УХВАЛА

м. Київ

03.04.2020Справа № 910/4210/20

Суддя Привалов А.І., розглянувши

заяву Державної корпорації розвитку «ВЕБ.РФ»

про забезпечення позову

у справі № 910/4210/20

за позовом Державної корпорації розвитку «ВЕБ.РФ»

до 1) Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої

служби Міністерства юстиції України;

2) Акціонерного товариства "Фондова біржа ПФТС";

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1) Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-

інвестиційний банк»;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвентум»

про визнання недійсними результатів аукціону

Без участі представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Державна корпорація розвитку «ВЕБ.РФ» звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до 1) Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; 2) Акціонерного товариства "Фондова біржа ПФТС" про визнання недійсними результатів аукціону.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачами під час аукціону від 04.03.2020 з продажу простих бездокументарних іменних акцій ПАТ «Промінвестбанк» у кількості 5 080 310 373 штуки, номінальною вартістю 10 грн., від загальної кількості 99,7726%, міжнародний ідентифікаційний номер UA, Порядку реалізації на фондовій біржі цінних паперів, на які звернено стягнення, та банківського законодавства в частині отримання погодження Національного банку України на набуття істотної участі у ПАТ «Промінвестбанк».

Крім того, позивач зазначає про порушення положень Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року щодо незаконного позбавлення Державної корпорації розвитку «ВЕБ.РФ» права власності на спірні цінні папери, оскільки Корпорація, як юридична особа, не несе відповідальності за зобов`язаннями держави.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Міністерству юстиції України, Акціонерному товариству "Фондова біржа ПФТС", Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвентум» та будь-яким іншим особам укладати, підписувати та виконувати біржовий контракт, за результатами аукціону від від 04.03.2020 з продажу простих бездокументарних іменних акцій ПАТ «Промінвестбанк» у кількості 5 080 310 373 штуки, номінальною вартістю 10 грн., від загальної кількості 99,7726%, міжнародний ідентифікаційний номер UA, в тому числі перераховувати вищевказані акції з рахунку в цінних паперах, що належить Державній корпорації розвитку «ВЕБ.РФ»

Розглянувши заяву Державної корпорації розвитку «ВЕБ.РФ» про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, суд відзначає, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без посилання на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що заявником до заяви про забезпечення позову не додано жодного доказу, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

За приписами ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі викладеного, враховуючи положення Глави 8 Розділу І ГПК України, оскільки заяву про забезпечення позову судом розглянуто, тому витрати Державної корпорації розвитку «ВЕБ.РФ» по сплаті судового збору в сумі 1051,00 грн. за розгляд заяви про забезпечення позову, відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Державній корпорації розвитку «ВЕБ.РФ» в задоволенні заяви про забезпечення позову.

2. Згідно ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано: 03.04.2020.

Суддя А.І. Привалов