ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2020 р. Справа № 910/10695/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 (повний текст

складено 23.12.2019)

у справі №910/10695/19 (суддя Приходько І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 135840,00 грн.

в порядку письмового провадження, відповідно до п. 13 статті 8 ГПК України, без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (надалі позивач/ТОВ «Металургтранс») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі відповідач/скаржник/ АТ «Укрзалізниця») про відшкодування збитків в розмірі 135840,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із бездіяльністю Акціонерного товариства "Українська залізниця" в частині забезпечення схоронності (збереження) цілісності вагонів, такі вагони були розкомплектовані та позивач зазнав витрат на їх ремонт у розмірі, відшкодування яких просить стягнути з відповідача в якості збитків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 у даній справі позов задоволено частково. Стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ТОВ "Металургтранс" збитки у розмірі 101880,00 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1528,20 грн. та 8000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині позову відмовлено. Рішення мотивовано наявністю всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складової частини вагону та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги:

АТ "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У апеляційній скарзі відповідач, з посиланням на положення Статуту залізниць України, зазначає, зокрема, що у позивача відсутнє право на пред`явлення позову, оскільки він не є ані власником, ані орендарем вагонів, вартість пошкодження яких позивач просить стягнути з відповідача; позивач не довів вартість ремонту пошкоджених вагонів, проте, не зважаючи на це суд задовольнив частково його позовні вимоги. Крім того, скаржник вказує на те, що вартість адвокатських послуг також є завищеною, адже адвокатське об`єднання «СОТА», яке здійснювало супровід даної справи, вже здійснювало підготовку позовних матеріалів в аналогічних справах.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.,

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 у справі №910/10695/19 залишено без руху; скаржнику запропоновано усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: доплатити судовий збір.

20.02.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, а саме: платіжних доручень №42 від 24.01.2020 на суму 2881,50 грн. та №70 від 17.02.2020 на суму 174,90 грн., тобто, товариством усунуто недоліки апеляційної скарги, що спричинили залишення її без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 у справі №910/10695/19; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), сторонам у справі запропоновано надати відзив, відповідь на відзив, інші документи та заяви.

Позиції учасників справи.

19.03.2020 від позивача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечується проти її задоволення та зазначається про те, що місцевим господарським судом правильно встановлені обставини справи, вірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

ТОВ "Металургтранс" є орендарем та власником вантажних вагонів, в тому числі вагонів: №60832177 (договір №1 від 06.06.2011), №61603635 (договір №33А/19 від 01.06.2019), №60831906 (договір №4299-FL від 04.02.2019), №54786066 (договір №52 від 21.08.2013).

Для забезпечення курсування вагонів залізничними коліями позивачем (замовник) укладено договір №ПР/М-15103/НЮі про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування від 09.11.2015 року з державним підприємством "Придніпровська залізниця" (виконавець).

В подальшому між сторонами договору укладалися додаткові угоди.

Відповідно до додаткової угоди №4 від 20.11.2018 до договору про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування №ПР/М-15103/НЮі від 09.11.2015, укладеної між ПАТ "Українська залізниця" (виконавець) в особі виконуючого обов`язки начальника структурного підрозділу "Служба комерційної роботи та маркетингу" регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" та позивачем строк дії договору про надання послуг від 09.11.2015 №ПР/М-15103/НЮі було продовжено до 31.12.2019 включно.

У лютому-березні 2019 року АТ "Українська залізниця" здійснювало перевезення вантажних вагонів власності (оренди) позивача, зокрема, №60832177, №60831906, №54786066 (вказані вагони перевозилися по території України), №61603635 (міжнародне сполучення).

Прямуючи до пункту призначення, зі станції відправлення до станції призначення у період знаходження вагонів на відповідальності відповідача, вагони були пошкоджені та відчеплені із зазначенням причини відчеплення - розукомплектація деталей, про що були складені відповідно акти про пошкодження вагонів форми ВУ-25М та акти загальної форми ГУ-23.

Внаслідок пошкодження (розукомплектування) вагонів позивач був змушений передати структурному підрозділу експлуатаційного вагонного депо регіональної філії відповідача аналогічні деталі, які були відсутні на вагонах, для подальшого їх встановлення на вагони, оскільки дані вагони використовуються у господарській діяльності позивача.

У відповідності до повідомлень форми ВУ-36М (№1315 від 25.03.2019, №6432 від 28.03.2019, №6334 від 22.03.2019) та форми ВУ-23М (№791, №4868,№4553) вагони були прийняті структурним підрозділом експлуатаційного вагонного депо регіональної філії АТ "Українська залізниця" для проведення ремонту та технічного огляду.

Актами встановлення №1 від 28.03.2019 та №1 від 25.03.2019 підтверджується, що при проведенні ремонтних робіт на вагони (спір відносно яких є предметом даної справи) були встановлені відповідні деталі.

Після проведення ремонтних робіт позивач прийняв згадані вагони, що підтверджується актом виконаних робіт від 27.05.2019 №517.

Як вказувалося, предметом даного позову є вимога позивача про стягнення з відповідача збитків, що полягають у відшкодуванні вартості ремонтних робіт пошкоджених вагонів.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Стосовно стягнення з відповідача вартості ремонтних робіт за вагон №61603635, перевезення якого, як встановлено вище, здійснювалося у міжнародному сполученні за накладною УМВС №45537, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 6 Статуту залізниць України вантаж - матеріальні цінності, які перевозяться залізничним транспортом у спеціально призначеному для цього вантажному рухомому складі. Порожні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», які залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Відповідно до ч. 6 статті 315 ГК України щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Оскільки перевезення по відправці вагону №61603635 здійснювалось у міжнародному вантажному сполучення, то для даної категорії перевезення застосовуються положення Угоди про міжнародне вантажне сполучення (стаття 2 вказаної Угоди від 01.11.1951 (надалі - Угода), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів.

Пунктом 2 статті 47 Угоди унормовано, що право пред`явлення претензії і позову виникає: про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення терміну доставки - з дня видачі вантажу одержувачу.

Згідно з п. 1 статті 47 Угоди позов може бути пред`явлений тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право пред`явлення позову на підставі цієї Угоди належить тій особі, яка має право пред`явити претензію до перевізника.

Відповідно до п. 3 статті 46 Угоди претензія пред`являється щодо кожної відправки окремо, за винятком: 1) претензії про повернення переборів провізних платежів. Така претензія може пред`являтися за кількома відправками; 2) випадків, коли за кількома відправками складено один комерційний акт. У таких випадках претензія пред`являється на всі види відправок, зазначені в комерційному акті.

Заявник зобов`язаний додати до претензії документи, що обґрунтовують претензію, зазначені в Правилах перевезень вантажів. Накладна і комерційний акт прикладаються в оригіналах (пункт 5 статті 46 Угоди).

Згідно з п. 6 статті 46 Угоди якщо претензія оформлена з порушенням приписів пунктів 3 і 5 цієї статті, вона повертається заявнику без розгляду в строк не пізніше 15 днів з дня її надходження перевізнику із зазначенням причини її повернення. В таких випадках не настає призупинення перебігу строку давності, передбачений пунктом 3 статті 48 "Строки давності". Якщо перевізник повертає заявнику претензію пізніше 15-денного терміну, то перебіг строку давності зупиняється з наступного дня після закінчення цього терміну до дня відправлення перевізником претендателю даної претензії. Повернення перевізником заявнику такої претензії не є її відхиленням і не дає заявнику права звернутися з позовом до судових органів. Перевізник зобов`язаний в 180-денний строк з дня отримання претензії розглянути її, дати відповідь заявнику і при повному або частковому визнанні претензії сплатити заявнику належну суму. При частковому або повному відхиленні претензії перевізник повідомляє заявнику підставу відхилення претензії і одночасно повертає документи, прикладені до претензії (пункти 7, 8 статті 46 Угоди).

Проте, як вірно встановив місцевий господарський суд, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача із відповідною претензією стосовно пошкодження вагону №61603635, тобто не дотримано процедури досудового врегулювання спору в порядку, передбаченому Угодою, що свідчить про порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся (відшкодування збитків за пошкодження вагону №61603635), а відтак у матеріалах справи щодо вищезазначеної накладної відсутні докази, які б підтверджували порушення.

Відповідно до приписів статті 16 ЦК України, статті 20 ГК України, спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника. При цьому, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що станом на момент звернення з позовом до суду право позивача на відшкодування збитків за пошкодження вагону №61603635 відповідачем не порушено, а отже, відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача збитків за пошкодження вказаного вагону за наведених позивачем підстав.

При цьому слід зазначити, що позивач не позбавлений права на звернення до суду в разі порушення відповідачем його прав, зокрема, шляхом необґрунтованого відхилення претензій позивача .

Отже, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про недоведеність позовної вимоги позивача щодо стягнення з відповідача збитків за пошкодження №61603635 в розмірі 33 960,00 грн.

