СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2020 р. Справа № 922/3289/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С., суддя Склярук О.І. ,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

за участю представника:

відповідача - Саламахи В.Р., посвідчення №002388 від 09.10.2019, договір №20/04-2С від 20.04.2020, ордер серія АХ № 1013771 від 21.04.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Булиги Валерії Миколаївни (вх. №788 Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у справі № 922/3289/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Ковальової Тамари Дмитрівни, м.Запоріжжя;

до Фізичної особи-підприємця Булиги Валерії Миколаївни, смт. Констянтинівка, Краснокутський район, Харківська область;

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець Ковальова Тамара Дмитрівна звернуласьз позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Булиги Валерії Миколаївни, в якій просить суд стягнути оплату по дговору № 318 від 25.02.2019 на розробку сайту у розмірі 108 800,00 грн, а також пеню у розмірі 277 440,0 грн, річні у розмірі 760,11 грн, інфляційні витрати у розмірі 652,80 грн, всього 387 652,91 грн та судовий збір у сумі 5 814,80 грн і витрати на оплату правничої допомоги у сумі 1000,00 грн.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору на розробку WEB сайту №318 від 25.02.2019.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у справі №922/3289/19 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Булиги Валерії Миколаївни, ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Ковальової Тамари Дмитрівни, ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) - оплату по Договору № 318 від 25.02.2019 на розробку сайту у розмірі 108 800,00 грн, 3% річних у розмірі 760,11 грн, інфляційні витрати у розмірі 652,80 грн та судовий збір в сумі 1653,20 грн; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині повернення позивачеві оплати по договору № 318 від 25.02.2019 на розробку сайту у розмірі 108 800,00 грн суд першої інстанції виходив з відсутності жодних доказів виконання Фізичною особою-підприємцем Булигою Валерією Миколаївною робіт за вказаною угодою за умови настання строку для їх завершення. Встановивши безпідставне неповернення відповідачем даної суми замовникові суд вказав про наявність підстав для стягнення 3% річних у розмірі 760,11 грн, інфляційних втрат у розмірі 652,80 грн, як способу захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. У частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 277 440, 00 грн відмовлено з підстав невизначеності законодавством можливості такого нарахування на суму попередньої оплати за договором.

Фізична особа-підприємець Булига Валерія Миколаївна з вказаним рішенням суду в частині задоволення позову не погодилась, звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його в цій частині скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обгрунтуванні апеляційної скарги вказує:

-про неправомірність задоволення позовних вимог з підстав триваючих правовідносин сторін та можливість звернення позивача з вимогою про завершення робіт підрядником;

-про часткове виконання робіт за договором на розробку WEB сайту № 318 від 25.02.2019 та неможливість надання доказів їх реалізації до суду першої інстанції з підстав необізнаності щодо існування відповідного судового провадження.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Булиги Валерії Миколаївни на рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у справі №922/3289/19; призначено справу до розгляду на 22.04.2020 о 10:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 132.

У зв`язку з відпусткою судді Ільїна О.В. 21.04.2020 повторним автоматизованим розподілом справи №922/3289/19 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.

У судове засідання, яке відбулось 22.04.2020, з`явився представник відповідача.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила, що рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у справі №922/3289/19 відповідає в повній мірі нормам матеріального та процесуального права, враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.02.2019 між позивачем та відповідачем, яка діяла від імені агентства "SPHERE", укладено договір № 318 на розробку WEB сайту.

За умовами Договору підряду Виконавець зобов`язався згідно з технічним завданням розробити WEB сайт та розмістити його в мережі Інтернет, а замовник - прийняти та оплатити виконані роботи.

В якості оплати робіт позивачем за договором підряду на рахунок відповідача було перераховано 108 800,00 грн.

24.07.2019 на електронну пошту відповідача направлено претензію про повернення 108 800,00 грн та сплату пені у сумі 146 880,00 грн, однак відповідач вказану претензію залишив без розгляду .

25.07.2019 відповідачу надіслана претензія на адресу, вказану в Договорі, що підтверджується фіскальним чеком АТ "Укрпошта" від 25.07.2019 (номер рекомендованого листа 431) та роздруківкою с сайту, згідно якої вказаний лист було вручено відповідачу 16.08.2019, однак і ця претензія залишились без розгляду .

Звертаючись з позовною заявою Фізична особа - підприємець Ковальова Тамара Дмитрівна зазначає про неотримання від підрядника результатів робіт після закінчення строку для їх виконання.

У зв`язку з чим просить суд стягнути сплачені нею кошти у розмірі 108 800,00 грн, а також пеню у розмірі 277 440,00 грн, 3 % річних у розмірі 760,11 грн, інфляційні втрати у розмірі 652,80 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів зазначає про таке.

За своєю правовою природою укладена між сторонами угода на розробку WEB сайту № 318 від 25.02.2019 є договором підряду.

Визначення договору підряду міститься в частині 1 статті 837 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частина 2 статті 837 Цивільного кодексу України доповнює характеристику договору підряду, вказуючи на те, що договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За умовами Договору підряду Виконавець зобов`язався згідно з технічним завданням розробити WEB сайт та розмістити його в мережі Інтернет, а замовник - прийняти та оплатити виконані роботи.

Згідно з п. п. 1.8. - 1.12. Договору підряду Виконавець був зобов`язаний виконати роботи у три етапи (кожен тривалістю 30 календарних днів) у строк - 90 календарних днів з моменту підписання договору.

Таким чином, Фізична особа - підприємець Булига Валерія Миколаївна взяла на себе зобов`язання виконати роботи до 26.05.2019.

У відповідності до п. п. 2.13,- 2.15. Договору Замовник зобов`язаний оплатити вартість робіт у сумі 163 200,00 грн., що еквівалентно 6 000 дол. СІНА за курсом НБУ на момент підписання договору 27,2 грн за один дол. Оплата проводиться в 3 етапи:

54 400,00 грн - в момент підписання Договору;

54 400,00 грн - після розробки дизайну сайту;

54 400,00 грн - в момент переносу сайту на хостинг Замовника.

На виконання вказаних умов Договору позивач на рахунок, вказаний відповідачем у Договорі підряду, сплатив:

27.02.2019- 14 000,00 грн (квитанція № 0.0..1);

27.02.2019 - 14 000,00 грн (квитанція № 0.0..1);

28.02.2019 - 14 000,00 грн (квитанція № 0.0..1);

28.02.2019 - 12 000,00 грн (квитанція № 0.0..1);

28.02.2019 - 400,00 грн (квитанція № 0.0..1), а всього 54 400,00 грн;

05.04.2019 - 14 900,00 грн (квитанція № 0.0..1);

05.04.2019 -14 900,00 грн (квитанція № 0.0..1);

08.04.2019 -9 700,00 грн (квитанція №0.0..1);

08.04.2019 - 14 900,00 грн (квитанція № 0.0..1), а всього 54 400,00 грн.

Загалом позивачем за договором підряду на рахунок відповідача перераховано 108 800,00 грн.

У п. п. 8.1. - 8.3. Договору сторонами узгоджено, що створення сайту приймається Замовником по Акту здачі- приймання.

В ході розгляду справи у суді першої інстанції Фізичною особою - підприємця Булиги Валерії Миколаївни не надано як жодного пояснення з приводу виконання робіт за договором на розробку WEB сайту № 318 від 25.02.2019, а також будь-яких доказів на підтвердження їх реалізації.

Лише при зверненні з апеляційною скаргою Фізична особа - підприємець Булига Валерія Миколаївна вказує про часткове виконання робіт за договором на розробку WEB сайту № 318 від 25.02.2019, та неможливість їх продовження через їх непогодження та неприйняття замовником. На підтвердження виконання робіт апелянтом надано в текстовому вигляді технічне завдання з розробки інтернет-магазину EROTICSHOP та макет WEB сайту.

За змістом статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У даному випадку відповідач обґрунтовує неможливість надання даних доказів необізнаністю щодо існування провадження в цій справи з огляду на не отримання судової поштової кореспонденції.

Втім з матеріалів справи вбачається, що ухвала Господарського суду Харківської області від 30.10.2019 про прийняття позовної заяви до розгляду та призначення підготовчого засідання, від 20.11.2019 з повідомленням про дату наступного підготовчого засідання, від 03.12.2019 про продовження строку підготовчого засідання з повідомленням про дату наступного підготовчого засідання, від 17.12.2019 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду була направлені на адресу реєстрації (проживання) відповідача Фізичної особи - підприємця Булиги Валерії Миколаївни - АДРЕСА_1 та завчасно отримані відповідачем.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

За змістом частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що Господарським судом Харківської області здійснено належне повідомлення Фізичної особи - підприємця Булиги Валерії Миколаївни про відкриття провадження в даній справі, час та місце розгляду справи, а отже дотримано вимоги процесуального законодавства.

Визначені стороною обставини не підтверджують поважність причини несвоєчасного подання до суду першої інстанції технічного завдання з розробки інтернет-магазину EROTICSHOP та макету WEB сайту, а відтак і можливість його врахування в якості доказу по справі на стадії апеляційного перегляду.

Слід враховувати, що організація власної господарської діяльності забезпечується самим підприємцем, зокрема щодо призначення відповідальної особи на отримання поштової кореспонденції та подальшим її одержанням. При цьому підприємець несе ризики та наслідки, пов`язані з неналежним отримання поштової кореспонденції.

При цьому колегія суддів зауважує, що вказані докази не відповідають критерію належності.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В силу положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч. 2 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).

Частина третя статті 91 Господарського процесуального кодексу України визначає, що учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Згідно частин 4, 5 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Частиною третьою статті 96 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.

Таким чином, саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом такої форми подання електронного доказу. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним, а отже, належним доказом у справі.

