ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2020 року Справа № 904/4883/19

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів: Подобєда І.М., Орєшкіної Е.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2019 у справі №904/4883/19 (суддя Євстигнеєва Н.М., повне рішення складено 08.01.2020)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення збитків у розмірі 180 600,00 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (надалі позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі відповідач) та просило стягнути збитки в розмірі 180 600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору ПР/М-15103/НЮі від 09.11.2015 про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування щодо збереження рухомого складу позивача, під час перевезень якого було встановлено розукомплектацію деталей, про що були складені акти загальної форми ГУ-23 та повідомлення про ремонт форми ВУ-23М. Витрати щодо ремонту вказаних вагонів і є збитками позивача, які він просить стягнути.

Відповідач проти позову заперечував, мотивовуючи тим, що Регіональна філія "Придніпровська залізниця" не є залізницею відправлення, позивачем не доведено ціну позову, вартість втрати вантажу визначається відповідно до статей 115 та 133 Статуту залізниць України, тому позивач є неналежним, оскільки не являється ні вантажовідправником, ні вантажоодержувачем за спірними перевезеннями.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2019 у справі №904/4883/19 (суддя Євстигнеєва Н.М.) позов задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" збитки у сумі 180 600,00 грн, судовий збір - 2 709, 00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 18 000,00 грн.

Рішення суду мотивоване наявністю всіх складових цивільного правопорушення, доведеністю розміру збитків та недотриманням залізницею схоронності вагонів під час перевезення, що є підставою для відповідальності відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Відповідач, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив рішення суду скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначав:

- суд прийшов до безпідставного висновку, що в даній справі спір виник з деліктних відносин; у справі мають місце договірні відносини, які виникли з договору перевезення вантажу, та висновки суду не відповідають обставинам справи;

- суд не врахував, що позивач взагалі не має права на пред`явлення позову, оскільки відповідно до накладних не являється одержувачем вантажу, не є стороною договору перевезення, а відповідно до ст. 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення позову має лише одержувач вантажу;

- порядок передачі права на пред`явлення позовів до залізниці врегульовано ст. 133 Статуту залізниць України та може мати місце лише від вантажоодержувача до вантажовідправника;

- судом залишено поза увагою той факт, що розукомплектування вагонів сталося внаслідок крадіжки обладнання сторонніми особами та позивач, як власник вагонів, повинен звернутися до правоохоронних органів, але останнім не вжито жодних заходів щодо подачі заяв до правоохоронних органів та залучення його як потерпілої особи;

- відповідач виконав свої зобов`язання щодо доставки вантажу та видав вагони вантажоодержувачам, фактів втрати чи псування вантажу не було виявлено, що підтверджується відсутністю комерційних актів;

- суд не врахував, що між сторонами склалися відносини підряду, а позивач фактично намагається безпідставно повернути сплачені залізниці кошти, замість того, щоб стягнути їх з винних в крадіжці осіб;

- суд не прийняв до уваги доводи відповідача про завищення витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.02.2020 (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Орєшкіної Е.В., Подобєда І.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2019 у справі №904/4883/19. Розгляд апеляційної скарги визначено проводити в порядку письмового провадження відповідно до положень ст.12, ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Відповідач надіслав суду відзив, в якому проти доводів апелянта заперечив, посилаючись на те, що між сторонами укладено договір ПР/М-15103/НЮі від 09.11.2015 про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування, та відповідач, здійснюючи організацію курсування вагонів, допускає їх пошкодження, чим завдає позивачу збитків. Тому, позивач як власник та орендар вагонів має право на їх відшкодування за рахунок винної особи. Позивач довів причинний зв`язок між бездіяльністю відповідача та настанням негативних наслідків для позивача, що не спростовано відповідачем. Надані позивачем докази понесення збитків є належними та допустимими, факт виконання робіт з ремонту вагонів підтверджено відповідними актами. Заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу є обгрунтованими, відповідають обсягам та складності справи, а відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження доводів щодо їх неспівмірності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про необгрунтованість апеляційної скарги з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами, 09 листопада 2015 року між Державним підприємством "Придніпровська залізниця", як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", як замовником, було укладено договір №ПР/М-15103/НЮі про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування, відповідно до умов якого (п.1.1) цей договір регулює взаємовідносини сторін, пов`язані з організацією курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування та наданням послуг, пов`язаним з цим перевезенням (а.с. 22-26).

Відповідно до п. 1.2 договору сторони керуються цим договором, законами України, Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів залізничним транспортом України, Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, Соглашением о международном железнодорожном грузовом сообщении (СМГС), Правилами експлуатації власних вантажних вагонів, іншими нормативними документами.

Дані про власні вантажні вагони повинні бути внесені до Автоматичного банку даних парку вантажних вагонів (АБД ПВ) з ознакою власника (при необхідності орендаря), а оператора - в базу даних "Вантажні вагони компаній-операторів" (База операторів) (п. 1.3 . договору).

Замовник зобов`язується: на виконання погоджених вантажовідправниками обсягів перевезень вантажів у вагонах замовника забезпечувати його подачу під навантаження в межах заявлених обсягів; використовувати власні вагони для перевезення вантажів відповідно до їх конструкції і спеціалізації (п.п. 2.1, 2.1.4, 2.1.8 договору).

Виконавець зобов`язується повідомити замовника про випадки несправності вагонів, що виникають під час руху для вирішення питання ремонту таких вагонів (при відсутності договору на гарантоване обслуговування власних вантажних вагонів із залізницею) (п.п. 2.2, 2.2.5 договору).

Замовник має право самостійно вирішувати питання щодо технічного обслуговування власних вагонів, які знаходяться на коліях загального користування (п.п. 3.1, 3.1.2 договору).

Згідно пункту 9.1. договору (в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018) договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 включно. Сторони можуть домовитися про внесення змін до договору, шляхом підписання додаткового договору, який має бути виконаний у письмовій формі та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками. Також у вказаній додатковій угоді №4 від 28.11.2018 було замінено виконавця Державне підприємство "Придніпровська залізниця" на Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", яке в подальшому перейменове на Акціонерне товариство "Українська залізниця".

У квітні та травні 2019 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" здійснювало перевезення вантажних вагонів власності (оренди) позивача, зокрема і спірних вагонів №№ 52369915, 60787967, 54040175, 56732571, 55174304.

Між відправниками та відповідачем було укладено договори перевезення у вигляді залізничних накладних №40615551 (а.с. 32), №38638987 (а.с.42), №33367293 (а.с 51), № 45543949 (а.с. 51), відповідно до яких вантажні вагони прямували з вантажем аглорудою та вапняком, а також порожніми під завантаження до пункту призначення.

Під час перевезення на станції Кривий Ріг - Головний, станції Кам`янське Придніпровської залізнниці були виявлені пошкодження вагонів - розукомплектація деталей, про що були складені відповідно акти про пошкодження вагонів форми ВУ-25М та акти загальної форми ГУ-23 від 01.05.2019, від 05.05.2019, від 12.05.2019, від 15.05.2019, від 12.05.2019, відповідно до яких було виявлено відсутність головної частини, розукомплектування ручного, відсутність головної та магістральної частин. Також були складені повідомлення форми ВУ-23М на ремонт або технічне обслуговування спірних вагонів №9545 від 01.05.2019, №б/н від 09.05.2019, №7278 від 15.05.2019, №9906 від 16.05.2019, №9907 від 16.05.2019.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг", як виконавцем, було укладено договір послуг №25у/14 від 19.02.2014, відповідно до якого виконавець зобов`язався здійснювати від свого імені, але за рахунок Замовника юридичні та інші дії, пов`язані з організацією проведення деповського та/або відчіпного ремонту вагонів замовника на території України, укладати договори з вагоноремонтними підприємствами на проведення ремонтів вагонів замовника, укладати договори на придбання запасних частин та комплектуючих деталей, необхідних для проведення ремонту вагонів, організовувати проведення ремонтів вагонів, тощо.

У відповідності до повідомлень форми ВУ-36М №6413 від 04.05.2019, №б/н від 11.05.2019, №0205 від 23.05.2019, №6452 від 20.05.2019, №6442 від 17.05.2019 вагони були прийняті структурним підрозділом експлуатаційного вагонного депо регіональної філії АТ "Українська залізниця" для проведення ремонту та технічного огляду.

Як вбачається з актів виконаних робіт від 30.06.2019, від 31.07.2019, від 30.07.2019, від 31.07.2019, від 30.07.2019, складених між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг", як виконавцем, роботи з заміни розукомплектованих частин були виконані. Вартість робіт з врахуванням вартості запасних частин склала без ПДВ: вагон № 52369915 - 28300,00 грн, вагон №60787967 - 28300,00 грн, вагон №54040175 - 28300,00 грн, вагон №56732571 - 28300,00 грн, вагон №55174304 - 37300,00 грн. Всього 150500,00 грн без ПДВ, та 180600,00 грн з ПДВ.

Оплата наданих послуг оплачена позивачем відповідно до платіжного доручення №10088 від 03.07.2019 на загальну суму 223375,80 грн та підтверджується актом звіряння від 31.08.2019.

Відшкодування вказаних збитків і є предметом цього спору.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частинами першою та третьою статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Пунктом 2 Статуту залізниць передбачено, що цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

У пункті 6 Статуту залізниць визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Як встановлено судом вище, у квітні та травні 2019 року на станціях Кам`янське та Кривий Ріг-Головний було виявлено пошкодження (розукомплектування) спірних вагонів, які полягали у відсутності головної і магістральної частини повітророзподільника, розукомплектування ручного гальма. За фактом встановлення відсутності зазначених деталей вагони, які перебувають у власності та оренді позивача, були направлені на технічне обслуговування, про що свідчать повідомлення форми ВУ-23М.

Згідно з пунктами 6.2.1, 6.2.7 Інструкції №264-Ц при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними. Забороняється ставити в склад поїзда вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

Відповідно до пунктів 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

На виконання цих Правил, у зв`язку з розукомплектуванням спірних вагонів, їх було відправлено до структурних підрозділів РФ "Придніпровська залізниця" для проведення ремонтних робіт, що підтверджується повідомленнями про приймання вантажних вагонів форми ВУ-36М.

За змістом пункту 22 Правил користування вагонами і контейнерами сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 №551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Матеріалами справи підтверджено та скаржником не заперечується той факт, що для ремонту пошкоджених вагонів позивачем було придбано та надано необхідні деталі, а також здійснено оплату вартості технічного обслуговування вагонів у загальній сумі 180 600,00 грн.

Згідно з пунктом 6.4 Правил №856 порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких у графі 20 "Найменування вантажу" вказується "Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)".

Таким чином, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і ними залізниця не має права розпоряджатися на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілісності та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, як і інший вантаж, який перевозився в частині цих вагонів.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки, суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до пункту 113 Статуту залізниць за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Отже, чинне законодавство у позадоговірних (деліктних) правовідносинах встановлює презумпцію вини залізниці у разі пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо залізницею не буде доведено інше.

