РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.04.2020Справа № 910/1162/20

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/1162/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Віракс»

до Werland Invest LP

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

28 січня 2020 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Віракс» (позивач) надійшла позовна заява б/н від 27.01.2020 року до Werland Invest LP (відповідач) про стягнення штрафу за контрактом № 04/05-16 від 04.05.2016 року в розмірі 51 294,37 грн. (п`ятдесят одна тисяча двісті дев`яносто чотири гривні 37 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання за контрактом № 04/05-16 від 04.05.2016 року щодо поставки товару в повному обсязі, при проведені перевірки було виявлено нестачу товару, у зв`язку з чим відповідно до п. 4.10. контракту з відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі 100% від розміру недопоставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/1162/20 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Так, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було направлено Werland Invest LP за адресою для кореспонденції: 02072, м. Київ, просп. М.Бажана, 10-А, яка вказана в позовній заяві.

Водночас, суд звертає увагу, що поштове відправлення з ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не було вручене відповідачу та було повернуте до суду 06.03.2020 року з відміткою у довідці відділення поштового зв`язку на відповідному конверті «за закінченням терміну зберігання» - 04.03.2020 року.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

В п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Отже, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що днем вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі від 30.01.2020 року у справі № 910/1162/20 є 04.03.2020 року.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 19.03.2020 року (включно).

На адресу суду від відповідача відзиву на позов, клопотань, заяв тощо не надходило.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

У зв`язку з перебуванням судді Коткова О.В. у період з 23.03.2020 року по 24.04.2020 року у відпустці, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу з відпустки - 27.04.2020 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.05.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Візард-Україна» (надалі - позивач, покупець) та Werland Invest LP (надалі - відповідач, продавець) укладено контракт № 04/05-16, відповідно до п. 1.1. якого, продавець продає, а покупець купує санітарно-технічне, нагрівальне та інше обладнання цих груп товарів, а також комплектуючі частини до нього.

Додатковою угодою № 2 від 30.12.2017 року змінено найменування покупця за контрактом на Товариство з обмеженою відповідальністю «Віракс».

Згідно з п. 1.2. контракту назва, одиниці вимірювання та загальна кількість товару, який підлягає поставці за цим контрактом, його часткове співвідношення (асортимент, вид, номенклатура), визначаються у Інвойсі.

В силу п. 1.3. контракту умови даного контракту викладені сторонами відповідно з Міжнародними правилами тлумачення термінів «Інкотермс-2010», які використовуються з урахуванням особливостей, пов`язаних з даним контрактом.

Відповідно до п. 4.2. контракту покупець передає продавцю заявку.

Додатковою угодою № 3 від 30.12.2018 року доповнено розділ 4 контракту пунктом 4.10., за умовами якого, у випадку не поставки товару у порядку та на умовах, передбачених даним контрактом, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 100% від загальної суми не поставленого товару. В такому випадку покупець виставляє продавцю письмову вимогу на російській або англійській мові.

На підставі заявки продавцем було надіслано покупцю інвойс № 110920191 від 11.09.2019 року на загальну суму 36519,42 дол. США.

Факт перевезення товару згідно інвойсу № 110920191 від 11.09.2019 року підтверджується Міжнародною товарно-транспортною накладною серії А № 416114 з відміткою Волинської митниці ДФС від 16.09.2019 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 23.09.2019 року при прийманні товару було виявлено його нестачу, у зв`язку з чим позивачем та представником перевізника складено акт № 56, в якому було зафіксовано кількість недопоставленого товару згідно інвойсу № 110920191 від 11.09.2019 року у загальній кількості 396 шт., що становить 2114,36 дол. США.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з вимогою № 26/09-19 від 26.09.2019 року про сплату штрафу в розмірі 100% від вартості недопоставленого товару в розмірі 2114,36 дол. США. Вказана вимога була отримана уповноваженим представником відповідача 26.09.2019 року, що підтверджується відміткою на вказаній вимозі.

Втім, відповідач залишив вказану вимогу без відповіді та задоволення.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Спірні правовідносини сторін виникли із укладеного ними контракту № 04/05-16 від 04.05.2016 року, вимоги позивача витікають із прав і обов`язків сторін за цим контрактом, за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

У відповідності до ст. 382 Господарського кодексу України, суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які зовнішньоекономічні договори (контракти), крім тих, укладення яких заборонено законодавством України. Форма і порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), права та обов`язки його сторін регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право» та іншими законами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст. 77 цього Закону.

За приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв`язок із приватноправовими відносинами.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про міжнародне приватне право», зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом. У разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов`язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Згідно ч. 1 ст. 44 Закону України «Про міжнародне приватне право», у разі відсутності згоди сторін договору про вибір права, що підлягає застосуванню до цього договору, застосовується право відповідно до частин другої і третьої статті 32 цього Закону, при цьому стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, є продавець - за договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності та іноземні суб`єкти господарської діяльності несуть відповідальність за порушення цього або пов`язаних з ним законів України та/або своїх зобов`язань, які випливають з договорів (контрактів), тільки на умовах і в порядку, визначених законами України.

У розділі 10 контракту (в редакції додаткової угоди № 3 від 30.12.2018 року) сторонами погоджено, що у разі, якщо сторони не можуть дійти згоди, суперечки розглядаються в Господарському суді міста Києва.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193, 202 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вже було встановлено судом вище, згідно заявки відповідачем було надіслано позивачу інвойс № 110920191 від 11.09.2019 року на загальну суму 36519,42 дол. США.

Міжнародною товарно-транспортною накладною серії А № 416114 з відміткою Волинської митниці ДФС від 16.09.2019 року підтверджується факт перевезення товару згідно інвойсу № 110920191 від 11.09.2019 року.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що при прийманні товару було виявлено його недостачу, що підтверджується актом приймання товару по якості та кількості № 56 від 23.09.2019 року, який також зафіксований у Міжнародній товарно-транспортній накладній серії А № 416114.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до відповідача з вимогою № 26/09-19 від 26.09.2019 року про сплату штрафу в розмірі 100% від вартості недопоставленого товару в розмірі 2114,36 дол. США. Вказана вимога була отримана уповноваженим представником відповідача 26.09.2019 року, що підтверджується відміткою на вказаній вимозі, проте залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

В п. 4.10. контракту (в редакції додаткової угоди № 3 від 30.12.2018 року) значено, що у випадку не поставки товару у порядку та на умовах, передбачених даним контрактом, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 100% від загальної суми не поставленого товару. В такому випадку покупець виставляє продавцю письмову вимогу на російській або англійській мові.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідач контррозрахунку заявленої до стягнення суми штрафу до суду не надав та не надіслав.

Дослідивши обчислений позивачем розрахунок штрафу, суд дійшов висновку, що він відповідає умовам укладеного сторонами контракту, є вірним і відповідачем не спростований як в цілому, так і за його складовими.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Werland Invest LP (12 South Bridge, Suite 1, Edinburg, Scotland, EH 1 IDD, Great Britain) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віракс» (ідентифікаційний код 37633907, адреса: 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 26) грошові кошти: штрафу за контрактом № 04/05-16 від 04.05.2016 року - 51 294,37 грн. (п`ятдесят одна тисяча двісті дев`яносто чотири гривні 37 копійок) та судовий збір - 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 27.04.2020р.

Суддя О.В. Котков