ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
21.04.2020 Справа № 905/3136/16
Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Новікової К.Ю., розглянувши матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГОС УА» на дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у справі за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГОС УА» про стягнення заборгованості у розмірі 1 237 109,88 грн., -
За участю представників сторін:
від скаржника (відповідача) не з`явились;
від позивача не з`явились;
від ВДВС - не з`явились.
В провадженні судді Господарського суду Донецької області Бойко І.А. перебували матеріали справи №905/3136/16 за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГОС УА» про стягнення заборгованості у розмірі 1 237 109,88 грн.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 10.05.2017 у справі №905/3136/16 позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГОС УА» про стягнення заборгованості у розмірі 1 237 109,88 грн., а саме: 1 062 929,21 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 15 077,57 грн., пені у розмірі 159 103,10 грн. задоволені повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГОС УА» на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» заборгованість у розмірі 1 062 929,21 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 15 077,57 грн., пені у розмірі 159 103,10 грн., судовий збір у розмірі 18 556,65 грн.

На виконання вказаного рішення був виданий наказ Господарського суду Донецької області від 22.05.2017 року. Станом на дату видачі наказу 22.05.2017 на адресу суду по справі №905/3136/16 апеляційних скарг від сторін по справі не надходило.

23.05.2017 на адресу Господарського суду Донецької області поштовим відправленням надійшла апеляційна скарга ТОВ «ЛІГОС УА» у зв`язку з чим 25.05.2017 матеріали справи № 905/3136/16 разом із апеляційною скаргою були надіслані на адресу Донецького апеляційного господарського суду.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.06.2017 року по справі № 905/3136/16 апеляційну скаргу ТОВ «ЛІГОС УА» залишено без задоволення, рішення Господарського суду Донецької області від 10.05.2017 у справі № 905/3136/16 залишено без змін.

24.03.2020 на виконання наказу Господарського суду Донецької області від 22.05.2017 по справі № 905/3136/16 державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чермашем Р.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61625664 від 24.03.2020 року.

08.04.2020 на адресу Господарського суду Донецької області від відповідача надійшла скарга на дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якій заявник просить суд:

-Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чермаша Р.В. про відкриття виконавчого провадження № 61625664 від 24.03.2020 року.

- До закінчення розгляду даної скарги, заборонити державному виконавцю Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чермашу Р.В. вчиняти будь-які виконавчі дії у межах виконавчого провадження № 61625664 від 24.03.2020 року по виконанню наказу №905/3136/16 від 22.05.2017, виданого Господарським судом Донецької області.

Заявник обґрунтовує скаргу тим, що державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чермашем Р.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61625664 від 24.03.2020 року на підставі виконавчого документу від 22.05.2017 по справі № 905/3136/16, виданого Господарським судом Донецької області, в якому, як на думку заявника, неправильно вказана дата набрання рішенням законної сили.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку із відрахуванням зі штату суддів Господарського суду Донецької області судді Бойко І.А. справу №905/3136/16 передано на розгляд судді Господарського суду Донецької області Зекунову Е.В.

Ухвалою суду від 09.04.2020 було призначено до розгляду скаргу ТОВ «ЛІГОС УА» на дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у справі за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГОС УА» про стягнення заборгованості у розмірі 1 237 109,88 грн. на 21.04.2020.

21.04.2020 на адресу Господарського суду Донецької області від представника позивача надійшли заперечення на скаргу на постанову про відкриття виконавчого провадження. В своїх запереченнях представник позивача зазначив, що рішення Господарського суду Донецької області від 10.05.2017, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду набрало законної сили і цей факт скаржником не оспорюється. Незважаючи на обізнаність відповідача щодо рішення суду, ним дотепер вказане рішення не виконане. Крім того, у своїх запереченнях позивач вказав, що скаржником не зазначено, які саме його права порушені рішенням державного виконавця шляхом прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, а подання скарги на вказану постанову має на меті лише подальше невиконання судового рішення та уникнення відповідальності за його невиконання.

Представники позивача, заявника (відповідача) та ВДВС у судове засідання призначене на 21.04.2020 не з`явилися.

Статтями 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У пункті 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз`яснено, що у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку ст.ст.80, 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

У відповідності до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ст. 342 ГПК України).

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд, дійшов до висновку про наступне.

За приписами ст.129 Конституції України обов`язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства.

Як передбачено ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, - і за її межами.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини.

Статтею 17 вказаного закону передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.06.2004р. у справі «Півень проти України» вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване ст.6 Конвенції, також захищає виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які, у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (п.35 рішення).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст.3 Закону).

Згідно із п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Положеннями ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вимоги до виконавчого документа та виключні підстави для його повернення стягувачеві, зокрема, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що наказ Господарського суду Донецької області від 22.05.2017 по справі №905/3136/16 відповідає вимогам ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» щодо оформлення виконавчого документу та містить:

1) назву і дату видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посаду посадової особи, яка його видала;

2) дату прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування стягувача та боржника, їх місцезнаходження ;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника;

5) резолютивну частину рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішення;

6) дату набрання рішенням законної сили;

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Оригінал вказаного наказу направлений на адресу стягувача 23.05.2017 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на момент відкриття виконавчого провадження №61625664 рішення від 10.05.2017 по справі №905/3136/16 залишено без змін Донецьким апеляційним господарським судом. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження ані стягувач, ані боржник не зверталися до суду із заявами про виправлення помилки, допущеної при оформленні або видачі наказу Господарського суду Донецької області від 22.05.2017 по справі №905/3136/16 або із заявами про визнання вказаного виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на вищезазначені обставини справи та вказані приписи Закону України «Про виконавче провадження» суд вважає, що державним виконавцем після перевірки наказу Господарського суду Донецької області від 22.05.2017 по справі №905/3136/16 на відповідність ним норм Закону України «Про виконавче провадження» та відсутність підстав для його повернення стягувачеві правомірно порушено виконавче провадження №61625664 від 24.03.2020, а отже постанова про відкриття виконавчого провадження №61625664 від 24.03.2020 винесена державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)Чермашем Р.В. відповідно до норм чинного законодавства в межах його повноважень, а отже скасуванню не підлягає.

Щодо доводів заявника відносно допущення помилки в наказі Господарського суду Донецької області від 22.05.2017 по справі №905/3136/16 в даті набрання рішенням законної сили, суд зазначає, що відповідно до положень ч.1 ст.328 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі. Проте, станом на 21.04.2020 ані стягувач, ані боржник не зверталися до суду із вказаною заявою.

Крім того, одночасно у своїй скарзі, ТОВ «ЛІГОС УА» просить суд на час розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню заборонити державному виконавцю Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чермашу Р.В. вчиняти будь-які виконавчі дії у межах виконавчого провадження № 61625664 від 24.03.2020 року по виконанню наказу № 905/3136/16 від 22.05.2017, виданого Господарським судом Донецької області.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Заявником у своїй скарзі не наведено обґрунтування необхідності заборони державному виконавцю Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чермашу Р.В. вчиняти будь-які виконавчі дії у межах виконавчого провадження № 61625664 на час розгляду вказаної скарги, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для такої заборони.

З огляду на викладене суд вважає вимогу скаржника щодо заборони державному виконавцю Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чермашу Р.В. вчиняти будь-які виконавчі дії у межах виконавчого провадження № 61625664 на час розгляду вказаної скарги необґрунтованою, а тому відмовляє у її задоволенні.

Згідно до ст.129 Конституції України та ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом частини 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, суд вважає правомірними дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чермаша Р.В. щодо відкриття виконавчого провадження №61625664 від 24.03.2020 та такими, що були вчинені відповідно до закону, а отже вимоги скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГОС УА» не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 234, 339, 341-343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГОС УА» на дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у справі за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГОС УА» про стягнення заборгованості у розмірі 1 237 109,88 грн. відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Е.В. Зекунов