ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2020 місто Дніпро Справа № 904/5884/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Подобєда І.М., Чус О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 (повний текст оформлений 10.02.2020, суддя Фещенко Ю.В.) у справі №904/5884/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворова" (м. Дніпро)

про стягнення суми пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором постачання природного газу № 4269/16-ТЕ-4 від 21.12.2015 у загальному розмірі 9 295 грн. 90 коп.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворова" суму пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором постачання природного газу №4269/16-ТЕ-4 від 21.12.2015 у загальному розмірі 9 295 грн. 90 коп.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5884/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідач погасив заборгованість за отриманий в період з січня по вересень 2016 року природний газ на підставі договору №4269/16-ТЕ-4 від 21.12.2015 природний газ 17.10.2016 (останній платіж - за спожитий у вересні 2016 року природний газ), тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи частини 3 статті 7 вказаного Закону, за якими на погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що реалізація цієї норми (частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії") не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки до заборгованості, що виникла і погашена до набрання чинності вказаним Законом, не можуть бути застосовані передбачені Законом правила і вимоги щодо необхідності включення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Місцевим господарським судом зазначено, що маючи у користуванні відповідне обладнання та виробляючи теплову енергію для забезпечення потреб населення, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворова" є теплогенеруючою організацією у розумінні положень Закону України "Про теплопостачання". При цьому наявність або відсутність ліцензії не змінює статусу відповідача як теплогенеруючої організації, а лише свідчить про дотримання чи недотримання останнім правил ведення господарської діяльності з виробництва теплової енергії.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5884/19 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про те, що до відповідача можуть бути застосовані приписи частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Також апелянт звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідач має у власності або користування теплогенеруюче обладнання для виробництва теплової енергії та є теплопостачальною організацією.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.03.2020 (колегією суддів у складі: головуючий суддя - Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді: Подобєд І.М., Чус О.В.) відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5884/19, розгляд скарги призначений у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження.

30.03.2020 від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворова" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Відповідач вважає правильним висновок місцевого про застосування приписів частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Вказує, що доводи апелянта про те, що відповідач не має у власності або користуванні теплогенеруюче обладнання спростовуються укладеним між сторонами договором про постачання природного газу для виробництва теплової енергії та надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України)

Враховуючи, що апелянтом не наведено конкретних обставин справи, які перешкоджали б розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 21.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Суворова" (споживач) укладений договір постачання природного газу №4269/16-ТЕ-4, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ на умовах договору.

Газ, що постачається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (пункт 2.1 договору).

Відповідно до пункту 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) природний газ обсягом до 124 тис.куб.м., у тому числі по місяцях, згідно з графіком, передбаченим цим пунктом.

В подальшому, 31.03.2016 між сторонами укладено додаткову угоду №3 до договору, у якій сторони погодили пункт 2.1. договору викласти в наступній редакції: "Постачальник передає споживачу з 01.04.2016 по 30.01.2016 (включно) газ обсягом до 17 тис. куб.м.".

30.04.2016 між сторонами укладено додаткову угоду №4 до договору, у якій сторони погодили пункт 2.1. договору викласти в наступній редакції: "Постачальник передає споживачу з 01.05.2016 по 30.09.2016 (включно) газ обсягом до 31 тис. куб.м. згідно з графіком.".

У розділі 12 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.03.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №4 від 30.04.2016 до договору сторони погодили пункт 12 договору викласти в наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.09.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення." .

Відповідно до пункту 3.1 договору постачальник передає споживачу газ у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

У відповідності до пункту 3.4. договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку газу.

На виконання умов договору Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у період з січня по вересень 2016 року було поставлено Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Суворова" природний газ на загальну суму 355 945,70 грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2016 на суму 113 896,57 грн.; від 29.02.2016 на суму 65 735,51 грн.; від 31.03.2016 на суму 59 914,82 грн.; від 30.04.2016 на суму 16 690,99 грн.; від 31.05.2016 на суму 14 482,03 грн.; від 30.06.2016 на суму 25987,01 грн.; від 31.07.2016 на суму 21 023,27 грн.; від 31.08.2016 на суму 15 976,50 грн.; від 30.09.2016 на суму 22 239,00 грн.

Вказані акти підписані позивачем та відповідачем без будь-яких зауважень щодо обсягів та якості отриманого природного газу.

Згідно з пунктом 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В порушення вказаних умов договору, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворова" поставлений у період з січня по квітень 2016 року природний газ оплатило із порушенням визначених у пункті 6.1 договору строків.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилається на те, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворова" здійснило оплату за поставлений газ з порушенням строків, у зв`язку з чим просить стягнути пеню, 3% річних, інфляційні втрати, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною виникнення спору.

Предметом спору є стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором постачання природного газу №4269/16-ТЕ-4 від 21.12.2015.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворова" поставлений у період з січня по вересень 2016 року природний газ оплатило у повному обсязі, однак з простроченням строків, встановлених пунктом 6.1 договору (останній платіж здійснено 17.10.2019), що підтверджується банківськими виписками, копії яких містяться в матеріалах справи.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання є нарахування процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до 8.2 договору у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення з відповідача на підставі пункту 8.2. договору пеню за загальний період прострочення з 16.02.2016 по 26.05.2016 в сумі 8 013,28 грн., а також на підставі статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати за загальний період прострочення з березня по квітень 2016 року в сумі 709,71 грн. та 3% річних за загальний період прострочення з 16.02.2016 по 26.05.2016 в сумі 572,91 грн. за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором №4269/16-ТЕ-4 від 21.12.2015 щодо оплати поставленого у період з січня по квітень 2016 року природного газу.

Між тим, як правильно зазначено місцевим господарським судом, 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Статтею 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України № 93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

За умовами пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань зі сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Разом з цим, відповідно до частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії, її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності цим Законом; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", застосовуються положення частини 3 статті 7 цього Закону. Відтак не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річні, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини 3 статті 7 цього Закону.

Аналогічні висновки щодо застосування частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 29.01.2018 у справі №904/10745/16, від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, від 22.02.18 у справі №922/4355/14, від 06.09.2018 у справі № 925/106/18, від 13.12.2018 у справі №925/105/18, від 18.12.2018 у справі № 905/301/18, від 20.12.2018 у справі №904/1619/18, від 22.12.2018 у справі № 904/2961/18, від 16.01.2019 у справі №905/299/18, від 29.05.2019 у справі № 916/2279/18, від 10.06.2019 у справі №904/4592/18, від 11.06.2019 у справі № 905/1964/18, від 09.09.2019 у справі №922/82/19, від 17.12.2019 у справі №925/83/19, від 31.03.2020 у справі №920/431/19.

За таких обставин апеляційним господарським судом відхиляють доводи апелянта про незастосування норм вказаного закону на відповідача, у зв`язку з його не включенням до відповідного реєстру.

Матеріалами справи підтверджується, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворова" погасило заборгованість за отриманий останнім в період з січня по вересень 2016 року на підставі договору №4269/16-ТЕ-4 від 21.12.2015 природний газ до 17.10.2016 (останній платіж - за спожитий у вересні 2016 року природний газ), тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (набрав чинності 30.11.2016), тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи частини 3 статті 7 вказаного Закону.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого господарського суду, що маючи у користуванні відповідне обладнання та виробляючи теплову енергію для забезпечення потреб населення, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворова" є теплогенеруючою організацією у розумінні положень Закону України "Про теплопостачання". При цьому наявність або відсутність ліцензії не змінює статусу відповідача як теплогенеруючої організації, а лише свідчить про дотримання чи недотримання останнім правил ведення господарської діяльності з виробництва теплової енергії, оскільки відповідно до статті 1 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію; за приписами пункту 1.2 укладеного між сторонами договору позивач поставляв відповідачу у спірний період природний газ виключно для використання останнім для виробництва теплової енергії та для надання послуг з опалення та постачання гарячої води кінцевим споживачам (мешканцям будинку), яке без теплогенеруючого обладнання (котельня тощо) неможливе.

Аналогічні висновки містяться також у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №908/2055/17.

Таким чином, передбачена у пункті 1.2. договору № 4269/16-ТЕ-4 від 21.12.2015 мета використання природного газу відповідачем (виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню), спростовує доводи апелянта про те, що положення частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не поширюються на нарахування.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5884/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5884/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 10.04.2020.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Подобєд

Суддя О.В. Чус