УХВАЛА

21 квітня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/12579/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2019 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2020

у справі № 910/12579/19

за позовом Акціонерного товариства «Національна Акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості» (далі - ТОВ «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості», скаржник)

про стягнення 193 723,93 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості» 31.03.2020 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернулась до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2020 у справі №910/12579/19, ухвалити нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача 11 293, 17 грн. пені, 24 257, 15 грн. 3% річних, 56 505,09 грн. інфляційних втрат. Крім того скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2019 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2020 у справі №910/12579/19.

Дослідивши матеріали касаційної скарги ТОВ «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості», Касаційний господарський суд доходить висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

У вересні 2019 року Акціонерне товариство «Національна Акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ТОВ «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості» 193723,93 грн., з яких: 112 961,69 грн. пені, 24 257,15 грн. 3% річних, 56 505,09 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оплату за переданий позивачем газ відповідач здійснював несвоєчасно, а тому не виконав зобов`язання у строк, визначений договором постачання природного газу від 07.09.2017 №2059/1718-ТЕ-41, чим порушив умови господарського зобов`язання, що стало підставою для нарахування позивачем до стягнення з відповідача сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2020, у справі № 910/12579/19 позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ТОВ «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості» на користь Акціонерного товариства «Національна Акціонерна компанія «Нафтогаз України» 112 961,69 грн. пені, 24 257,15 грн. 3% річних, 56 505,09 грн. інфляційних втрат та 2 905,86 грн. судового збору.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що, оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання по оплаті за поставлений позивачем природний газ, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій є законними та обґрунтованими. Також суди попередніх інстанцій, перевіривши правильність розрахунку 3% річних, інфляційних втрат та пені, дійшли висновку про обґрунтованість та правомірність стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 24267,15 грн., 56 505,09 грн. інфляційних втрат та 112 961,69 грн. пені.

Приймаючи оскаржувані рішення у даній справі, суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені, оскільки скаржником ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не надано суду доказів та належних доводів, що порушення його зобов`язання сталося випадково з незалежних від нього причин та цей випадок є винятковим. При цьому, вирішуючи питання щодо зменшення пені, як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції враховано інтереси обох сторін.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій ТОВ «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості» звернулася до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва та постанову Північного апеляційного господарського суду, як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства та не ґрунтуються на всебічному дослідженні обставин справи.

Серед підстав для касаційного оскарження судових рішень ТОВ «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості» зазначає, що у касаційній скарзі порушено питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки рішення судів попередніх інстанцій прийняті без врахування практики Верховного Суду у подібних правовідносинах. Також скаржник вказує про винятковість даної справи для нього, оскільки розміри штрафних санкцій безпідставно збільшенні та матимуть наслідком покладення на відповідача непосильних фінансових зобов`язань за незаконним рішенням суду.

Так, ТОВ «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості» вказує, що оскаржувані судові рішення ухвалені без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Вищого господарського суду України від 21.10.2015 у справі № 906/575/15, від 16.03.2016 у справі № 906/1599/15, від 28.02.2017 у справі № 904/6888/16; у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 908/2634/18 та у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013, а саме щодо застосування до спірних правовідносин статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічне положення закріплено і у частині першій статті 17 ГПК України, яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України (в редакції чинній від 08.02.2020) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом позову в даній справі є стягнення 193 723, 93 грн., а, отже, ціна позову у справі № 910/12579/19 не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Можливість відкриття касаційного провадження у даній категорії справ залежить виключно від значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та від обставин конкретної справи, та обґрунтованості існування підстав, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Як уже зазначалось, серед підстав, передбачених пунктом 2 частиною третьої статті 287 ГПК України, ТОВ «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості» у поданій касаційній скарзі вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики та має виняткове значення для скаржника.

Однак наведені скаржником у касаційній скарзі доводи у контексті оскаржуваних судових рішень у цій справі, не дають Суду підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або має виняткове значення для скаржника з огляду на таке.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України та 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Так, відмовляючи у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені, судом апеляційної інстанції враховано, що статтею 233 ГК України передбачено не обов`язок, а право суду зменшити розмір штрафних санкцій і при наявності певних причин, які у відповідача відсутні. Колегія суддів звернула увагу на те, що хоча відповідачем і було сплачено основну суму заборгованості за поставлений природний газ добровільно, клопотання про зменшення розміру пені не підлягає задоволенню, оскільки суд враховує майновий стан обох сторін, як боржника, так і кредитора.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд. Відповідний правовий висновок викладений у низці постанов Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 03.06.2019 у справі №914/1517/18.

А відтак і посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у низці постав щодо застосування судами статті 551 ЦК України та 233 ГК України, не приймаються судом, оскільки зменшення розміру пені, є правом суду, а не обов`язком, про що свідчить стала судова практика з викладенням правової позиції Верховного Суду щодо застосування даних норм права.

Враховуючи вищевикладене, Касаційний господарський суд доходить висновку, що касаційна скарга не порушує питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки питання застосування судом положень статті 551 ЦК України та 233 ГК України неодноразово викладалось у постановах Верховного Суду.

Наведені скаржником доводи зводяться до заперечень обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, до переоцінки доказів по справі, та фактично до незгоди з ухваленими рішеннями судів попередніх інстанцій.

Щодо доводів скаржника, що розгляд даної справи має виняткове значення для нього, то суд зазначає, що незгода із рішенням суду попередньої інстанції не свідчить про його незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення на користь позивача є звичайним передбаченим процесом.

Таким чином подана касаційна скарга не містить обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Визначені підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 «Справа «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи», тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Підстав, передбачених пунктом 2 частиною третьої статті 287 ГПК України, щоб свідчили про необхідність у відкритті касаційного провадження у даній справі і, які надають повноваження Верховному Суду переглянути, як «суду права», дану категорію справ, скаржником не наведені.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №910/12579/19, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що встановлено відсутність підстав для відкриття касаційного провадження, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішень суду по суті судом не розглядається.

Керуючись статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Поряд.Ок. Управління та експлуатація нерухомості» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2020 у справі № 910/12579/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос