ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року Справа № 903/872/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Мельник О.В. , суддя Розізнана І.В.

представники учасників справи не викликались,

розглянувши апеляційну скаргу Відповідача-Управління соціального захисту населення Виконав-чого комітету Володимир-Волинської міської ради на рішення господарського суду Волинської області від 03.01.2020р. у справі №903/872/19 (суддя Кравчук А.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Володимир-Волинське АТП-10707»

м.Володимир-Волинський Волинської обл.

до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету

Володимир-Волинської міської м.Володимир-Волинський Волинської обл.

про стягнення 125 728 грн. 77 коп. боргу,-

У листопаді 2019 року до господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Володимир-Волинське АТП-10707» (надалі в тексті Това-риство) про стягнення з Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Воло-димир-Волинської міської ради (надалі в тексті Управління) 125 728 грн. 77 коп. боргу та 1 921 грн. витрат по сплаті судового збору. Позовна заява обґрунтована не виконанням Відповідачем взятих на себе згідно договорів №5 від 01.10.2014, №2 від 26.01.2015, №3 від 28.04.2015, №7 від 15.07.2015, №9 від 26.10.2015, №12 від 30.10.2017 щодо оплати коштів на покриття збитків та компенсації витрат за пільгове перевезення окремих категорій громадян. (арк.справи 4-8).

Рішенням господарського суду Волинської області від 03.01.2020р. у справі №903/972/19 позов задоволено у повному обсязі. Рішення вмотивоване тим, що Позивач виконав свої зобов`я-зання щодо пільгового перевезення окремих категорій населення. Однак, Відповідач не здійснив повної та своєчасної оплати. Внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 125 728 грн. 77 коп., яка підлягає стягненню з Відповідача. І оскільки в листуванні і актах звірок останній визнавав існу-вання заборгованості, суд дійшов висновку, що Позивач звернувся в межах строку позовної дав-ності.(арк. справи 144-149).

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Відповідач подав скаргу до апеляційного госпо-дарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 03.01.2020р. у даній справі та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову.(арк. справи 157-162).

Обґрунтовуючи скаргу, Відповідач зазначає, що господарський суд першої інстанції не-повно з`ясував всі обставини справи, прийнявши рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову, оскільки неправильно визначив період, заявлений Позивачем для стягнення заборгованості, не надав оцін-ки доданому клопотанню про закриття провадження у справі, що виходить за межі встановленого законом трирічного строку загальної позовної давності; неправильно застосував частину 5 статті 261 ЦК України та не врахував, що відповідно до зазначеної норми початок перебігу строку співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реа-лізувати своє право в примусовому порядку через суд, яке Позивач реалізував з пропуском вста-новленого законом трирічного строку позовної давності; не врахував, що акти звірки взаємних розрахунків підписані зі сторони Відповідача неуповноваженою особою, не врахував, що Пози-вач не надав доказів в підтвердження повноважень зазначеної особи; неправильно застосував поло-ження статей 9, 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в розумінні яких акти звірки взаємних розрахунків не мають жодної юридичної сили доказу та не підтверджують наявності обов`язку сплати грошових коштів або ж відсутності такого обов`язку; - неправильно застосував частину 4 статті 267 ЦК України та не врахував, що переривання строку позовної давності до позовної вимоги про стягнення заборгованості у зв`язку з підписанням акту звірки взаємних розрахунків за договором станом на жовтень-грудень 2014 року, січень-березень 2015 року, жовтень-грудень 2015 року не впливає на встановлення періоду наяв-ності у Позивача права на стягнення з Відповідача заборгованості.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2020р. відкрито апеляційне провадження у справі №903/872/19. Крім того, встановлено Відповідачеві строк для по-дання суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) Скаржнику копії відзиву протягом 10 днів з дня вручення ухвали, а також ухвалено розглядати апеляційну скаргу без по-відомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового проваджен-ня.(арк.справи 185).

Через канцелярію апеляційного суду 28.02.2020р. надійшов відзив Позивача, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. (арк.справи 190-195).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесу-льного права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено колегією суддів за інтернет-посиланням http://npa.voladm.gov.ua/search.php, розпорядженням Волинської обласної державної адміністрації від 31.07.2006р. №251 затверджено Порядок розрахунків обсягів компенсації витрат автомобільних перевізників за пільговий проїзд окремих категорій громадян для здійснення фінансування за рахунок коштів субвенції з держав-ного бюджету місцевим бюджетам, із змінами і доповненнями, внесеними розпорядженням Во-линської обласної державної адміністрації від 21.02.2007р. №65, відповідно до п.п.1,2 його розроб-лено з метою запровадження єдиного механізму розрахунків обсягів компенсації витрат автомо-більних перевізників за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Порядок застосовується для автомобільних перевізників, які на підставі відповідних договорів здійснюють пільгове перевезен-ня автомобільним транспортом окремих категорій громадян, перелік яких затверджено статтею 51 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та законами України на наступні роки, за рахунок та у межах обсягів відповідної субвенції з державного бюджету.

