за позовом позивача 1: Органу самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва
позивача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум-Капітал"
до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фундація "Якісне житло"
відповідача 2: Київської міської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про визнання протиправним та скасування рішення Київської міської ради, визнання недійсним договору оренди земельних ділянок,
без виклику учасників справи,
Суддя Приходько І.В.
У судовому засіданні 02.03.2020 представником відповідача-1 було заявлено клопотання про розподіл витрат на правову допомогу, у якому представник відповідача-1 просить суд у разі ухвалення рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог по даній справі, стягнути з позивачів витрати понесені відповідачем-1 на професійну правову допомогу в межах даної справи.
Враховуючи, що судом 02.03.2020 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення у даній справі про відмову у позові, суд призначив судове засідання для вирішення питання щодо розподілу судових витрат понесених відповідачем-1 на 25.03.2020.
З метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, судове засідання, призначене на 25.03.2020 не відбулось.
Окрім того, з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19" від 11 березня 2020 року №211 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року №239), з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також рішення Ради суддів України від 17.03.2020 № 19, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019) від 30.03.2020 року, запроваджено особливий режим роботи Господарського суду міста Києва та рекомендовано утриматись від участі в судових засіданнях.
Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Отже, додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).
З наведених норм господарського процесуального закону вбачається, що судом може бути ухвалено додаткове рішення без виклику учасників справи.
Натомість, 22.04.2020 від представника відповідача-1 надійшла заява про розгляд клопотання та ухвалення додаткового рішення без виклику учасників справи в порядку письмового провадження, в обґрунтування якої заявником наведені обставини запровадження на всій території держави обмежувальних заходів, метою яких є уникнення загрози життю та здоров`ю працівників суду та учасників справи.
В свою чергу, судом враховано, що 26.03.2020 від представника позивача-1 та позивача-2 надійшли заперечення, в яких сторона просила відмовити у задоволенні клопотання відповідача-1 про покладення на позивачів судових витрат з оплати професійної правничої допомоги, а також про зменшення судових витрат до 5 667 грн., у разі задоволення клопотання відповідача-1.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що сторонами було реалізовано процесуальне право на подання пояснень та заперечень з приводу заявленого відповідачем-1 клопотання.
Таким чином, беручи до уваги запровадження карантину та особливого режиму роботи суду, враховуючи подані сторонами заяви та заперечення, суд вважає за необхідне розглянути клопотання відповідача-1 про розподіл витрат на правову допомогу без виклику учасників справи.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що клопотання відповідача-1 про стягнення з позивачів судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Представник позивачів проти клопотання заперечував з посиланням на факт того, що у поданому відзиві відповідач-1 не надав попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат, які він поніс чи очікує понести в зв`язку із розглядом даної справи, а також зазначив про відсутність судових витрат, що є підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат.
Разом з цим, суд відхиляє доводи представника позивачів, стосовно того, що відсутність розрахунку у відзиві є безумовною підставою для відмови стороні у відшкодуванні понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки п. 2 статті 124 ГПК України вказує, що суд може, а не зобов`язаний, у такому випадку автоматично відмовити у задоволенні клопотання.
Тобто, дане питання залишено на розсуд суду, за його внутрішнім переконанням, з урахуванням усіх обставин справи та доводів сторін.
При цьому, стаття 129 ГПК України зазначає, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відтак, суд приймає подане представником відповідача-1 клопотання на підставі ст. 129 ГПК України, як таке, що заявлене до закінчення судових дебатів. Але оскільки у цьому ж засіданні судом було винесено рішення по суті спору, то розгляд клопотання про розподіл витрат на правову допомогу судом було призначено на іншу дату, зокрема, з урахуванням необхідності надання сторонами часу для ознайомлення з клопотанням і доданими до нього доказами, а також для подання на заперечень та/або подання заяви про зменшення розміру вимог, що і було зроблено представником позивачів.
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу наведеної норми законодавства вбачається, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.
Як встановлено судом, позивачем долучено до матеріалів справи докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги від 04.09.2019, укладений між ТОВ "Фундація "Якісне житло" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Правова та економічна безпека» (адвокат), додаткова угоду від 16.10.2019 до вказаного Договору, акт приймання-передачі наданих послуг, рахунок на оплату № 12 від 24.02.2020 та платіжне доручення № 138 від 28.02.2020 про сплату відповідачем-1 на рахунок адвокатського об`єднання «Правова та економічна безпека» 81 000 грн.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п.95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п.88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Судом відхиляються доводи позивачів про неможливість ідентифікації та визначення за супроводження якої саме справи було здійснено оплату у розмірі 81 000 грн.
При цьому, 28.02.2020 Відповідачем-1 було фактично сплачено Адвокатському об`єднанню «Правова та економічна безпека» 81 000 грн. за вказані вище послуги з надання правової допомоги (рахунок № 12 від 24.02.2020, платіжне доручення № 138 від 28.02.2020).
В свою чергу, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд враховує, що подані документи не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Враховуючи викладене, дослідивши опис наданих послуг, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, відповідність запропонованої адвокатом правової позиці правовим висновкам суду, відображеним у рішенні, суд дійшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є повністю співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами, а тому клопотання відповідача-1 про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу задовольняється частково на суму 56 700 грн., яка підлягає відшкодуванню за рахунок обох позивачів.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -
1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фундація "Якісне житло" про розподіл витрат на правову допомогу - задовольнити частково.
4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя І.В. Приходько