ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21 квітня 2020 року Справа № 903/117/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Котлозавод "Крігер", м.Житомир

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдорс", смт. Люблинець, Ковельський р-н., Волинська обл.

про стягнення 143 479 грн. 64 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Котлозавод "Крігер" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдорс" про стягнення 143 479 грн. 64 коп.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем взятих на себе згідно договору поставки №1 від 13.01.2015 зобов`язань по оплаті поставленого котла КВм (а) - 0,82-04 в комплекті з моноблоковим електричним насосом IR40-200С-О-НР5,5 "22" - 3Р50НZ за системою хімічної водо підготовки.

Ухвалою суду від 19.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Зобов`язано позивача не пізніше п`яти днів з дня вручення даної ухвали подати суду: банківські виписки, прихідні накладні за період з 22.06.2015 по 28.11.2018, зазначені в актах звірки розрахунків за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, з доказами надіслання їх відповідачу. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. У разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження запропоновано відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, позивачу - протягом 5 днів з дня отримання відзиву. Попереджено сторін, що у разі не подання у встановлений строк обґрунтованих заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, вони мають право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведуть, що пропустили строк з поважних причин. Запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь позивача, протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Ухвалу суду від 19.02.2020 позивач отримав 21.02.2020, відповідач - 24.02.2020.

На виконання вимог ухвали суду від 19.02.2020 позивач клопотанням №110 від 25.02.2020 подав банківські виписки, прихідні накладні за період з 22.06.2015 по 28.11.2018, зазначені в актах звірки розрахунків за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, з доказами надіслання їх відповідачу.

Строк для подання відзиву - по 10.03.2020.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не надходили.

ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» Господарський процесуальний кодекс України, зокрема розділ X "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 4 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Проте враховуючи відсутність відзиву, закінчення строку на його подання до введення карантину, ст. 248 ГПК України щодо розгляду справи у спрощеному провадженні у розумні строки, призначення справи без повідомлення сторін, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Судом встановлено, що 13.01.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки №1 (а.с. 5-7).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з договору.

Між сторонами зобов`язання виникли з договору поставки №1 від 13.01.2015.

Згідно з п.п. 1.1, 1.2, 2.1, 2.2, 2.4, 4.1, 4.2, 4.3, 5.1, 5.2, 9.4 договору продавець передає, а покупець приймає у власність та оплачує обладнання у порядку і на умовах, передбачених цим договором. Найменування товару: котел КВм(а) - 0,82-04 в комплекті з моноблоковим електричним насосом IR40-200C-O-HP5,5 "22"-3P50HZ та системою хімічної водо підготовки, кількістю 1 шт., ціна за одиницю - 577 924 грн. 00 коп., яка і становить суму договору Продавець зобов`язується відвантажити продукцію до 27.01.2015. В любому випадку остаточна сума договору поставки №1 визначається згідно підписаних сторонами видаткових накладних з урахуванням курсової різниці. Оплата продукції здійснюється покупцем двома траншами в національній валюті України в безготівковій формі. Перший транш - аванс у розмірі 50% від сумарної вартості обладнання, визначеної п. 2.1.1 договору і становить 288 962 грн. 00 коп., другий транш - оплата 50% сумарної вартості обладнання, що становить 288 962 грн. 00 коп. протягом двох днів з дня отримання повідомлення від продавця про готовність продукції до відправки. Замовлена продукція поставляється на умовах EXW згідно INCOTERMS 2010, адреса: м. Житомир, вул. Щорса, 81, силами, засобами та за рахунок покупця зі складу продавця. Покупець зобов`язаний вивезти виготовлену для нього продукцію в трьох денний термін після оплати другого траншу. Цей договір вступає в дію з дня його підписання обома сторонами і втрачає свою чинність після повного виконання сторонами договірних зобов`язань.

Договір не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинним на день розгляду справи.

Згідно ст.265 ГК України, ст. 712 ЦК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

На виконання умов договору відповідачем здійснено оплату товару: перший транш 15.01.2015 попередня оплата в сумі 288 962 грн. 00 коп., другий транш 19.06.2015 оплата товару в сумі 288 962 грн. 00 коп. (а.с. 8-10).

Проте, у відповідності до п. 2.4 договору остаточна сума товару зафіксована у видатковій накладній №КР-0000075 від 21.07.2015 в момент відвантаження товару відповідальній особі відповідача (довіреність №2060 від 16.07.2015 на отримання товару) та складає 680 085 грн. 79 коп. (а.с. 11-12).

02.02.2017 сторонами підписано акт звірки розрахунків за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, згідно якого заборгованість відповідача за отриманий товар складає 102 161 грн. 79 коп. (а.с. 14).

16.11.2018 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу №399 на суму 102 161 грн. 79 коп. (а.с. 16-18).

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати різниці вартості товару здійснив частково на суму 20 000 грн. 00 коп., що підтверджується випискою по рахунку позивача за 28.11.2018 (а.с. 10).

12.12.2018 сторонами підписано акт звірки розрахунків за період з 01.01.2018 по 30.11.2018, згідно якого заборгованість відповідача складає 82 161 грн. 79 коп. (а.с. 15).

Згідно із ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 82 161 грн. 79 коп., підтверджена матеріалами справи, відповідачем не оспорена, підставна і підлягає до стягнення з відповідача, оскільки в силу ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 48 047 грн. 66 коп. інфляційних втрат та 13 270 грн. 19 коп. 3% річних.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Нараховані позивачем 48 047 грн. 66 коп. інфляційних втрат та 13 270 грн. 19 коп. 3% річних підставні та підлягають до стягнення з відповідача в силу положень ст. 625 ЦК України.

Позивач на підставі ч.10 ст. 238 ГПК України просить при прийнятті рішення у справі зазначити про нарахування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду, 3% річних на суму основного боргу 82 161 грн. 79 коп. до моменту виконання рішення по даній господарській справі.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Враховуючи наявність боргу, нарахування 3% річних до 12.02.2020, суд дійшов висновку про зазначення в рішенні про нарахування 3% річних на основну суму боргу 82 161 грн. 79 коп. органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення, до моменту виконання рішення згідно ч.10 ст.238 ГПК України.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2 152 грн. 19 коп. коп. слід віднести на нього.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73-80, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдорс» (вул. Заводська, 5, смт.Люблинець, Ковельський р-н., Волинська обл., ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Котлозавод «Крігер» (вул. Покровська, 81, м.Житомир, )

- 82 161 грн. 79 коп. основного боргу, 48 047 грн. 66 коп. інфляційних втрат, 13 270 грн. 19 коп. 3% річних та 2 152 грн. 19 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 145 631 грн. 83 коп. (сто сорок п`ять тисяч шістсот тридцять одна грн. 83 коп.)

3. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, нарахувати 3% річних на основну суму заборгованості 82 161 грн. 79 коп. до моменту виконання рішення суду, за формулою: С х 365 х Д : К : 100, де: С - сума непогашеної заборгованості; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук