ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" квітня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3654/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання Шпак І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження позовну заяву Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, )

до відповідача Державного підприємства Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14) (65059, м. Одеса, вул. Краснова, буд. 2А, )

про стягнення 206576,90 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Боєнко І.П., довіреність №1/14/1-37 від 14.02.2020

Суть спору: Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14) про стягнення 206576,90 грн., з яких: 181316,22 грн. пені, 14343,60 грн. 3% річних та 10917,08 грн. інфляційних втрат.

Підставою звернення до суду з даним позовом позивач зазначив неналежне виконання відповідачем умов договору постачання природного газу №3103/16-ТЕ-23 від 21.12.2015.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 15.01.2020 об 14:30.

14.01.2020 за вх.№734/20 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який залучено судом до матеріалів справи, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У поданому відзиві відповідач посилається на наступне:

- відповідач здійснив оплату за зобов`язаннями та на момент останнього зарахування позивач більше не нараховував жодних нарахувань на суми рахунку;

- заборгованість була погашена відповідачем до набрання законної сили Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за споживчі енергоносії», тому штрафні санкції не враховуються та підлягають списанню за зобов`язаннями січня - квітня 2016 року;

- несвоєчасність платежів відбулась через низку поважних причин, що не залежали від волі відповідача, а саме через складну ситуацію у державі та негативне економічне становище загалом, тяжкий фінансовий стан боржника.

У підготовчому засіданні 15.01.2020 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 183 ГПК України про відкладення підготовчого засідання на 04.02.2020 о 11:30.

31.01.2020 за вх.№2596/19 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи. У поданій відповіді на відзив позивач заперечує проти відмови у задоволенні позову, оскільки матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. На думку позивача в даному випадку не підлягає застосуванню норми Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 №1730-VIII, оскільки заборгованість за природний газ погашена після набрання чинності Закону.

У підготовчому засіданні 04.02.2020 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 177 ГПК України про продовження строку підготовчого провадження та оголошено перерву до 18.02.2020 о 13:45.

18.02.2020 за вх.№4237/20 до суду від відповідача надійшли заперечення та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи. У поданих запереченнях відповідач, зокрема, зазначає, що зазначений позивачем факт часткової сплати відповідачем боргу станом на 30.11.2016 спростовується підписаними сторонами актом звіряння розрахунків від 31.10.2016.

У підготовчому засіданні 18.02.2020 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 185 ГПК України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 10.03.2020 о 15:30. У судовому засіданні 10.03.2020 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст.ст. 202, 216 ГПК України про відкладення розгляду справи на 24.03.2020 о 12:45. Ухвалою суду від 16.03.2020 у зв`язку з оголошеним на державному рівні карантином судове засідання у справі №916/3654/19 призначено на 09.04.2020 о 14:30.

07.04.2020 за вх.№8865/20 до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. У поданому клопотанні позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 07.04.2020 представник відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Відповідно до вимог ст. 240 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, господарський суд встановив:

21.12.2015 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та Державним підприємством Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14) (споживач) укладено договір №3103/16-ТЕ-23 постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п.п. 1.2, 1.3 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. За цим договором постачається газ власного видобутку (видобутий на території України), а у разі його нестачі імпортований газ (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України).

У відповідності до п.2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) газ обсягом до 1250 тис.куб.метрів, у тому числі по місяцях (тис.куб.м): у січні 2016 року - 500; у лютому 2016 року - 450; у березні 2016 року - 300; І квартал 2016 року - 1250.

За п.2.1.1 договору обсяги природного газу, що планується передати за цим договором (плановий обсяг) повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, викладених у п.1.2 цього договору.

За умовами п.3.1 договору постачальник передає споживачу газ у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання- передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

У відповідності до п.3.4 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Відповідно до п.3.5 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов`язується надати постачальнику:

- завірену копію акту про фактичний обсяг розподіленого/про-транспортованого за цим договором природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором ГРМ/ГТС; у разі надання технічного акту на загальний обсяг розподіленого/про-транспортованого природного газу, споживач надає детальну розбивку газу за категоріями (в т.ч. за цим договором) за власним підписом;

- підписані та скріплені печатками споживача два примірники акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше 8-го числа повертає споживачу один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У випадку ненадання або несвоєчасного надання споживачем акту приймання-передачі природного газу обсяги використання встановлюються відповідно до даних оператора ГРМ/ГТС.

