ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" квітня 2020 р. Cправа № 902/87/20

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А., розглянувши без повідомлення сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601)

до: Барського гуманітарно-педагогічного коледжу імені Михайла Грушевського (майдан М. Грушевського, 1, м. Бар, Вінницька область, 23000)

про стягнення 2701,93 грн,

В С Т А Н О В И В :

Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подано позов до Барського гуманітарно-педагогічного коледжу імені Михайла Грушевського про стягнення 2701,93 грн.

Ухвалою суду від 10.02.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/87/20 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву - 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Вказана ухвала вручена усім учасникам справи, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні в матеріалах справи.

02.03.2020 через канцелярію суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому, зокрема, викладено клопотання про розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач вказує, що, на його думку, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами (без проведення засідання) призведе до неповного з`ясування всіх обставин справи та неналежного дослідження доказів, що мають значення для справи. Наслідком цього може бути ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

За наслідками розгляду вказаного клопотання суд дійшов висновку про його відхилення, позаяк з огляду на ціну позову, характер спірних правовідносин та обсяг доказування у даній справі відсутні підстави для розгляду такої справи за правилами загального позовного провадження.

Розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

В якості підстав заявлених позовних вимог позивач посилається на укладений 23.02.2015 з відповідачем Договір №1664/15-ТЕ(Т)-1 постачання природного газу (далі - Договір), відповідно до умов якого Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передало у власність Барського гуманітарно-педагогічного коледжу імені Михайла Грушевського природний газ.

Як стверджує позивач, відповідачем не виконано умови вказаного Договору в частині повної оплати за поставлений природний газ у передбачений строк, внаслідок чого Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заявлено до стягнення з Барського гуманітарно-педагогічного коледжу імені Михайла Грушевського 2701,93 грн заборгованості, з яких: 2251,58 грн - пені; 157,70 грн - 3% річних та 292,65 грн - інфляційних втрат.

Суть заперечень відповідача зводиться до того, що факт прострочення останнім оплати за поставлений у січні 2016 року газ відбувся внаслідок несвоєчасного направлення позивачем акта №1 приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 як визначеної договірної підстави для проведення відповідної оплати.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 23.02.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець, позивач) та Барським гуманітарно-педагогічним коледжем імені Михайла Грушевського (Покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 1664/15-ТЕ(Т)-1 (Договір), відповідно до п. 1.1. якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. (п. 1.2. Договору).

Згідно із п. 2.1. Договору Продавець передає Покупцю з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 53,803 тис.куб.м у тому числі по місяцях кварталів: січень - 4,392 тис.куб.м, лютий - 14384 тис.куб.м, березень - 10,160 тис.куб.м (І кв. - 28,936 тис.куб.м); квітень - 2,245 - тис.куб.м (ІІ кв. - тис.куб.м); жовтень - 3,245 тис.куб.м, листопад - 7,107 тис.куб.м, грудень - 12,270 тис.куб.м (ІV кв.- 22,622 тис.куб.м).

Відповідно до п.3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов`язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами (п.3.4. Договору).

За умовами п.6.1. Договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Розділом 5 Договору сторони погодили ціну газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01.01.2015 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. (п.11.1. Договору).

Додатковими угодами до Договору № 1 від 29.05.2015, № 2 від 03.09.2015, №3 від 13.11.2015, №4 від 30.10.2015, №5 від 28.12.2015 сторони внесли зміни до умов Договору, зокрема, щодо обсягів постачання газу, ціни, порядку та умов проведення розрахунків (а.с. 20-25, т.1).

За змістом Додаткової угоди № 5 від 28.12.2015 сторони продовжили строк дії Договору в частині реалізації газу до 31.01.2016.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем передано відповідачу природний газ на загальну суму 96570,05 грн з ПДВ, на підтвердження чого у справі містяться обопільно підписані та скріплені печатками сторін акти приймання-передачі природного газу (а.с. 26-32, т.1). При цьому відповідач за переданий газ у січні 2016 розрахувався з порушенням строку, визначеного умовами п. 6.1. Договору.

Розрахунок з позивачем за переданий у січні 2016 природний газ відповідачем здійснено двома платежами: на суму 9236,95 грн (платіжне доручення №89 від 04.04.2016) та на суму 20027,97 грн (платіжне доручення №391 від 27.04.2016). При цьому відповідач вказує, що при здійсненні остаточної оплати у призначенні платежу вказано помилкове призначення платежу "оплата за природний газ та транспортування за 01 місяць 2016 р.; згідно акта №1 від 01.04.2016 р., договір №140/16-ТЕ (1)-1 від 24.02.16р.".

Разом з тим наявною в матеріалах справи довідкою "Операции по Договору № 1664/15-ТЕ(Т)-1, Предприятие "Барський ГПК ім. М. Грушевського" з 01.02.2015 по 30.11.2019 (а.с. 34, т.1) підтверджується факт зарахування коштів позивачем саме за переданий у січні 2016 природний газ на підставі Договору №1664/15-ТЕ(Т)-1. Остаточний розрахунок згідно з вказаною довідкою проведено 29.04.2016.

З матеріалів справи слідує, що підписаний зі сторони позивача та скріплений печаткою останнього Акт №1 приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 на загальну суму 29264,92 грн отримано Барським гуманітарно-педагогічним коледжем імені Михайла Грушевського 01.04.2016 за вх. №2 (згідно з відтиском штемпеля вхідної кореспонденції відповідача на зазначеному акті та записом в Журналі реєстрації вхідних документів Барського гуманітарно-педагогічного коледжу імені Михайла Грушевського) (а.с. 56-58, т.1).

Однак, позивач вказує на допущення прострочення відповідачем сплати за даним актом, внаслідок чого Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" здійснено нарахування та заявлено до стягнення з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати на загальну суму 2701,93 грн.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами Договору між ними виникли зобов`язання, які мають правову природу договору купівлі-продажу.

За змістом ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.4. Договору сторони погодили, що підставою для остаточних розрахунків між сторонами є Акт приймання-передачі газу. При цьому Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта.

Разом з тим судом встановлено, що підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 на загальну суму 29264,92 грн отримано відповідачем лише 01.04.2016. Про дані обставини свідчать відмітка вхідного штемпеля на самому акті, наданому відповідачем, та записи з журналу вхідної кореспонденції відповідача за квітень 2016 року (а.с.56-59). Протилежного позивачем в силу принципу змагальності сторін в поданні доказів не доведено.

Зі змісту приписів ст.ст. 549, 625 Цивільного кодексу України слідує, що підставою для нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних є допущення боржником прострочення виконаного грошового зобов`язання. При цьому відповідно до ч.4 ст. 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Частинами 1,3,4 ст.613 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Отже, відповідач був позбавлений можливості здійснити оплату за переданий у січні 2016 природній газ з дотриманням умов п.6.1 Договору, згідно з яким остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки саме позивачем було допущено прострочення зобов`язання щодо надання відповідачу належним чином оформленого Акту приймання-передачі газу як підстави для здійснення остаточних розрахунків за відповідний період згідно з умовами п. 3.4. Договору.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що прострочення відповідача як боржника не настало внаслідок допущення прострочення позивача як кредитора, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Отже, позовні вимоги підлягають відмові в задоволенні у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, то в силу положень ст.129 ГПК України, у зв`язку із відмовою в позові в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати на сплату судового збору в сумі 2102 грн залишити за позивачем.

3. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Відповідно до положень ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 10 квітня 2020 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу - вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601;

3 - відповідачу - майдан М. Грушевського, 1, м. Бар, Вінницька область, 23000.