РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.04.2020Справа № 910/2604/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Фізичної особи-підприємця Ліщук Тетяни Василівни, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трітрейд Компані», м. Київ

про стягнення 24 000,00 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Ліщук Тетяна Василівна (далі - ФОП Ліщук Т.В./позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трітрейд Компані» (далі - ТзОВ «Трітрейд Компані»/відповідач) про стягнення 24 000,00 грн заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 24.02.2020 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, при цьому, був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі.

Положеннями статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, за висновком суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.01.2015 між ФОП Ліщук Т.В. (далі - виконавець) та ТзОВ «Трітрейд Компані» (далі - замовник) укладено договір про надання бухгалтерських послуг № БО/5/15, відповідно до якого виконавець за дорученням замовника, починаючи з 05.01.2015 і до дати закінчення терміну дії даного договору приймає на себе зобов`язання здійснювати бухгалтерське обслуговування замовника в порядку і на умовах цього договору.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 04.01.2018 (п. 1.1.1. угоди № 2 від 05.01.2017 до договору № БО/5/15 від 05.01.2015).

З матеріалів справи вбачається, що незважаючи на закінчення дії договору про надання бухгалтерських послуг № БО/5/15, позивач продовжував надавати, а відповідач приймати послуги зазначені в цьому договорі, що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками на оплату, підписаними сторонами актами наданих послуг, а також банківськими виписками позивача.

Так, у період з квітня по грудень 2019 року позивачем надано послуги на загальну суму 36 000,00 грн, що підтверджується рахунками на оплату № 104 від 22.04.2019, № 132 від 20.05.2019, № 166 від 20.06.2019, № 197 від 22.07.2019, № 219 від 20.08.2019, № 249 від 20.08.2019, № 294 від 21.10.2019, № 326 від 20.11.2019, № 373 від 20.12.2019 та актами наданих послуг № 106 від 30.04.2019, №136 від 31.05.2019, № 170 від 27.06.2019, № 201 від 31.07.2019, № 224 від 30.08.2019 та № 253 від 30.09.2019.

Відповідач за надані послуги розрахувався частково в сумі 12 000,00 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача.

17.01.2020 позивач направив на адресу відповідача претензію про сплату заборгованості за надані послуги. Проте, відповідач відповіді на цю претензію не надав, заборгованість не погасив.

Отже, на час розгляду справи у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за надані послуги в розмірі 24 000,00 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. (ч. 2 ст. 509 ЦК України)

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з положеннями статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існували договірні відносини про надання позивачем відповідачу послуг з бухгалтерського обслуговування.

Так, у період з квітня по грудень 2019 року позивачем надані, а відповідачем прийняті послуги на загальну суму 36 000,00 грн, проте відповідач за ці послуги розрахувався частково в сумі 12 000,00 грн, внаслідок чого у ТзОВ «Трітрейд Компані» виникла заборгованість в розмірі 24 000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи. Натомість, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження зворотного.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати отриманих послуг у повному обсязі, а також будь-яких доказів на спростування заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог ФОП Ліщук Т.В. про стягнення з ТзОВ «Трітрейд Компані» заборгованості за надані послуги в розмірі 24 000,00 грн.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Ліщук Тетяни Василівни задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трітрейд Компані» (02660, місто Київ, вулиця Марини Раскової, будинок 21, квартира 904; ідентифікаційний код 37653180) на користь Фізичної особи-підприємця Ліщук Тетяни Василівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн 00 коп. та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» та пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук