентинівну негайно повідомити осіб, яким нею в період з 18.03.2020р. видано доручення (довіреності) на представництво інтересів ТОВ „Сігейт".

В обґрунтування поданої до суду заяви позивачем було наголошено, що 17.03.2020р. відбулись загальні збори учасників ТОВ „Сігейт", якими було прийнято рішення, оформлене протоколом №8 від 17.03.2020р., про обрання нового директора товариства - ОСОБА_4 . При цьому, ОСОБА_1 участі у загальних зборах не брав, повідомлення про проведення загальних зборів не отримував, в результаті чого були порушені корпоративні права позивача. Позивачем також наголошено, що він позбавлений можливості будь-якого впливу або контролю за діяльністю ТОВ „Сігейт" у зв`язку з відстороненням ОСОБА_1 від управління товариством. Зміна виконавчого органу без повідомлення ОСОБА_1 свідчить про намагання інших учасників позбавити позивача частини прибутку від діяльності товариства.

Наведене, за переконанням позивача, свідчить про наявність у директора права на розпорядження грошовими коштами, підписання нових контрактів, здійснення оплат, що призведе до зменшення активів товариства. Крім того, позивач посилається на наявність обґрунтованих побоювань щодо внесення директором неправдивих відомостей до фінансової звітності за перший квартал 2020р., яка ТОВ „Сігейт" ще подана не була. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову у випадку задоволення позову може мати наслідком необхідність вжиття ОСОБА_1 додаткових зусиль щодо оскарження укладених директором товариства правочинів.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу заява ОСОБА_1 була передана на розгляду судді Демешину О .А. Варто зауважити, що повторний автоматизований розподіл заяви був проведений у зв`язку з перебуванням судді Желєзної С.П. у відпустці з 16.04.2020р. по 17.04.2020р. включно.

Ухвалою від 17.04.2020р. господарським судом у складі судді Демешина О.А. було заявлено самовідвід від розгляду заяви ОСОБА_1 у порядку ст. ст. 35-39 ГПК України.

Згідно розпорядження керівника апарату суду №103 від 17.04.2020р. та відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду заява ОСОБА_1 була передана на розгляд судді Желєзній С.П.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, господарський суд дійшов наступного висновку.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 136, ч. 1 ст. 137 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно зі ч. 5 ст. 137 ГПК України не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони:

1) проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору;

2) емітенту, зберігачу, депозитарію надавати реєстр власників іменних цінних паперів, інформацію про акціонерів або учасників господарського товариства для проведення загальних зборів товариства;

3) участі (реєстрації для участі) або неучасті акціонерів або учасників у загальних зборах товариства, визначення правомочності загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства;

4) здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

Згідно зі ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Частиною 10 ст. 137 ГПК України передбачено, що заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору.

За приписами абзацу 3 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Верховний Суд у постанові від 16.08.2018р. по справі №910/1040/18 дійшов висновку, що у випадку звернення позивача до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку повинна застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а не підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе відновити свій правовий стан, який існував до імовірного порушення його прав.

Отже, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших учасників (акціонерів) юридичної особи. З огляду на викладене, для вирішення питання про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору.

Крім того, суду необхідно здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Так, предметом заявлених ОСОБА_1 позовних вимог є вимоги про скасування рішення загальних зборів та скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з поданої ОСОБА_1 заяви про вжиття заходів забезпечення позову, наявність підстав для задоволення поданої останнім заяви пов`язана із прийняттям загальними зборами рішень, які оформлені протоколом №8 від 17.03.2020р., із порушенням вимог Статуту ТОВ „Сігейт" та чинного законодавства. За переконанням позивача, новий директор товариства вчинятиме дії щодо зменшення активів товариства та може внести неправдиві відомості до фінансової звітності ТОВ „Сігейт". Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову у випадку задоволення позову може мати наслідком необхідність вжиття ОСОБА_1 додаткових зусиль щодо оскарження укладених директором товариства правочинів.

З огляду на вищевикладене, враховуючи приписи ст. 137 ГПК України, якими встановлено перелік заходів забезпечення позову, господарський суд, першочергово зауважує, що положеннями процесуального законодавства не передбачено такого заходу забезпечення позову як заборона директору товариства вчиняти певні дії, оскільки директор товариства безпосередньо не виступає учасником судового процесу. При цьому, враховуючи можливість суду вживати заходів забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання, слід зауважити наступне.

Для вжиття судом того або іншого заходу забезпечення позову суду в обов`язковому порядку необхідно дослідити питання існування зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, оскільки згідно ч. 10 ст. 137 ГПК України заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору.

За результатами надання правової оцінки питанню наявності зв`язку між обраними позивачем заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог господарський суд дійшов висновку про невідповідність обраних ОСОБА_1 заходів предмету заявленого позову. Господарський суд зазначає, що встановлення заборони директору ТОВ „Сігейт" Таратоновій Карині Валентинівні вчиняти будь-які юридичні дії від імені ТОВ "Сігейт", а також зобов`язання директора негайно повідомити осіб, яким нею в період з 18.03.2020р. видано доручення (довіреності) на представництво інтересів ТОВ „Сігейт", матиме наслідком обмеження господарської діяльності товариства, спричинить необґрунтоване втручання у його діяльність та порушуватиме права товариства, що не відповідає меті вжиття судом заходів забезпечення позову.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи обрання позивачем заходів забезпечення позову, які не стосуються предмета спору, що свідчить про відсутність зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови ОСОБА_1 у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140 Господарського процесуального кодексу України , суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви (вх. №2-767/20 від 15.04.2020р.) про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвала набрала законної сили 22 квітня 2020 р. та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її прийняття.

Суддя С.П. Желєзна