У випадку відмови споживача від підписання акту приймання-передачі природного газу розбіжності підлягають врегулюванню відповідно до умов договору або в порада, передбаченому чинним законодавством України. До врегулювання сторонами розбіжностей, обсяги використання встановлюються відповідно до даних оператора ГРМ/ГТС.

У відповідності до п.4.1 договору кількість природного газу, яка постачається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу.

Відповідно до п.5.1 договору регульована ціна (без урахування тарифів на послуга з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) на природний газ, який постачається за цим договором, в період з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758.

У відповідності до п.5.2 договору ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором в період з 01.03.2016 по 31.03.2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1770,74 грн., крім того: збір у вигляді цільової надбавки до ціни на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20% . До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1806,15 грн., крім того ПДВ 20% - 364,23 грн., всього з ПДВ 2167,38 грн.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Згідно з п.6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За п.6.3 договору сторони погодили, що при перерахуванні коштів в призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Оплата за природний газ здійснюється таким чином:

6.3.1. У разі, якщо споживач підпадає під дію статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами перерахування коштів, затвердженими відповідною постановою уповноваженого органу, та зараховується як оплата за газ, поставлений постачальником споживачу в порядку, визначеному нормами чинного законодавства. У разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу, споживач в будь-якому випадку зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватись за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору.

6.3.2. У разі, якщо споживач не підпадає під дію статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання» в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання оплата за газ здійснюється з поточного рахунку споживача на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховується як оплата за газ, поставлений постачальником споживачу в порядку, визначеному нормами чинного законодавства України.

6.3.3. За наявності заборгованості у споживача за цим договором постачальник зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від споживача, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

6.3.4. Оплата інших платежів(пені, штрафи, судові збори, інфляційні витрати тощо), крім суми основного боргу, сплачуються споживачем на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п.6.4 договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного споживачем: у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума заборгованості.

Пунктом 6.5 договору передбачено, що звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного газу споживачем та актів приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою.

Згідно з п.7.2 договору споживач зобов`язаний, зокрема, своєчасно оплачувати поставлений природний газу в розмірі та порядку, передбаченому цим договором.

У відповідності до п.п. 8.1, 8.2 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 цього договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.8.5 договору збитки, завдані одній із сторін договору внаслідок невиконання (неналежного виконання) іншою стороною своїх зобов`язань, відшкодовуються винною у невиконанні (неналежному виконанні) стороною в порядку та розмірі, визначених законодавством.

Розділом 10 договору передбачено, що у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій. У разі недосягнення сторонами згоди, спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку. Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю 5 років.

За умовами розділу 12 договору останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації природного газу з 01.01.2016 до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

31.12.2015 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору №3103/16-ТЕ-23 від 21.12.2015, згідно з якою, зокрема:

- викладено пункт 1.3 статті 1 «Предмет договору» договору в наступній редакції: « 1.3. За цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України Публічною акціонерною компанією «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»)»;

- викладено пункт 3.1 статті 3 «Порядок та умови передачі газу» договору у наступній редакції: « 3.1. Постачальник передає споживачу газ на газорозподільних станціях (ГРС) ПАТ «Укртрансгаз» або у точці балансового розмежування (для об`єктів, які безпосередньо приєднані до магістральних трубопроводів ПАТ «Укртрансгаз»). Право власності на газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ»;

- викладено п.4.1 у наступній редакції: „Кількість газу, яка продається споживачу, визначається за показниками комерційних вузлів обліку газу у відповідності до вимог, встановлених Кодексом газорозподільних систем, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 та Кодексом газотранспортної системи, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493»;

- викладено п.5.1 договору у наступній редакції: «Регульована ціна (без урахування тарифів на послуга з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) на природний газ, який постачається за цим договором, в період з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758. Тарифи на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» установлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), і є обов`язковими за цим договором з моменту введення їх в дію;

- п.5.2 викладено в наступній редакції: «Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором в період з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1770,74 грн., крім того податок на додану вартість (20%). До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» - 401 грн., крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 481,20 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 2171,74 грн., крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ 2606,09 грн»;

- викладено підпункт 2 пункту 7.2 статті 7 «Права та обов`язки сторін» договору у наступній редакції: « 2) забезпечити відповідність комерційного вузла обліку газу вимогам Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Правилам обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.2005 №618, державним стандартам, експлуатаційній документації на засоби вимірювальної техніки (ЗВТ), що входять до складу вузла, Кодексу газорозподільних систем, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.03.2015 №2494 та Кодексу газотранспортної системи, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493».

29.01.2016 між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору №3103/16-ТЕ-23 від 21.12.2015, згідно з якою, зокрема, викладено пункт 1.3 статті 1 «Предмет договору» договору в наступній редакції: « 1.3. За цим договором може бути поставлений газ власного видобутку (газ, видобутий на території України та/або імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України)».

31.03.2016 між сторонами укладено додаткову угоду №3 до договору №3103/16-ТЕ-23 від 21.12.2015, згідно з якою, зокрема:

- додано п.2.1 статті 2 «Кількість та фізико-хімічні показники газу» договору абзацом у наступній редакції «Постачальник передає споживачу з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) газ обсягом до 75 тис.куб.м (сімдесят п`ять тисяч куб.м.)»;

- викладено п.п. 3.1, 3.2 статті 3 «Про порядок та умови передачі газу» у наступній редакції: « 3.1 Постачальник передає споживачу газ у загальному потоці газу: у разі передачі газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі газу від газодобувних підприємств та від підземних сховищ газу (ПСГ) у газотранспортну систему; у разі передачі імпортованого газу (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України) - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ»;

- викладено п. 3.2 в наступній редакції: «Споживач до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає постачальнику належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі ненадання або несвоєчасного надання заявки споживачем, постачальник може користуватися плановими обсягами, зазначеними в пункті 2.1 цього договору на відповідний місяць. Обсяг поставки підтверджується постачальником шляхом надання оператору ГТС номінації на відповідний місяць поставки (розрахунковий період) в установленому чинним законодавством України порядку»;

- змінено та доповнення п.3.5 статті 3 «Порядок та умови передачі газу» у наступній редакції: « 3.5. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов`язується надати постачальнику: - завірену копію акту наданих послуг з розподілу/транспортування природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором ГРМ/ГТС; до копії акту споживач за підписом уповноваженої особи надає інформацію стосовно детальної розбивки кількості газу, зазначеної в акті, за категоріями (в т.ч. за цим договором); підписані та скріплені печатками споживача два примірники акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці його фактична ціна та вартість. П.3.6 Постачальник не пізніше 8-го числа повертає споживачу один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акту приймання-передачі газу, постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акту. У випадку ненадання або несвоєчасного надання споживачем постачальнику акту приймання-передачі природного газу такі дії (бездіяльність) з боку споживача вважаються односторонньою відмовою споживача від поставки природного газу за цим договором за відповідний розрахунковий період, при цьому: 3.6.1. Споживач розуміє та визнає, що порушення ним п.3.5 цього договору сторони вважають односторонньою відмовою споживача від поставки природного газу за цим договором у відповідному розрахунковому періоді; 3.6.2. Споживач не має право заперечувати проти непоставки постачальником природного газу на його користь за цим договором за відповідний розрахунковий період; 3.6.3. Споживач розуміє, не заперечує та визнає, що порушення ним п.3.5 цього договору може бути причиною виникнення у постачальника негативного небалансу, витрати на врегулювання якою (послуги балансування) споживач зобов`язаний оплатити постачальнику у порядку, визначеному цим договором;

- доповнено статтю 3 «Порядок та умови передачі газу» договору пунктами 3.7,3.8 у наступній редакції: « 3.7. Якщо оператор ГТС за підсумками розрахункового періоду встановить негативний небаланс за об`єктами споживача, то споживач зобов`язаний у порядку, визначеному цим договором, оплатити постачальнику витрати на врегулювання такого небалансу, зокрема, оплатити вартість послуги оператора ГТС з балансування. При цьому споживач погоджується на оплату вартості послуги оператора ГТС з балансування, надану постачальнику, у безумовному порядку. Якщо між споживачем та постачальником укладено декілька договорів постачання природного газу, то постачальник самостійно обирає договір постачання природного газу, по якому споживач зобов`язаний в повному обсязі оплатити постачальнику у порядку, визначеному таким договором, вартість послуги оператора ГТС з балансування. Сторони погодили виключний перелік документів, які вони вважають достатніми та належними для підтвердження постачальником його витрат на врегулювання негативного небалансу, зокрема, оплату вартості послуги балансування: - рахунок постачальника на оплату споживачем вартості послуги оператора ГТС з балансування; - копія платіжного доручення постачальника про оплату оператору TTC послуги балансування або витяг з додатку до рахунку-фактури на послуги оператора ГТС з балансування, наданого постачальнику, з деталізацією вартості послуг балансування по споживачам - на вибір постачальника один із зазначених документів по цьому підпункту. 3.8. У разі, якщо при складанні/підписанні акту приймання-передачі природного газу у сторін виникають розбіжності щодо вартості газу, переданого за договором, сторони врегульовують спірні питання відповідно до умов цього договору або в порядку, передбаченому чинним законодавством України. До врегулювання сторонами розбіжностей, обсяги переданого газу встановлюються відповідно до даних оператора ГРМ/ГТС, а вартість газу розраховується постачальником відповідно до умов, зазначених у п.5.2 даного договору»;

- викладено пункти 5.1 та 5.2 статті 5 «Ціна газу» договору у наступній редакції: « 5.1. Регульована ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) на природний газ, який достачається за тим договором, в період з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 №234. 5.2. Ціна за 1000 куб.м газу за цим договором в період з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1770,74 гривень, крім того податок на додану вартість - 20%. Всього до сплати з ПДВ - 2124,89 грн»;

- викладено абзац другий пункту 6.1 статті 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» договору у наступній редакції: «Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу»;

- доповнено статтю 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» договору пунктом 6.6 у наступній редакції: « 6.6. Оплата споживачем постачальнику вартості послуги оператора ГTC з балансування здійснюється з урахуванням положень п.3.7 цього договору в наступному порядку: 6.6.1. Споживач сплачує постачальнику вартість послуги оператора ГТС з балансування на підставі рахунку постачальника протягом 5-ти банківських днів з дня отримання такого рахунку. 6.6.2. Оплата здійснюється на розрахунковий рахунок постачальника, який зазначається у рахунку із призначенням платежу відповідно до складеного постачальником рахунку. 6.6.3. У разі несплати або несвоєчасної оплати постачальником вартості послуг балансування оператора ГТС згідно складеного постачальником та направленого споживачу рахунку, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України»;

- викладено статтю 12 «Строку дії договору» у наступній редакції «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 30.04.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення».

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, 29.02.2016, 31.03.2016, 30.04.2016, складених, підписаних та скріплених печатками уповноваженими представниками постачальника та споживача, відповідно до договору №3101/16-ТЕ-23 від 21.12.2015 постачальником передано споживачу імпортований природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, за який було сплачено відповідачем в повному обсязі, що підтверджується довідкою за період з 01.01.2016 по 31.07.2018 та випискою по операціям з 01.01.2016 по 31.07.2018.

Предметом спору у даній справі є стягнення нарахованих позивачем на сплачений з простроченням платежів основний борг сум пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Статтею 714 ЦК України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

У ч.6 ст. 231 ГК України також встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

У пунктах 4, 5, 9, 10, 12 ч.1 ст. 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» визначено таке:

- заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

- процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

- реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

- учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно з ч.1 ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

У відповідності до ч.1 ст. 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31.12.2016.

За ч.ч. 1, 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 01.07.2016 неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості. На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, за зобов`язаннями січня 2016 року відповідач здійснив оплату 26.04.2016, за зобов`язаннями лютого 2016 року - 25.07.2016, за зобов`язаннями березня 2016 року - 29.09.2016, за зобов`язаннями квітня 2016 року на суму 86601,93 грн. - 30.09.2016 та 0,01 грн. - 08.12.2017.

Застосування частини 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016.

Аналогічні висновки щодо застосування норм ч.3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» викладені у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 14.02.2018 у справі №908/3211/16, від 29.01.2018 у справі №904/10745/16 та від 23.01.2018 у справі №914/3131/15, від 15.03.2018 у справі №904/10736/16, від 21.03.2018 у справі №905/403/17.

Частиною 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу за поставлений позивачем природний газ, який було погашено споживачем на момент набрання чинності 30.11.2016 Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». При цьому господарський суд зазначає, що після набрання чинності 30.11.2016 Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» дійсно залишилась заборгованість відповідача у розмірі 0,01 грн., яка була погашена 08.12.2017. Однак, господарський суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходить із закріпленого п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України принципу справедливості, добросовісності та розумності. Зміст зазначеного принципу в даному випадку полягає в тому, що застосування до спірних правовідносин сторін умов укладеного договору та норм діючого законодавства має бути належним, справедливим та відповідати обставинам справи і поведінці сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

За таких обставин господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», виходячи з того, що до спірних правовідносин сторін суд застосовує вимоги Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повний текст складено 17 квітня 2020 р.

Суддя Ю.С. Бездоля