Разом з тим системний аналіз наведених норм цивільного законодавства свідчить, що для застосування такої міри відповідальності як відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою кредитора, вина заподіювача.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Ураховуючи положення статті 74 Господарського процесуального кодексу України саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно з підпунктом "в" пункту 114 Статуту залізниць залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 126 Статуту залізниць у разі самовільного використання залізницею вагонів (контейнерів), що належать підприємствам або орендовані ними, залізниця сплачує їм плату за користування, встановлену статтею 119 цього Статуту. За пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Доводи апелянта про те, що пункт 126 Статуту залізниць нібито регулює виключно питання відповідальності залізниці за самовільне використання вагонів та не регулює позадоговірну відповідальність залізниці за завдану шкоду є недоречними, оскільки зміст абзаців 1, 2 пункту 126 цього Статуту переконливо свідчить про те, що ними регулюються різні правовідносини, а їх помилкове ототожнення скаржником ґрунтується на безпідставному звуженому тлумаченні зазначених диспозитивних норм та суперечить положенням статті 1166 Цивільного кодексу України та статей 224, 225 Господарського кодексу України. Тобто, у вказаній нормі йдеться про встановлену законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватних вагонів (майна іншої особи) під час їх використання (перевезення), відтак статус такого майна (вантаж чи порожні вагони) не має істотного значення для встановлення складу цивільного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.01.2020 у справі №910/5827/19, від 20.02.2020 у справі №910/313/19.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у позивача підстав для пред`явлення позову з приводу пошкодження вантажу з тих причин, що ТОВ «Металургтранс» не є стороною (вантажовідправником чи вантажоодержувачем) за договором перевезення вантажу (згідно із залізничною накладною) спростовуються вище наведеними положеннями чинного законодавства, оскільки відповідач помилково ототожнює спірні правовідносини відшкодування позадоговірної шкоди (статті 1166, 1192 Цивільного кодексу України), які виникли між сторонами, з правовідносинами відшкодування збитків, завданих невиконанням договірного зобов`язання, які є предметом окремого правового регулювання (статті 22, 623 Цивільного кодексу України).

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що витрати на придбання деталей та на ремонт вагонів понесено позивачем внаслідок розукомплектування вагонів і крадіжки деталей сторонніми особами, а не з вини відповідача, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту "е" пункту 111 Статуту залізниць залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Визначений цим пунктом перелік підстав звільнення залізниці від відповідальності є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Як наслідок, у всіх інших випадках презюмується вина залізниці у завданні збитків.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів) №№ 52369915, 60787967, 54040175, 55174304, 56732571, завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Відтак, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апелянта про ненадання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження протиправної поведінки та вини АТ "Українська залізниця" у незабезпеченні збереження цілісності приватного рухомого складу, натомість складання комерційних актів за фактом розукомплектування спірних порожніх вагонів як вантажу є обов`язковим спростовуються, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 129 Статуту залізниць обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Отже, за змістом пункту 129 Статуту залізниць комерційний акт складається для засвідчення обставин пошкодження саме вантажу, розміщеного всередині вагону, натомість факт пошкодження рухомого складу (вагонів, контейнерів тощо) фіксується шляхом оформлення працівниками залізниці акта про пошкодження вагона (контейнера) форми ВУ-25М, а складання зазначених актів підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд поклав повністю на відповідача витрати у справі, зокрема на професійну правничу допомогу в сумі 18 000,00 грн, з чим не погоджується апелянт, посилаючись на те, що суд не прийняв до уваги, що витрати є значно завищеними. Посилається на те, що суд не встановив дійсну необхідність вказаних витрат та розумність їх розміру з огляду на незначну складність справи, недоведеність затрат часу, витраченого адвокатом, тривалістю 15 год, оскільки позивач постійно звертається до залізниці з ідентичними позовами.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідач у суді першої інстанції заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу з тих же підстав, що є доводами апеляційної скарги, та просив відмовити в їх стягненні в поному обсязі.

Суд першої інстанції встановив, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджені належними доказами, є співмірними складності справи, сумі заявленого позову, та підстави для відмови в їх стягненні відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу із зазначенням суми, яка є співмірним їх розміром та обгрунтуванням своєї точки зору, як і не надавав суду доказів, як це передбачено ч. 6 ст. 126 ГПК України, на підтвердження своїх доводів.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції щодо відсутності підстав у даній справі для зменшення витрат на професійну правничу допомогу чи відмову у стягненні цих витрат, а доводи апелянта відхиляє як необгрунтовані.

Відповідно до ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

З огляду на встановлені обставини справи та наведені положення чинного законодавства апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його зміни чи скасування, в зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судови витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги підлягають віднесенню на апелянта.

Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 282 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2019 у справі №904/4883/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від від 26.12.2019 у справі №904/4883/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта - Акціонерне товариство "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Поновити дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від від 26.12.2019 у справі №904/4883/19.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків визначених в ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Подобєд