Відтак, колегія суддів зазначає, що роздруківка технічнього завдання з розробки інтернет-магазину EROTICSHOP та макету WEB сайту без ЕЦП не може бути використана як доказ у справі, оскільки не відповідає вимогам Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", оскільки не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Зазначена правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14.02.2019 у справі №9901/43/19. Крім того, аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 19.12.2018 у справі №226/1204/18, від 04.12.2018 у справі №2340/3060/18, від 23.11.2018 у справі №813/1368/18, від 14.12.2018 у справі №804/3580/18, від 11.06.2019 у справі №904/2882/18 та від 24.09.2019 у справі №922/1151/18.

При цьому колегія суддів враховує зміст відповіді Фізичної особи - підприємця Булиги Валерії Миколаївни на претензію Фізичної особи - підприємця Ковальової Тамари Дмитрівни від 24.07.2019, яка є єдиним письмовим викладенням позиції відповідача щодо виконання договору підряду № 318 від 25.02.2019, наявна в матеріалах справи у суді першої інстанції.

У вказаній відповіді Фізична особа - підприємець Булига Валерія Миколаївна на претензію замовника не заперечувала обставину не виконання нею робіт за договором підряду № 318 від 25.02.2019 та зазначила лише про недотримання позивачем правил оформлення такої вимоги.

Поряд з цим матеріали справи не містять також акту здачі-приймання виконаних робіт, який, в силу положень п. п. 8.1. - 8.3. договору, є належним доказом реалізації вказаних робіт.

За таких обставин висновок місцевого господарського суду про невиконання Фізичною особою - підприємцем Булигою Валерією Миколаївною робіт за договором підряду № 318 від 25.02.2019 є правомірним.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України, ч.7 статті 193 Господарського кодексу України).

Приписами частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

На противагу доводам апелянта колегія суддів зазначає, що передбачене частиною 2 статті 849 Цивільного кодексу України право замовника вимагати відшкодування збитків в обов`язковому порядку не залежить від факту розірвання договору, будучи альтернативним способом захисту порушеного права особи.

Таким чином, з огляду на ненадання підрядником доказів виконання робіт у встановлений договором строк, позивач має право вимагати відшкодування збитків, а саме повернення суми сплачених ним коштів в порядку частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України.

Доказів повернення Фізичній особі - підприємцю Ковальовій Тамарі Дмитрівні коштів сплачених нею на виконання договору підряду № 318 від 25.02.2019 відповідачем надано не було.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про доведеність позивачем позовних вимог в частині стягнення суми боргу (попередньої оплати) в розмірі 108 800,00 грн.

Одночасно колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставного нарахування позивачем 277 440,0 грн пені з огляду на таке.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пеня, як різновид неустойки, характеризується ознаками:

а) застосування лише в грошових зобов`язаннях;

б) можливість установлення тільки за такий вид порушення зобов`язання, як прострочення виконання (порушення умови про строки);

в) обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання;

г) триваючий характер - нарахування пені за кожний день прострочення.

У даному випадку обов`язок Фізичної особи - підприємця Булиги Валерії Миколаївни повернути Фізичній особі - підприємцю Ковальовій Тамарі Дмитрівні 108 800,0 грн не є договірним та грошовим зобов`язанням між сторонами, а є наслідком неналежного виконання відповідачем взятих на себе обов`язків за договором підряду, що виключає можливість нарахування на відповідну суму пені в порядку статті 549 Цивільного кодексу України.

При цьому зміст договору підряду № 318 від 25.02.2019 не містить домовленості сторін з приводу нарахування замовником пені на суму невиконаного зобов`язання або суму внесених ним коштів, як оплати за вказаним договором.

З позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовує їх нарахування Законом України "Про захист прав споживачів", відповідно до ч.5 статті 10 якого, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Дійсно, цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг (ст. 11 Закону).

Преамбулою даного Закону передбачено, що він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та, зокрема, надавачами послуг різних форм власності.

Відповідно до п. 22 статті 1 зазначеного Закону споживачем є лише фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тобто, позивачем як фізична особа-підприємець не є споживачем у розумінні норм цього Закону. У зв`язку з чим даний Закон не застосовується до правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем.

Одночасно колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського про правомірність стягнення з відповідача 760,11 грн 3% річних та 652,80 грн з огляду на таке.

За змістом частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У статті 536 Цивільного кодексу України унормовано, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В силу дії частини 1 статті 8 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Оскільки питання визначення розміру процентів за користування чужими грошовими коштами, а саме оплатою за договором, не встановлено угодою між сторонами, а також іншими актами цивільного законодавства, колегія суддів вважає правомірним застосування аналогії Закону до спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, за безпідставне користування Фізичною особою - підприємцем Булигою Валерією Миколаївною сплаченими позивачем коштами після закінчення строку дії договору відповідач зобов`язаний сплатити проценти у розмірі 3 % а також інфляційні збитки.

Перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних та інфляційних збитків, колегія суддів дійшла висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично правильно, а тому позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних у розмірі 760,11 грн та інфляційних втрат у розмірі 652,80 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, у зв`язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у справі №922/3289/19 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Булиги Валерії Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у справі №922/3289/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 27.04.2020.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян

Суддя О.І. Склярук