Стосовно стягнення з відповідача збитків за пошкодження вагонів №60832177, №60831906, №54786066 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Відповідно до абз. 1 п. 110 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

Згідно з п. 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини підчас перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

У абз. 2 п. 126 Статуту залізниць України встановлено, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999, сума збитків за пошкодження вагона складається з витрат на транспортування пошкодження вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів, залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 №551. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрати на перевезення вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо від ремонту вати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надаються разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням, визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Відповідно до пункту 21 Правил користування вагонами і контейнерами, ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Як встановлено судом І інстанції та підтверджується матеріалами справи, роботи з ремонту вагонів №60832177, №60831906, №54786066 на замовлення позивача проводилися Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг", з яким у Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" укладено договір про надання послуг №25у/14 від 19.02.2014. Вказані вагони після проведення ремонтних робіт були прийняті позивачем згідно з актом виконаних робіт від 27.05.2019 №517, складеного на виконання умов договору №25у/14 від 19.02.2014.

Розрахунок загальної вартості наданих послуг з ремонту вказаних вагонів підтверджується додатком №1 до акту №517 від 27.05.2019, в якому наведений детальний розрахунок по кожному окремому вагону: вартість виконаних ремонтних робіт з урахування запчастин по вагонам №60832177, №60831906, №54786066 складає 28300,00 грн. по кожному без урахування ПДВ.

Із платіжного доручення №9936 від 28.05.2019 вбачається факт оплати позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг" вартості ремонту спірних вагонів на суму 140000,00 грн.

Стаття 224 ГК України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

У розумінні вище наведених норм права, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Як зазначено у п. 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29.11.2007 №01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Отже, власні (приватні) порожні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають правовий статус "вантажу".

Відповідно до статті 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Так, відповідно до статті 1187 ЦК України (відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортного засобу (залізничний вагон є транспортним засобом). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди були завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи, протиправність поведінки відповідача полягає у бездіяльності та незабезпеченні схоронності (збереження) вагонів власності (оренди) позивача під час їх курсування залізничними коліями, чим порушено положення Статуту залізниць та Закону України "Про залізничний транспорт", внаслідок чого вагони були розукомплектовані і позивачу завдано збитків в розмірі вартості їх ремонту та придбаних для цілей ремонту запасних частин.

Між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, також матеріали справи не містять доказів того, що розукомплектування вантажних вагонів сталося не з вини відповідача, який взяв на себе відповідальність за збереження прийнятих до перевезення вагонів позивача, але не зберіг майно позивача.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем доведено існування всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) майна (вагонів) оренди позивача №60832177, №60831906, №54786066, завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому відповідачем не спростовано, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з його вини у незабезпеченні збереження прийнятого до перевезення майна позивача.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про доведеність позивачем належними та допустимими доказами загальної суми фактичних витрат у розмірі 101880,00 грн, понесених на ремонт розукомплектованих вагонів №60832177, №60831906, №54786066 (які перебували на відповідальності у залізниці на підставі залізничних накладних).

Доводи скаржника про неможливість звернення позивача до суду із даним позовом, оскільки він не є ані орендарем вагонів, ані власником, спростовуються матеріалами справи, в яких наявні відповідні договори оренди вагонів №60832177, №60831906, №54786066.

Стосовно доводів скаржника про завищений розмір витрат на послуги адвоката, стягнутий оскаржуваним ним рішенням, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження витрат на правничу допомогу у розмірі 14000,00 грн. позивачем до матеріалів справи надано: додаткову угоду №29072019/3 до договору №09012081/МТ про надання правничої допомоги від 09.01.2018; акт приймання-передавання наданих послуг від 05.09.2019 до додаткової угоди №29072019/3 до договору №09012081/МТ про надання правничої допомоги від 09.01.2018 із зазначенням в ньому змісту витраченого часу; платіжне доручення №45417 від 26.09.2019 на суму 14000,00 грн. У вказаній додатковій угоді зазначено, що клієнт доручає, а адвокатське об`єднання «СОТА» приймає на себе зобов`язання надати послуги саме з правничої допомоги щодо попереднього опрацювання матеріалів, наданих позивачем, вивчення судової практики, формування правової позиції, підготовки процесуальних документів для звернення до суду, що стосується розукомплектації вагонів №60832177, №60831906, №54786066, №61603635. Крім того, у п. 4 додаткової угоди вказана вартість послуг за цією угодою у розмірі 14000,00 грн.

Частинами 3-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 р., пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009 р., пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006 р., пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Однак клопотання про зменшення понесених позивачем витрат на правничу допомогу відповідачем до суду першої інстанції не подавалось.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів вважає, що з огляду на обставини справи (предмет позову), враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) у даній справі та часткове задоволення позовних вимог, заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8 000,00 грн. грн. правомірно покладені судом першої інстанції на відповідача (розмір витрат зменшений судом першої інстанції у зв`язку з частковим задоволенням позову), які документально доведені та не спростовані апелянтом.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою статті 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення в оскаржуваній частині ґрунтується на засадах верховенства права, є законним, - ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права і обґрунтоване, - прийняте на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 у справі №910/110695/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 у справі №910/110695/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/110695/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 09.04.2020.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков