ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

16 квітня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/274/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Колоколова С.І.,

Разюк Г.П.,

перевіривши апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на її подання Товариства з обмеженою відповідальністю ПриватОфис

на ухвалу Господарського суду Одеської області

від 07 лютого 2020 року (повний текст складено 07.02.2020р.)

по справі № 916/274/20

за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк

до відповідачів:

1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Боріваж"

2.Товариства з обмеженою відповідальністю "ПриватОфіс"

про визнання недійсним договору та одностороннього правочину у формі заяви,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.02.2020 у справі №916/274/20 позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк направлено для розгляду за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

05.03.2020р. безпосередньо до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю ПриватОфис, в якій апелянт просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.02.2020р. у справі №916/274/20 скасувати та передати позовну заяву Акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк до Господарського суду Одеської області на стадію вирішення питання про прийняття позову до розгляду.

Разом з апеляційною скаргою Товариством з обмеженою відповідальністю ПриватОфис заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2020р. вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ПриватОфис на ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.02.2020 року у справі №916/274/20 було відкладене до надходження витребуваних цією ж ухвалою з Господарського суду Дніпропетровської області матеріалів зазначеної справи до суду апеляційної інстанції.

13.04.2020р. матеріали справи №916/274/20 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ознайомившись з поданими матеріалами, колегія суддів зазначає, що наведена апеляційна скарга не відповідає вимогам Глави 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України за наступними підставами.

Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Положенням ч.2 п.1 ст.164 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що документи, які підтверджують сплату судового збору надаються до суду у встановленому порядку та розмірі.

За положеннями п. 7 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду апеляційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 2102 грн.

Враховуючи вищевикладене, оскаржуючи ухвалу місцевого господарського суду, апелянт повинен був сплатити судовий збір у розмірі 2102 грн.

Проте, як вбачається з апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ПриватОфис та доданих до неї документів, апелянтом не надано жодних доказів сплати судового збору за подання відповідної апеляційної скарги у встановленому законодавством порядку та розмірі.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження колегія суддів зазначає наступне.

Як стверджує апелянт, ТОВ ПриватОфис не отримувало від суду копії ухвали Господарського суду Одеської області від 07.02.2020р. у справі №916/274/20, а ознайомилось з текстом оскаржуваної ухвали лише 27.02.2020р. з Єдиного державного реєстру судових рішень.

З посиланням на рішення Європейського суду з прав людини та з урахуванням положень статті 254 Господарського процесуального кодексу України, апелянт вважає, що у нього існують всі підстави для визнання причин пропуску строку на подання апеляційної скарги поважними та просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Дослідивши клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Виходячи з приписів ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", порядок застосування та користування встановленими правами на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження рішення суду регламентується відповідними процесуальними нормами, в даному випадку - нормами Господарського процесуального кодексу України.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень процесуального закону.

За положеннями ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яке він використовує виходячи із поважності причин пропуску строку на оскарження.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 256 Господарського процесуального кодексу України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зі змісту заявленого апелянтом клопотання вбачається, що підставою пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали є, по-переше, неотримання останньої Товариством з обмеженою відповідальністю "ПриватОфіс", а по-друге, ознайомлення апелянта з текстом оскаржуваної ухвали 27.02.2020р. з ЄДРСУ.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрованим місцем знаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "ПриватОфіс" (ідентифікаційний код за ) є: 49044, Дніпропетровська область, місто Дніпро, узвіз Крутогірний, будинок 14.

З матеріалів справи вбачається, що поштове судове відправлення з повним текстом ухвали від 07.02.2020р. у справі №916/274/20 надсилалось Господарським судом Одеської області саме на вищезазначену адресу апелянта.

Однак, оскаржувана ухвала суду першої інстанції повернулась відправнику (Господарському суду Одеської області) із зазначенням причини повернення - «за даною адресою ТОВ «ПриватОфис» не розташовано».

Згідно з довідкою пошти, яка міститься на відповідному поштовому конверті, датою його повернення до місцевого господарського суду є 17.02.2020р.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

В той же час, відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з п.5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи свідчать, що повідомлення про зміну місцезнаходження апелянта у матеріалах справи відсутні.

Отже, місцевим господарським судом копія оскаржуваної ухвали була направлена на офіційну адресу відповідача-2. Разом з тим, Товариством з обмеженою відповідальністю «ПриватОфис» не підтверджено відповідними доказами поважні причини неотримання поштової кореспонденції.

Відтак, судова колегія зауважує, що можливість своєчасного отримання поштової кореспонденції залежала виключно від власного волевиявлення Товариства з обмеженою відповідальністю «ПриватОфис».

Крім того, апеляційна колегія звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.03.2019р. у справі № 923/1432/15, відповідно до якої у тому разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення

Таким чином апеляційна колегія зазначає, що сам лише факт неотримання стороною справи кореспонденції, яку суд з дотриманням вимог процесуального закону надсилав за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на оскарження рішення суду, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.04.2018р. у справі № 916/3188/16, від 23.11.2018р. у справі №10/17-3639-2011, від 22.08.2019р. у справі №922/85/18, від 19.09.2019р. у справі №922/1775/16.

Щодо ознайомлення апелянта з текстом оскаржуваної ухвали 27.02.2020р. з ЄДРСУ.

Відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України "Про доступ до судових рішень" (який набрав чинності з 01.06.2006 року), згідно зі статтею другою якого кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, доступ до якого є відкритим, ухвала Господарського суду Одеської області суду від 07.02.2020 року у справі №916/274/20 була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 10.02.2020 року.

Апеляційна колегія звертає увагу, що жодного доказу щодо підтвердження ознайомлення ТОВ «ПриватОфис» із текстом оскаржуваної ухвали Господарського суду одеської області від 07.02.2020р. саме 27.02.2020р. апелянтом не надано, як і не надано належних доказів на підтвердження неможливості ознайомлення апелянтом з текстом оскаржуваної ухвали в ЄДРСР до 27.02.2020р.

Разом з цим, частина 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відтак, вказана скаржником у апеляційній скарзі підстава для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 07.02.2020р. по справі №916/274/20, на думку судової колегії, не є поважною.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані."

Разом з тим, у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд зазначає, що клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами

Однак, в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заявником не зазначено обставин, які можуть бути віднесені судом до особливих чи непереборних обставин, що зумовили пропуск строку встановленого на апеляційне оскарження.

Враховуючи, що ТОВ «ПриватОфис» було повідомлене про розгляд справи судом першої інстанції, а обставини викладені в обґрунтування клопотання про поновлення процесуального строку не можуть об`єктивно свідчити про неможливість своєчасного звернення з апеляційною скаргою та залежали виключно від волевиявлення апелянта, судова колегія приходить до висновку про неповажність причин пропуску скаржником строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 07.02.2020р. у справі №916/274/20.

Згідно з ч.2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог встановлених ст. 258 Господарського процесуального кодексу, застосовуються положення ст. 174 Господарського процесуального кодексу.

Відповідно до положень ч.3 с. 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За змістом ч.1, 2 ст. 174 Господарського процесуального України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідно до положень статті 260 Господарського процесуального кодексу України наявні підстави для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Також суд звертає увагу скаржника на те, що у відповідності до приписів ч. ст. 261 Господарського процесуального кодексу України питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

У Х В А Л И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПриватОфис» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.02.2020р. у справі №916/274/20 залишити без руху.

2. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю «ПриватОфис» строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, а саме: надати до суду вмотивоване клопотання про поновлення строку з зазначенням обставин та наданням доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, а також, докази сплати судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

3. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «ПриватОфис», що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Я.Ф. Савицький

Суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк