РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.04.2020Справа № 910/831/20

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Т.С"

вул. Бальзака, буд. 55, кв. 253, м. Київ, 02222

до Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк"

вул. Пушкінська 42/4, м. Київ, 01004

про стягнення 28 000,00 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Т.Т.С" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" про стягнення 28 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 27.11.2018 в наслідок технічного збою в роботі системи "Клієнт-Банк" Акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" незаконно списано грошові кошти з рахунку позивача на користь фізичної особи ОСОБА_1 у розмірі 28 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 910/17176/19 від 27.01.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Т.С" залишено без руху.

10.02.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Т.С" надійшли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 27.01.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

21.02.2020 від відповідача надійшло клопотання про призначення комп`ютерно-технічної експертизи та відзив на позовну заяву.

Суд зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Суд, враховуючи дійсні обставини справи, характер спірних правовідносин, дійшов висновку, що для вирішення спору у даній справі у суду відсутня потреба у проведенні експертизи у справі, а питання які просить поставити позивач на вирішення експертизи не відносяться до предмету спору у даній справі.

З огляду на зазначене, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про призначення у справі експертизи.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Положеннями ст. 248 ГПК України унормовано, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

24 липня 2015 року між ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ТОВ «Т.Т.С.» було укладено Договір №77/2449159 банківського рахунку.

За умовами п.п.2.1. п.2 даного Договору, Відповідач взяв на себе зобов`язання по відкриттю Позивачу Поточного рахунку (№ НОМЕР_1 ), прийняттю та зарахуванню на Поточний рахунок грошових коштів, виконанню розпоряджень Позивача про перерахування та видачу відповідних сум з Поточного рахунка, проведенню інших операцій за Поточним рахунком відповідно до умов даного Договору та вимог Законодавства України.

24.07.2015 року Позивачем підписано Додаток № 3 до Договору «Форма Заяви про надання послуги», відповідно до п.2.1. якої. Позивача підключено до Системи «Клієнт-Банк».

27.11.2018 року, близько 10-00 год. ранку виник збій в роботі Системи «Клієнт- Банк». Керуючись п.6.2.5 Договору, яким передбачено, що банк зокрема організовує ліквідацію відмов Системи «Клієнт-Банк» в разі звернення Клієнта в Банк, Позивач звернувся до Служби технічної підтримки Відповідача із повідомленням про таку відмову в Системі. Після повторного встановлення та підключення Системи «Клієнт- Банк» на комп`ютері Позивача, було виявлено незаконне списання з Поточного рахунку Позивача грошової суми у розмірі 28 000 гри. відповідно до Платіжного доручення № 782 на рахунок № НОМЕР_2 відкритий у ПАТ «ПУМБ» громадянину ОСОБА_1 , призначення платежу - «Бесплатная фінансова допомога для ОСОБА_1 .В НОМЕР_3 без ПДВ».

За твердженням позивача, оскільки незаконне списання грошових коштів було виявлено в кінці операційного дня, Позивач, не маючи можливості звернутись до Відповідача із письмовою заявою саме 27.11.2018р. здійснив телефонний дзвінок на Гарячу лінію Відповідача із повідомленням про вчинення незаконного списання грошових коштів в розмірі 28000 грн.

28.11.2018 р. на адресу Відповідача направлено заяву про проведення службового розслідування в частині незаконного списання коштів з рахунку Позивача.

Крім того, 28.11.2018р. Позивач звернувся до правоохоронних органів із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину передбаченого ст. 190 КК України яке полягає у протиправному здійсненні операції по перерахуванню грошових коштів в сумі 28 000 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст. 214 КПК України. 29.11.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за № 1009970 про що Позивачу надано відповідний Витяг.

У зв`язку із тим, що Відповідач ніяким чином не відреагував на заяви Позивача про незаконне списання коштів, 18.12.2018 року Позивачем повторно направлено запит до Відповідача про надання відомостей щодо розгляду заяви про незаконне списання коштів у розмірі 28 000 грн.

Листом Відповідача від 17.01.2019 року № 12407/369 повідомлено про те, що 28.11.2018 року звернення ТОВ «Т.Т.С.» про несанкціоноване списання грошових коштів отримано Департаментом безпеки Банку і в цей же день передано до АТ «ПУМБ».

На адресу АТ «ПУМБ» направлено запит від 04.10.2019 року із проханням надати інформацію щодо прийнятих дій Департаментом безпеки АТ «ПУМБ» із блокування грошових коштів на рахунку № НОМЕР_2 відкритому Комісаренко В.О. у розмірі 28000 грн.

Листом А`Г «ПУМБ» №.КНО-14.5.2.1/22 від 31.10.2019 року повідомлено, про неможливість повернення коштів та рекомендовано звернутись до правоохоронних органів.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить із наступного.

Статтею 321 Цивільного кодексу України закріплено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Приписами ст. ст. 11, 202 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Виходячи з системного аналізу зазначеної норми, суд дійшов висновку, що зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої; 2) відсутність для цього правових підстав, або коли така підстава згодом відпала.

П.п. 1.23., 1.24. ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" під помилковим переказом розуміється рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що грошові кошти є видом майна, проте, у даному випадку таке майно (кошти у сумі 28 000,00 грн.) не набуті безпосередньо Акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" та не знаходяться у такого відповідача. Так, як вбачається із платіжного доручення №782 від 27.11.2018, кошти у розмірі 28000,00 грн., Товариство з обмеженою відповідальністю "Т.Т.С" перерахувало на банківський рахунок НОМЕР_4 відкритий у ПАТ «ПУМБ», отримувач - ОСОБА_1. В графі призначення платежу зазначено - «Бесплатная фінансова допомога для ОСОБА_1 НОМЕР_3 без ПДВ». Фактично відповідач у справі - Акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк" не є отримувачем таких коштів, а лише надає позивачеві послуги з банківського обслуговування .

Отже, судом встановлено, що відповідач не є особою, яка фактично отримала або зберегла відповідні кошти.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 4 ГПК України).

До господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас за змістом зазначеної статті порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду.

Суд зазначає, що лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Оскільки, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право, а матеріалами справи не підтверджено порушення позивача з боку відповідача, то відсутність порушеного права позивача також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проте матеріали справи не містять жодних належних та допустимих, в розумінні Господарського процесуального Кодексу, доказів на підтвердження доводів позивача, щодо безпідставного отримання відповідачем коштів позивача.

Враховуючи викладене вище, положення норм чинного законодавства України та приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Т.С" до Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" про стягнення 28 000,00 грн. є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Судовий збір в розмірі 2102,00 грн., у зв`язку з відмовою в позові, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Т.С" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М. О. Лиськов