ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2020 р. Справа№ 910/16424/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Демидової А.М.

Попікової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2020

у справі № 910/16424/19 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"Юніверс"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

про стягнення 22.788,70 грн,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у справі №910/16424/19 позовні вимоги задоволено: стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" суму страхового відшкодування у розмірі 22.788,70 грн та судовий збір у сумі 1.921,00 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивач виплатив страхове відшкодування застрахованого автомобіля "Chevrolet Aveo" н.з. НОМЕР_1 , а тому у нього виникло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, тобто до відповідача - ПАТ "НАСК "Оранта".

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у справі №910/16424/19, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевий суд не надав належної оцінки, що:

- у матеріалах справи відсутні докази того, що транспортний засіб "Volkswagen Sharan", реєстраційний номер НОМЕР_3 , ввозився на територію України особисто винною у ДТП особою, тобто місцевий суд не встановив правомірності володіння таким транспортним засобом;

- розрахунок страхового відшкодування здійснений без урахування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу.

10.03.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Разом з відзивом позивач подав новий доказ у справі - копію Звіту про оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу № 24/20 від 04.03.2020 та просив долучити його до матеріалів справи.

16.03.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшла заява про відмову від частини позовних вимог на суму 3.517,33 грн, з урахуванням чого позивач просив стягнути з відповідача лише 19.271,37 грн.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як підтверджується матеріалами справи та встановлено місцевим судом, 07.08.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Юнівес"" (далі - страховик/позивач) та ОСОБА_1 укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № ПС-0075-А/18/КВ2, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом "Chevrolet Aveo", державний номер НОМЕР_1 .

Строк дії договору - з 09.08.2018 по 08.08.2019.

20.08.2018 на Кільцевій дорозі у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля "Volkswagen", н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля "Chevrolet", д.н.з. НОМЕР_1 , під управлінням ОСОБА_3 .

При цьому в результаті ДТП був пошкоджений застрахований у ПрАТ "СК "Юнівес"" автомобіль "Chevrolet Aveo", державний номер НОМЕР_1 .

Голосіївський районний суд м. Києва постановою від 19.10.2018 визнав ОСОБА_2 винним у скоєнні правопорушення, що сталось 20.08.2018 на Кільцевій дорозі у м. Києві за участю автомобілів "Volkswagen", н.з. НОМЕР_3 , та автомобіля "Chevrolet Aveo", н.з. НОМЕР_1 .

Положеннями ст. 988 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

21.08.2018 ФОП Чеботько О.К. виставив рахунок № НОМЕР_4 , згідно з яким вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "Chevrolet Aveo", державний номерний знак НОМЕР_1 , склала 25.788,70 грн.

01.10.2018 позивач склав страховий акт № А-2830/КВ2 та здійснив розрахунок страхового відшкодування на підставі виставленого ФОП Чеботько О.К. рахунка, відповідно до якого виплата страхового відшкодування становить 23.788,70 грн.

Відповідно до страхового акта позивач виплатив страхувальнику - ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 23.788,70 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 30394 від 03.10.2018.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ПрАТ "СК "Юнівес"" зазначає, що у зв`язку з тим, що воно здійснило виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного автомобіля "Chevrolet Aveo", н.з. НОМЕР_1 , позивач відповідно до ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" набув право зворотної вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу "Volkswagen Sharan", н.з. НОМЕР_3 ,застрахована у ПАТ "НАСК "Оранта"" за полісом № НОМЕР_5 , а також з огляду на те, що водія автомобіля "Volkswagen Sharan" н.з. НОМЕР_3 визнано винним у скоєнні правопорушення, позивач просить стягнути з відповідача шкоду, завдану з вини водія застрахованого транспортного засобу у розмірі 22.788,70 грн. (з вирахуванням франшизи 1.000,00 грн).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації автомобіля "Volkswagen Sharan" н.з. НОМЕР_3 , була застрахована у ПАТ "НАСК "Оранта" за полісом № НОМЕР_5 .

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За таких обставин, у зв?язку із настанням страхового випадку - пошкодження ОСОБА_2 автомобіля "Chevrolet Aveo", н.з. НОМЕР_1 , у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Разом з тим, як вірно встановлено місцевим судом, вартість страхового відшкодування автомобіля "Chevrolet Aveo" н.з. НОМЕР_1 , була сплачена ПрАТ "СК "Юнівес"" на підставі договору страхування та страхового акта №А-2830/КВ2.

ПрАТ "СК "Юнівес"" направило на адресу відповідача претензію №А-2830/КВ2 від 20.11.2018 щодо відшкодування завданих збитків в розмірі 23.788,70 грн.