Матеріали справи свідчать, що Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради-замовник та ПрАТ «Володимир-Волинське АТП-10707»-перевізник укладено договори:

- №5 від 01.10.2014р. на покриття збитків та компенсацію витрат за пільгове перевезення окремих категорій громадян на міських маршрутах: №10, №1 на жовтень-грудень 2014р.(арк. справи 42-44);

- №2 від 26.01.2015р. на покриття збитків та компенсацію витрат за пільгове перевезення окремих категорій громадян на міських маршрутах: №10 «Дачний масив «Марс»-«Дачний масив «Сонячний», №1 «Озеро лісне»-«Військове містечко» на січень-березень 2015р.(арк.справи 39-41);

- №3 від 28.04.2015р. на покриття збитків та компенсацію витрат за пільгове перевезення окремих категорій громадян на міських маршрутах: №10 «Дачний масив «Марс»-«Дачний масив «Сонячний», №1 «Озеро лісне»-«Військове містечко» на квітень-червень 2015р.(арк. справи 36-38);

- №7 від 15.07.2015р. на покриття збитків та компенсацію витрат за пільгове перевезення окремих категорій громадян на міських маршрутах: №10 «Дачний масив «Марс»-«Дачний масив «Сонячний», №1 «Озеро лісне»-«Військове містечко» на липень-вересень 2015р.(арк.справи 33-35);

- №9 від 26.10.2015р. на покриття збитків та компенсацію витрат за пільгове перевезення окремих категорій громадян на міських маршрутах: №10 «Дачний масив «Марс»-«Дачний масив «Сонячний», №1 «Військове містечко»-«озеро Лісне» на жовтень-грудень 2015р.(арк.справи 30-32);

- №12 від 30.10.2017р. на покриття збитків та часткову компенсацію витрат за пільгове пе-ревезення окремих категорій громадян на міських маршрутах: №10 «Дачний масив «Марс»- «Дач-ний масив «Сонячний» на жовтень-грудень 2017р.(арк.справи 27-29).

За умовами розділу 1 усіх Договорів замовник здійснює фінансування коштів на покриття збитків та часткову компенсацію витрат за пільгове перевезення окремих категорій громадян перевізнику в межах кошторисних призначень, передбачених в міському бюджеті, а перевізник здійснює пільгове перевезення окремих категорій громадян, визначених чинним законодавством, на міських маршрутах, вказаних у договорах (згідно затвердженого графіку руху).

Відповідно до п.п.2.2.4 Договорів замовник зобов`язується проводити оплату згідно нада-них перевізником розрахунків суми на покриття збитків та компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян з урахування фактично наданих послуг, але не більше планових обсягів асиг-нувань, установлених помісячним розписом асигнувань та по мірі надходження субвенції з дер-жавного бюджету у місцевий.

Згідно з п.2.4.2 договорів перевізник зобов`язується подавати до 25 числа поточного міся-ця розрахунки суми на покриття збитків та компенсацію витрат за пільгове перевезення окремих категорій громадян у відповідності до затвердженого Порядку «Розрахунків обсягів компенсації витрат автомобільних перевізників за пільговий проїзд окремих категорій громадян для здійс-нення фінансування за рахунок коштів з субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам», затвердженого розпорядженням облдержадміністрації від 21.02.2007 року за №65.

Перерахування коштів перевізнику, виділених на покриття збитків та компенсацію витрат за пільгове перевезення окремих категорій громадян, здійснюється протягом 5-ти робочих днів після надходження коштів в межах бюджетних призначень.(п.3.1 Договорів).

Відповідно до п.3.2 Договорів акти звірки підписуються до 15 числа наступного за звіт-ним місяцем.

Пунктами 5.2 Договорів передбачено, що: договір №5 вступає в силу з 01.10.2014р. і діє до 31.12.2014р.; договір №2 вступає в силу з 01.01.2015р. і діє до 31.03.2015р.; договір №3 вступає в силу з 01.04.2015р. і діє до 30.06.2015р.; договір №7 вступає в силу з 01.07.2015р. і діє до 30.09. 2015р.; договір №9 вступає в силу з 01.10.2015р. і діє до 31.12.2015р.; договір №12 вступає в силу з 01.10.2017р. і діє до 31.12.2017р.

Додатками №1 до Договорів встановлені граничні суми нарахувань компенсації, зокрема за договором №5 від 01.10.2014р. 117 198 грн., №2 від 26.01.2015р. 81 000 грн., №3 від 28.04. 2015р. 130 000 грн., №7 від 15.07.2015р. 81 000 грн., №9 від 26.10.2015р. 144 002 грн., №12 від 30.10.2017р. 41 800 грн.(арк.справи 29, 32, 35, 38, 41, 44).

Всі Договори та Додатки до них підписані уповноваженими представниками та скріплені відтисками печаток сторін.(арк.справи 28-44).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання Договорів за період з жовтня 2014 року по жовтень 2017 року Товариство надало послуги пільгового перевезення окремих категорій гро-мадян на загальну суму 694 000 грн., що підтверджується розрахунками суми компенсації за піль-говий проїзд окремих категорій громадян на міських маршрутах м.Володимир-Волинський (арк. справи 45-62), актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги затвердженого помісяч-ного розпису асигнувань субвенції з державного бюджету, по пільговому перевезенню між Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинсь-кої міської ради та ПрАТ «Володимир-Волинське АТП-10707».(арк.справи 63-78).

Розрахунки подані відповідно до Порядку розрахунків обсягів компенсації витрат автомо-більних перевізників за пільговий проїзд окремих категорій громадян для здійснення фінансу-вання за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам.

Матеріалами справи стверджується, що відповідно до п.3.2 Договорів Товариством та Уп-равлінням складені і підписані акти звіряння розрахунків за надані населенню послуги затверд-женого помісячного розпису асигнувань субвенції з державного бюджету по пільговому переве-зенню між Управлінням праці та соціального захисту населення Володимир-Волинського міськ-виконкому та ПрАТ «Володимир-Волинське АТП-10707», а саме:

від 01.10.2014р., де станом на 01.10.2014р. заборгованість становила 56 869 грн. 07 коп.;

від 01.11.2014р., де станом на 01.11.2014р. заборгованість становила 65 495 грн. 44 коп.;

від 01.12.2014р., де станом на 01.12.2014р. заборгованість становила 49 169 грн. 86 коп.;

від 01.01.2015р., де станом на 01.01.2015р. заборгованість становила 34 198 грн. 00 коп.;

від 01.02.2015р., де станом на 01.02.2015р. заборгованість становила 28 110 грн. 31 коп.;

від 01.03.2015р., де станом на 01.03.2015р. заборгованість становила 52 301 грн. 62 коп.;

від 01.04.2015р., де станом на 01.04.2015р. заборгованість становила 53 638 грн. 16 коп.;

від 01.05.2015р., де станом на 01.05.2015р. заборгованість становила 53 638 грн. 16 коп.;

від 01.06.2015р., де станом на 01.06.2015р. заборгованість становила 104 647 грн. 65 коп.;

від 01.07.2015р., де станом на 01.07.2015р. заборгованість становила 127 224 грн. 75 коп.;

від 01.08.2015р., де станом на 01.08.2015р. заборгованість становила 170 131 грн. 73 коп.;

від 01.09.2015р., де станом на 01.09.2015р. заборгованість становила 188 749 грн. 07 коп.;

від 01.10.2015р., де станом на 01.10.2015р. заборгованість становила 219 587 грн. 07 коп.;

від 01.11.2015р., де станом на 01.11.2015р. заборгованість становила 104 841 грн. 90 коп.;

від 01.12.2015р., де станом на 01.12.2015р. заборгованість становила 93 607 грн. 88 коп.;

від 01.01.2016р. де станом на 01.01.2016р. заборгованість становила 115 928 грн. 77 коп.

(арк. справи 63-78).

З матеріалів справи вбачається, що відшкодування пільг з послуг пільгового перевезення окремих категорій громадян Управління здійснило частково на суму 349 351 грн. 26 коп., що під-тверджується платіжними дорученнями (арк.справи 83-102), виписками банку за період з 16.11. 2017р. по 16.11.2017р. та з 15.12.2017р. по 15.12.2017р. (арк.справи 103-104) та актом звірки роз-рахунків, підписаним обома сторонами.(арк.справи 79-82).

Матеріали справи свідчать, що ПрАТ «Володимир-Волинське АТП-10707» неодноразово зверталося до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Володи-мир-Волинської міської ради з претензіями щодо виконання умов договорів та погашення забор-гованості №57 від 29.03.2016р., №62 від 31.03.2016р., №40 від 13.03.2017р., №№31 від 02.03.2018 року, №105 від 25.07.2018р., №168 від 10.12.2018р. та №82 від 19.06.2018р. (арк.справи 105, 107-108, 110, 112-113, 115), у відповіді на які листами №751 від 12.04.2016р., №988 від 07.04.2017р., №902/1.17/2-18 від 05.04.2018р. та №3897 від 14.12.2018р. При цьому, Управління визнає, що за ним рахується заборгованість перед Товариством та інформує, що Управлінням було подано бюд-жетний запит щодо виділення додаткових коштів та звернення до міського голови щодо виділення додаткових коштів на покриття боргу минулих років та внесення відповідних змін до Програми соціального захисту населення міста на 2018-2020 роки.(арк.справи 106, 109, 111, 114).

Вважаючи, що недоотримання компенсації за перевезення пільгових категорій населення порушує його права, Товариство звернулось із позовом до суду про стягнення з Управління забор-гованості в сумі 125 728 грн. 77 коп.(т.1, арк.справи 4-8).

Як зазначалось вище, рішенням від 03.01.2020р. господарський суд Волинської області задоволив позов в повному обсязі.(арк.справи 144-149).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна і не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Предметом даного спору є стягнення основного боргу згідно договорів.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) госпо-дарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов`язань і є обов`язковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов`язан-ня у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Зобов`язанням, згідно ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (бор-жник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, ін-ших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських догово-рів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного Виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбаче-них цим Кодексом, іншими законами або договором.

Матеріалами справи стверджено, що з моменту укладення Договорів між сторонами виник-ли відносини з оплати замовником коштів на покриття перевізникові збитків та часткової компен-сації витрат за пільгове перевезення окремих категорій громадян в межах кошторисних призна-чень, передбачених в міському бюджеті, а перевізник здійснює пільгове перевезення на міських маршрутах окремих категорій громадян, визначених чинним законодавством.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чи-ном відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.(ст.ст. 525, 526 ЦК України).

Відповідно до ст.29 Закону України «Про автомобільний транспорт» (надалі в тексті Зако-ну) автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до зако-нодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транс-портним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Судом першої інстанції встановлено та стверджується матеріалами справи, що ПрАТ «Во-лодимир-Волинське АТП-10707» є перевізником, який надає послуги з перевезення пасажирів на підставі ліцензії Міністерства транспорту та зв`язку України серії АГ №588970 від 25.05.2011р. (арк.справи 16), а також, на підставі укладених з Управлінням договорів здійснює пільгове переве-зення окремих категорій громадян, які мають право на пільги.

Згідно ч.2 ст.29 Закону, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов-язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення паса-жирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям гро-мадян та є нормами прямої дії: безумовний обов`язок перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що факт надання Позива-чем послуг з перевезення, зумовлює виникнення в Управління зобов`язання оплатити вартість таких послуг, наданих пільговим категоріям населення.

При цьому, безпідставними є посилання Скаржника на порушення умов п.2.2 договорів, у яких передбачено, що відшкодування компенсаційних витрат проводиться розпорядником в межах межах субвенцій з державного бюджету.

Так, згідно з ч.6 ст.48 Бюджетного кодексу України, бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліко-вуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч.1-4 ст.48 Бюджетного кодексу України.

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 3 статті 91 Бюджетного кодексу України до видатків міс-цевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на ком-пенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

За умовами пункту 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які ма-ють право на пільги, що затверджене постановою Кабінету міністрів України від 29.01.2003р. №117, підприємства та організації, які надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповно-важеному органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою 2-пільга.

Матеріали справи свідчать, що Позивач надав Відповідачу розрахунки суми компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян на міських маршрутах м.Володимир-Волинський та акти звіряння розрахунків за надані населенню послуги.(арк.справи 45-78).

Згідно із ч.ч.1, 4 ст.37 Закон України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомо-більні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому виз-начається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажи-рів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Законодавством не визначено залежність розміру відшкодування від фактичного фінансу-вання видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціаль-ного захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або част-кового звільнення від обов`язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається у відповідності до ви-мог Законів України.

Частиною 2 ст.218 ГК України та ст.617 ЦК України не передбачено такої підстави для зві-льнення від відповідальності як відсутність у боржника необхідних коштів.

У справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) Європейський Суд зауважив, що дер-жава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення Суду). У зв`язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими, та Закону України «Про Державний бюджет» на відповідний рік, де положення останнього, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон. У пункті 26 рішення заз-начено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005р. та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004» заз-начено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету Украї-ни, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

З огляду на зазначене, на переконання колегії суддів, відсутність бюджетних коштів, перед-бачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Враховуючи викладене, доводи Скаржника не можуть бути підставою для звільнення його від обов`язку відшкодувати понесені Товариством витрати на оплату послуг пільгового перевезен-ня окремих категорій громадян. Транспортні послуги на пільгових умовах Позивачем надано не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього, а тому уповноважений державою орган Управління в силу закону має відшкодувати понесені Товарист-вом витрати.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.03.2018р. у справі № 904/6252/17, від 02.05.2018р. у справі №902/445/17, від 05.04.2018р. у справі № 922/2239/ 17.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможли-вості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004, від 9 липня 2007 року №6-рп/2007). У рішенні від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсут-ності правового регулювання покладаються на державу.

Матеріалами справи стверджено, що розрахунки та акти звіряння із сумою видатків Відпо-відач не оспорив, акт звірки розрахунків підписав, проте оплату в повному обсязі не здійснив.

При цьому, безпідставними є твердження про підписання актів неуповноваженими предс-тавниками, оскільки Управління на виконання приписів законодавства та умов Договорів частково здійснювало компенсаційні оплати Товариству, таким чином своїми конклюдентними діями фак-тично погодило виконання Договорів.

Частиною 2 ст.19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» встановлено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних орга-нів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до ч.1 ст.96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов-язаннями.

Тобто, боржник, як юридична особа, відповідає за своїми зобов`язаннями, які виникли без-посередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяль-ності будь-яких третіх осіб. Аналогічна правова відображена у постановах Верховного Суду від 13.04.2018 року у справі №908/985/17 та від 14.02.2018р. у справі № 921/177/17-г/14.

Заборгованість Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Володи-мир-Волинської міської ради складає 125 728 грн. 77 коп., підтверджується матеріалами справи та підлягає до стягнення, про що дійшов вірного висновку суд першої інстанції.

Скаржник також наголошує, що в суді першої інстанції заявляв про застосування строку позовної давності, однак суд невірно застосував норми статті 261 ЦК України.

Згідно із вимогами ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності почи-нається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

При цьому, перш ніж застосовувати позовну давність, суду слід з`ясувати чи порушене пра-во або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених Позивачем поважних причин її пропущення.

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України.

Частинами 1, 3 ст.264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання пере-бігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Дослідивши, наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що Позивач звертався до Відповідача з претензіями щодо виконання умов догово-рів та погашення заборгованості №57 від 29.03.2016р., №62 від 31.03.2016р., №40 від 13.03.2017р., №№31 від 02.03.2018р., №105 від 25.07.2018р., №168 від 10.12.2018р. та №82 від 19.06.2018р. (арк. справи 105, 107-108, 110, 112-113, 115), у відповіді на які листами №751 від 12.04. 2016р., №988 від 07.04.2017р., №902/1.17/2-18 від 05.04.2018р. та №3897 від 14.12.2018р. Управ-ління визнавало, що за ним рахується заборгованість перед Товариством та інформувало, що ним було подано бюджетний запит щодо виділення додаткових коштів та зверталось до міського голо-ви щодо виділення додаткових коштів на покриття боргу минулих років та внесення відповідних змін до Програми соціального захисту населення міста на 2018-2020 роки.(арк.справи 106, 109, 111, 114). Також станом на 31.12. 2018р. сума боргу погоджена сторонами у акті звірки розрахунків (арк.справи 79-82).

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що хоч закон і не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальню-ючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кре-дитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на пре-тензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визна-чена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадо-вою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до креди-тора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постано-вах Верховного Суду від 09.11.2018р. у справі №911/3685/17 та від 10.09.2019р. у справі №916/ 2403/18.

Акт звіряння може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема наявності заборго-ваності суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звіряння розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підт-верджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звіряння, у якому зазна-чено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

При цьому, перебіг позовної давності переривається вчиненням Відповідачем дій, які свід-чать про визнання ним наявності боргу перед Позивачем а саме: підписанням з постачальником акту звірки взаємних розрахунків, частковою сплатою боргу тощо.

Таким чином, з огляду на переривання строку позовної давності визнанням Відповідачем боргу Позивач в межах строку позовної давності звернувся з обґрунтованим позовом, а тому колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив у застосування строку позовної давності.

З огляду на викладене, апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню, тому рішен-ня суду першої інстанції належить залишити без змін.

Порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнають-ся такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господар-ського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 86, 129, 232, 233, 240, 270, 275, 276, 282, 284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради на рішення господарського суду Волинської області від 03.01.2020р. у справі №903/872/19 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню до Верховного Суду за виключенням випадків, передбачених ст.287 ГПК України.

3. Матеріали справи №903/872/19 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.