ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2020 р. Справа№ 910/14708/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Меблісам"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 20.01.2020

у справі № 910/14708/19 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро - Реконструкція"

до Приватного акціонерного товариства "Меблісам"

про стягнення заборгованості у розмірі 69 053, 96 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро - Реконструкція" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Меблісам" про стягнення 69 053,96 грн, з яких: 52 392,19 грн основної заборгованості; 8 140,16 грн пені, 6 035,68 грн інфляційної складової та 2 485,93 грн 3% річних.

Позов обґрунтовано тим, що з січня 2017 року по квітень 2019 року позивачем надано відповідачу послуги з централізованого опалення на загальну суму 52 392,19 грн, які відповідачем не були оплачені.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №910/14708/19 позов задоволено повністю.

За рішенням суду присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача основний боргу у розмірі 52392,19 грн, пеню у розмірі 8140,16 грн, 3% річних у розмірі 2485,93 грн, інфляційні втрати у розмірі 6035,68 грн та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт зазначає, що надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, а саме, розрахунок фактичного споживання теплової енергії, наряди за №№635 від 30.10.2018, 4620 від 06.04.2019, звіти та ін., мають ряд суттєвих недоліків в оформленні. Акти наданих послуг за період з січня 2017 по квітень 2019 підписані неуповноваженою особою Джемесюк Г.О., якій не надавалось право підпису (довіреності) на підписання відповідних актів.

Апелянт звертає увагу на те, що положеннями частини 3 статті 32 постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», частин 1, 2 статті 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено обов`язок виконавця послуг сформувати та надати споживачу рахунок на оплату своїх послуг. Разом з тим, докази направлення відповідачу рахунків-фактур, актів наданих послуг для оплати, в матеріалах справи відсутні.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №910/14708/19; ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строк для надання можливості скористатися наданими ст. 267 Господарського процесуального кодексу України правами протягом семи днів з дня отримання даної ухвали.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10.04.2014 №1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку №12 по вул. Харківське шосе, в м. Києві з 01.07.2014 року здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція", що підтверджується наявним в матеріалах справи переліком, затвердженим Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією 20.08.2015 на підставі ліцензії.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.07.2019 року нежиле приміщення №179 - магазин (літ. А), загальною площею 163,8 кв.м за адресою: м. Києві, Харківське шосе, будинок 12, приміщення 179 належить на праві власності приватному акціонерному товариству "Меблісам" ().

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності: сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про теплопостачання" основними обов`язками споживача теплової енергії, зокрема, є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Як зазначено позивачем, 23.07.2014 у газеті Хрещатик (№103(4503)) Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" розміщено повідомлення, із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси.

Листом від 02.04.2018 за вих. №ДЕЗ-869 позивач направив на адресу відповідача (03022, м. Київ, вул. О.Трутенка, буд 10) проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №430027/3юр від 05.03.2018.

Проте, як підтверджено матеріалами справи, відповідний договір відповідачем не підписано.

Як встановлено судом першої інстанції, з 02.02.2016 облік теплової енергії на потреби централізованого опалення здійснюється по вул. Харківське Шосе, 12 приладом комерційного обліку UltraheatT 550 (копія акту постановки приладу комерційного обліку приладів теплової енергії споживача наявний в матеріалах справи), готовим до опалювального сезону згідно акту №1639 від 24.04.2017 про готовність вузла комерційного обліку, та згідно акту 1639 від 23.04.2018.

Надання послуг з опалення, що надавалися безперервно, в межах опалювального періоду у будинку за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 12 підтверджується наявними в матеріалах справи нарядами, а саме: № 64159 від 03.10.2017 підключення, № 68655 від 06.04.2018 відключення, № 635 від 30.10.2018 підключення, №4652 від 07.04.2019 відключення.

Показники будинкового лічильника теплової енергії розподіляються між користувачами приміщень пропорційно до площі займаних споживачами приміщень.

Згідно довідки про дані будинку ЖЕД 401-406 від 20.07.2018 опалювальна площа складає 6802,58 м2.

Так, згідно з довідки балансоутримувача по будинку по вул. Харківське Шосе, 12 опалювальна площа 6802,58 кв.м., з них 2,41% припадає на площу приміщення відповідача 163,8 кв.м., що складає 32,4292 Гкал по звітах за період січень 2017 року по квітень 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" стверджує про те, що вартість наданих позивачем відповідачу послуг з централізованого опалення з січня 2017 року по квітень 2019 року складає 52 391,19 грн. Разом з тим, заборгованість відповідачем не оплачена. При цьому, претензій з приводу якості отриманих послуг, відмови від отримання послуг від відповідача не надходило.

Вказані обставини і стали підставою для звернення з відповідним позову до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та заперечень на відзив, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог із наступних підстав.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як встановлено судом першої інстанції, наявними у матеріалах справи доказами підтверджено підключення будинку за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 12 до системи централізованого опалення.

Нежиле приміщення №179 - магазин (літ. А), загальною площею 163,8 кв.м за адресою: м. Києві, Харківське шосе, будинок 12, приміщення 179 належить на праві власності Приватному акціонерному товариству "Меблісам" ().

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 Цивільного кодексу України).

У відповідності до частини 4 статті 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на момент виникнення боргу) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Згідно з п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція також зазначена у постанові ВСУ від 30.10.2013 № 6-59цс13.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, підставою для виникнення у відповідача зобов`язань з оплати послуг з постачання теплової енергії без укладеного договору є, насамперед, факт надання відповідних послуг, а також доведення обсягу та вартості таких послуг належними та допустимими доказами, адже споживання теплової енергії не може бути безоплатним.

Положеннями ч. 2 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно п. 12 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

Як підтверджено матеріалами справи, 02.02.2016 облік теплової енергії на потреби централізованого опалення здійснюється по вул. Харківське Шосе, 12 приладом комерційного обліку UltraheatT 550 (копія акту постановки приладу комерційного обліку приладів теплової енергії споживача наявний в матеріалах справи). Готовність до опалювального сезону підтверджується актами №1639 від 24.04.2017 та № 1639 від 23.04.2018 про готовність вузла комерційного обліку.

Надання послуг з опалення, що надавалися безперервно, в межах опалювального періоду у будинку за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 12 підтверджується наявними в матеріалах справи нарядами, а саме: № 64159 від 03.10.2017 підключення, № 68655 від 06.04.2018 відключення, № 635 від 30.10.2018 підключення, №4652 від 07.04.2019 відключення.

Посилання апелянта на те, що наряди мають ряд суттєвих недоліків в оформленні, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки наряди на відключення/підключення опалення в межах опалювального періоду є розпорядженням керівника щодо забезпечення підключення/відключення передбаченого таким нарядом будинку до теплової мережі, а також містить підпис балансоутримувача будинку, що підтверджує виконання підключення такого будинку до теплових мереж. Певні недоліки не впливають на обсяги спожитої відповідачем теплової енергії та їх вартість.

Колегією суддів встановлено, що нарахування здійснювалось, виходячи з обсягів спожитої теплової енергії за показниками приладу обліку теплової енергії (пропорційно до площі займаних споживачами приміщень) та тарифів на теплову енергію, установлених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у відповідні періоди.

Відповідно до приписів пункту 3 частини 2 статті 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" визначений за допомогою вузла комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає, зокрема, обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, та розподіляється між споживачами в такому порядку: загальний обсяг теплової енергії розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.

Отже, визначений за допомогою вузла комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі №12 по вул. Харківське шосе теплової енергії включає, зокрема, обсяги теплової енергії на опалення нежитлового приміщення, що належить відповідачу на праві власності і є самостійним об`єктом нерухомого майна, яке не оснащене вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії.

Таким чином, розподіл визначеного за допомогою вузла комерційного обліку загального обсягу теплової енергії між такими споживачами пропорційно до опалюваної площі споживачів, застосований позивачем у розрахунках нарахувань за спожиту відповідачем теплову енергію за січень 2017 року - квітень 2019 року, узгоджується з нормами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання".

Розрахунок спожитої відповідачем у спірному періоді теплової енергії у сумі 52 392,19 грн здійснено позивачем вірно та у відповідності до норм чинного законодавства.

Отже, позивачем належними засобами доказування доведено обсяг споживання теплової енергії у визначеному розмірі (відповідно до займаної площі) та розмір заборгованості відповідача як споживача теплової енергії у гарячій воді.

Щодо твердження відповідача про те, що фактично з 2013 року в нежитловому приміщенні відповідача за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, будинок 12 приміщення №179 загальною площею 163,8 - взагалі відсутнє опалення, у зв`язку з його відключенням від тепломережі, то суд зазначає наступне.

Пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 передбачено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Процедура відключення приміщення від внутрішньобудинкових мереж, встановлена Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22 листопада 2005 р. із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року N 169 (чинним на момент виникнення правовідносин).

Проте, будь-якого належного доказу, зокрема акту про відключення будинку (нежитлового приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, будинок 12 приміщення №179 загальною площею 163,8 кв.м) від мережі централізованого опалення матеріали справи не містять.

Оскільки, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження відключення від теплопостачання належного йому приміщення, колегія суддів, з огляду на вищенаведені правові норми, зазначає, що відповідач як особа, яка на відповідній правовій підставі займає нежиле приміщення №179 - магазин (літ. А), загальною площею 163,8 кв.м за адресою: м. Києві, Харківське шосе, будинок 12, за умови споживання теплової енергії у гарячій воді/парі, має відшкодувати її вартість.

Посилання відповідача на відсутність у нього обов`язку з оплати отриманої теплової енергії з огляду на те, що позивачем не виставлялись рахунки на оплату відповідних послуг, не можуть бути підставою для звільнення останнього від відповідальності за невиконання обов`язку з оплати спожитих послуг. Окрім того, претензій з приводу якості отриманих послуг, відмови від отримання послуг від відповідача не надходило.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення основної заборгованості підлягаю задоволенню.

Стосовно посилання апелянта на те, що акти надання послуг підписано не уповноваженою особою, колегія суддів зазначає таке.

У відповіді на відзив (а.с. 147-152) позивач зазначає, що Джемесюк Г.О. - начальник відділу обліку та збуту теплової енергії Департаменту енергозбуту, яка виконує свої обов`язки на підставі посадової інструкції ТОВ «ЄВРО-Реконструкція».

Відповідно до пунктів 2.1., 3.1.24 посадової інструкції начальник відділу обліку та збуту теплової енергії повинен виконувати свої функції згідно закріпленої зони відповідальності, затвердженої цією посадовою інструкцією; забезпечує проведення щомісячних нарахувань за поставлену теплову енергію споживачами, підписує платіжні документи, які стосуються Департаменту енергозбуту, а саме: рахунки-фактури, акти надання послуг, акти звіряння.

Тобто, за доводами позивача повноваження щодо підписання актів надання послуг напряму передбачено посадовою інструкцією начальника відділу обліку та збуту теплової енергії.

Відтак, позивач підтверджує повноваження посадової особи - начальника відділу обліку та збуту теплової енергії Джемесюк Г.О. на підписання актів надання послуг, у зв`язку з чим посилання відповідача на протилежне, не приймаються судом до уваги.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 8 140,16 грн., інфляційних втрат у розмірі 6 035,68 грн. та 3% річних у розмірі 2485,93 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

В позовній заяві при обрахування пені позивач посилається на Закон України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", проте, при нарахуванні пені застосовує розмір подвійної облікової ставки НБУ.

Крім того, суд зазначає, що нарахування пені здійснено більше ніж на 6 місяців.

Так, частиною третьою статті 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" передбачено, що суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Оскільки Законом України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" встановлено відповідальність за несвоєчасне внесення плати за надані комунальні послуги, то нарахування пені має відбуватися відповідно саме до положень названого Закону, а приписи Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" до таких правовідносин не застосовуються.

Таким чином, нарахування пені повинно здійснювати по спеціальному закону.

Проте, за перерахунком суду розмір пені розрахований по спеціальному закону перевищує розмір пені заявлений позивачем.

Оскільки, суд не може вийти за межі позовних вимог, тому вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 8 140,16 грн. підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Відповідно до статті625 Цивільного кодексу України, якщо боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у встановлений законом строк, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 2 485,93грн. та інфляційних втрат в сумі 6 035,68 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунками позивача, перевіреними судом.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про задоволення позову є законними і обґрунтованими, судом першої інстанції досліджено всі докази та обставини, що мають значення для справи та правильного вирішення спору по суті позовних вимог.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №910/14708/19 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 240, 270, 273, 275, 276, 281- 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Меблісам" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №910/14708/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №910/14708/19 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/14708/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 24.04.2020.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б. Михальська