Листом № 09-02-07/877 від 30.01.2019 відповідач повідомив позивача, що не вбачає підстав для визнання події страховим випадком та відмовляє у виплаті страхового відшкодування.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З огляду на те, що позивач виплатив страхове відшкодування застрахованого автомобіля "Chevrolet Aveo", н.з. НОМЕР_1 , колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що у позивача виникло право вимоги до особи, яка застрахувала відповідальність за заподіяну шкоду, тобто до ПАТ "НАСК "Оранта"".

Водночас колегія суддів відхиляє посилання апелянта на відсутність підстав для виплати страхового відшкодування у зв`язку з тим, що відсутні відомості щодо правомірного володіння транспортним засобом водієм автомобіля "Volkswagen Sharan", реєстраційний номер НОМЕР_3 , з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" особи, відповідальність яких застрахована, - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

При цьому за змістом пункту 1.6 статті 1 вказаного закону власники транспортних засобів - це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

За змістом частин 1, 3 статті 397 Цивільного кодексу України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до п. 4 ст. 380 Митного кодексу України (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Транспортні засоби особистого користування, що класифікуються за товарною позицією 8903 згідно з УКТ ЗЕД, можуть використовуватися громадянами, які ввезли їх в Україну, а також громадянами-резидентами та громадянами-нерезидентами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення, за умови використання транспортного засобу від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

За змістом частини 5 статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

При цьому відповідач не надав до матеріалів справи належних та допустимих доказів в розумінні статей 76-77 ГПК України на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія транспортного засобу "Volkswagen Sharan", реєстраційний номер НОМЕР_3 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, чи доказів відсутності посвідчення водія у ОСОБА_2 .

В матеріалах справи також відсутні будь-які докази, які б підтверджували незаконне заволодіння транспортним засобом "Volkswagen Sharan", реєстраційний номер НОМЕР_3 , водієм ОСОБА_2 .

Посилання апелянта на те, що позивач невірно розрахував розмір страхового відшкодування, зокрема без вирахування коефіцієнту зносу, колегія суддів не приймає, оскільки з розрахунку страхового відшкодування у страховій справі №А-2330/КВ2 від 01.10.2018 визначено вартість запчастин з урахуванням коефіцієнту зносу у розмірі 12.540, 00 грн. При цьому відповідач не надав суду власного чи експертного контррозрахунку розміру страхового відшкодування на підтвердження зворотного, про призначення у праві експертизи не клопотав.

З огляду на викладене місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення місцевого прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції надав вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Окремо колегія суддів відзначає, що в ході апеляційного провадження 16.03.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшла заява про відмову від частини позовних вимог на суму 3.517,33 грн, з урахуванням чого позивач просив стягнути з відповідача лише 19.271,37 грн.

Позивач свою відмову мотивував тим, Звітом про оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу № 24/20 від 04.03.2020 визначено суму збитку саме у розмірі 19.271,37 грн.

Колегія суддів поданий доказ не приймає, оскільки відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Більш того вказаного доказу взагалі не існувало на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Пунктом 4 частини 1 статті 231 ГПК України передбачено, що однією з підстав для закриття провадження у справі визначено відмову позивача від позову, яку прийнято судом.

У суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу (ч. 1 ст. 274 ГПК України).

Також згідно з ч. 2 вказаної статті якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 191, 192 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Заява від 04.03.2020 про відмову від позову від імені Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юніверс" підписана Головою правління ПрАТ "Страхова компанія "Юніверс" Спренгелем А.С.

Оскільки позивач у суді апеляційної інстанції подав заяву про відмову від позову в частині стягнення з відповідача 3.517,33 грн, стосовно задоволення якої відсутні будь-які заперечення інших учасників справи, відмова підписана повноважним представником позивача - Головою правління ПрАТ "Страхова компанія "Юніверс" та не суперечить закону і не порушує прав чи інтересів інших осіб, а також особи (позивача), котру представляє її керівник, така відмова приймається апеляційним судом

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи положення ч. 9 ст. 129 ГПК України, колегія суддів вважає за доцільне покласти судові витрати за розгляд справи місцевим судом (а саме: мінімальний розмір судового збору в сумі 1.921,00 грн) на відповідача, оскільки спір у справі виник внаслідок неправильних (неправомірних) дій саме відповідача, які полягають у неправомірній відмові відшкодувати позивачу суму страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №910/16424/19 залишити без задоволення.

2. Прийняти відмову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юніверс" від позову до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в частині стягнення 3.517,33 грн.

3. Визнати нечинним рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №910/16424/19 в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3.517,33 грн страхового відшкодування.

4. Закрити провадження у справі №910/16424/19 в цій частині.

5. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №910/16424/19 в частині задоволення позовних вимог про стягнення 19.271,37 грн страхового відшкодування та 1921,00 грн судового збору залишити без змін.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16424/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді А.М. Демидова

О.В. Попікова