ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2020 р. Справа № 911/1446/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Попікової О.В.
суддів: Євсікова О.О.
Корсака В.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1
на рішення Господарського суду Київської області від 16.12.2019
у справі № 911/1446/19 (суддя Конюх О.В.)
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Уніка»
до військової частини НОМЕР_1
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1
про стягнення 99814,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до відповідача - військової частини НОМЕР_1 , м. Бровари про стягнення з відповідача виплаченого позивачем страхового відшкодування на загальну суму 99814,04 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем ПрАТ СК УНІКА на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту "Каско" №030348/4610/0000256 від 04.07.2016, як страховиком, здійснено виплату страхового відшкодування страхувальнику ОСОБА_2 в розмірі 99 814,04 грн. за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 13.04.2017 за участю службового автомобіля ВЧ НОМЕР_1 марки Газ 3110, номер НОМЕР_2 , яким керував солдат ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки військової служби, та транспортного засобу марки Volkswagen Golf Variant, номер НОМЕР_3 , під керуванням власника - громадянина ОСОБА_2 . Винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди було визнано водія автомобіля Газ 3110, номер НОМЕР_2 , який перебував на військовій службі у відповідача. Наведені обставини слугували підставою для звернення з позовом про стягнення з відповідача 99 814,04 грн. виплаченого страхового відшкодування.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Київської області від 16.12.2019 у справі №911/1446/19 задоволені позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (надалі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач/скаржник) про стягнення 99814,04 грн. виплаченого страхового відшкодування.
Суд І інстанції встановивши, що в момент виплати страхового відшкодування до позивача - ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право вимоги до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу марки Газ 3110, номер НОМЕР_2 , а саме до військової частини НОМЕР_1 , з огляду на вимоги статей 1187 та 1172 ЦК України дійшов висновку, що відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованому транспортному засобу, має нести відповідач, як юридична особа, з винних неправомірних дій водія якого сталася дорожньо-транспортна пригода.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Відповідач, не погоджуючись із прийнятим у даній справі судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою до Північного апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд І інстанції не врахував вимоги статті 75 ГПК України та статті 1188 ЦК України та залишив поза уваги дослідження питання наявності причинного зв`язку між неправомірними діями ОСОБА_1 та шкодою. При цьому, на думку відповідача, місцевий суд неправомірно визнав належним та допустимим доказом постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2017 у адміністративній справі №361/2459/1 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні ДТП.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №911/1446/19. Розгляд апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Київської області від 16.12.2019 у справі №911/1446/19 вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Надано учасникам справи строк на подання відзиву та відповіді на відзив.
Згідно з ч. 1 статті 12, ч. 1 статті 250 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами загального або спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 3 статті 12, ч. 1 статті 247 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до п.п. 1, 2, 4 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Позиції учасників справи.
Позивач та третя особа не скористались правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Як було встановлено судом І інстанції та підтверджено матеріалами справи 13.04.2017 біля 7 години 30 хвилин в м. Бровари Київської області на перехресті вул. Київська з вул. Гагаріна відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю службового транспортного засобу марки Газ 3110, номер НОМЕР_2 , яким керував громадянин ОСОБА_1 , який виконував обов`язки військової служби, та транспортного засобу марки Volkswagen Golt Variant, номер НОМЕР_4 , під керуванням власника - громадянина ОСОБА_2 , в результаті якої автомобілі отримали механічні ушкодження.
До матеріалів справи додано витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2016 №134, яким солдата ОСОБА_1 , призначеного на посаду водія автомобільного відділення роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 , допущено до виконання обов`язків за посадою водія та зараховано до списків особового складу та наказано вважати таким, що з 21.11.2016 посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків. Також матеріали справи містять копію наряду №99 на використання машин військової частини НОМЕР_1 на 12.04.2017, в тому числі і автомобіля ГАЗ-3110 державний номер НОМЕР_5 (час виїзду 9:00 12.04.2017, час повернення 9:00 13.04.2017).
Факт ДТП підтверджується довідкою №990165 Броварського відділу поліції ГУНП в Київській області про дорожно- транспортну пригоду від 13.04.2017, копія якої залучена до матеріалів справи.
Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2017 у адміністративній справі №361/2459/1 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до Звіту №01-26/04 про оцінку вартості КТЗ, завданої власнику КТЗ, складеного 26.04.2017 ФОП Кулішом О.В. (сертифікат №16665/14 суб`єкта оціночної діяльності), матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля Volkswagen Golf Variant, номер НОМЕР_4 , внаслідок його пошкодження при ДТП, складає 103294,04 грн. копія звіту залучена до матеріалів справи).
Транспортний засіб марки Volkswagen Golf Variant, номер НОМЕР_4 , застрахований у ПрАТ «CК «Уніка» за договором добровільного страхування наземного транспорту «Каско» №030348/4610/0000256 від 04.07.2016, укладеним між ПрАТ «СК «Уніка» - страховик та власником автомобіля ОСОБА_2 (далі за текстом - страхувальник) на наступних умовах:
- страхові ризики: незаконне заволодіння; ДТП, протиправні дії третіх осіб, пожежа, інші випадки (п. 1.2.1 договору);
- франшиза 0,50% (але не менше 50 євро) (п. 1.2.2 договору);
- строк дії договору з 09.07.2016 по 08.07.2017 (п. 1.2.7 договору);
- відшкодування збитків без врахування зносу деталей, що замінюються при ремонті (п. 1.2.11 договору).
18.04.2017 страхувальник ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» із заявою №00222037 про подію, що має ознаки страхового випадку.
Згідно складеного Страхового акта від 15.05.2017 №00222037, ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» визначило належну до сплати страхувальнику ОСОБА_2 суму страхового відшкодування - 99814,04 грн., копія страхового акта долучена до матеріалів справи.
Судом І інстанції встановлено, що ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» було перераховано на рахунок ТОВ «Атлант-М Лепсе» платіжним дорученням від 17.05.2017 №019707 сума страхового відшкодування в розмірі 99814,04 грн., копія платіжного доручення залучена до матеріалів справи. Відповідно страховиком ПрАТ «СК «Уніка» фактично здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 99814,04 грн. безпосередньому виконавцю ремонту автомобіля ТОВ «Атлант-М Лепсе», що підтверджується платіжним дорученням від 17.05.2017 №019707.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Статтею 4 Закону України «Про страхування» визначено, що майнові інтереси, які пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об`єктів страхування.
Абзацом 1 статті 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.
Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абзац 16 статті 9 Закону України «Про страхування»).
Приписами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією. (аналогічну правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №910/2603/17).
Як встановлено судом І інстанції та підтверджується матеріалами справи, виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем у зв`язку зі страховою подією та у відповідності до умов договору добровільного страхування наземного транспорту "Каско" №030348 /4610/0000256 від 04.07.2016.
Отже, факт виплати страховиком страхового відшкодування обумовив перехід до нього від страхувальника відповідних прав у порядку суброгації до особи, відповідальної за завдані збитки, в межах понесених ним витрат на виплату страхового відшкодування.
При цьому, при суброгації до страховика переходить та частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру фактично сплаченого страхового відшкодування. Розмір страхового відшкодування має визначатися за правилами, встановленими у договорі добровільного страхування.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За приписами частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а на підставі статті 1172 ЦК України саме юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, заподіяну її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела.
Відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.
При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
Як вбачається з постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2017 у адміністративній справі №361/2459/1 винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_1 , який керував автомобілем Газ 3110, номер НОМЕР_2 , під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . Власником джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу марки Газ 3110, номер НОМЕР_2 , є військова частина НОМЕР_1 .
За наведених обставин судом І інстанції вірно встановлено, що в момент виплати страхового відшкодування до позивача - ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право вимоги до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу марки Газ 3110, номер НОМЕР_2 , а саме до військової частини НОМЕР_1 .
Враховуючи приписи 1187 та 1172 ЦК України стосовно того, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, суд І інстанції дійшов вірного висновку, що відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованому транспортному засобу Volkswagen Golf Variant, номер НОМЕР_4 , має нести відповідач, як юридична особа, з винних неправомірних дій водія якого сталася дорожньо-транспортна пригода.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи заявника апеляційної скарги стосовно того, що суд І інстанції не надав оцінки наявності причинного зв`язку між неправомірними діями ОСОБА_1 та шкодою, визнаються апеляційною інстанцією безпідставними з огляду на таке:
Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено під час розгляду справи в суді І інстанції, вина водія відповідача ОСОБА_1 встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, а саме постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2017, яка, як вірно зазначив місцевий суд, є обов`язковою для господарського суду в силу вимог статей 18, частин 4, 6 статті 75 ГПК України. Разом з тим, доказів оскарження в установленому законом порядку та скасування зазначеної постанови матеріали справи не містять.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи скаржника колегія судів відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, та не підтверджуються наявними матеріалами справи.
Враховуючи викладене колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення у даній справі та задоволення апеляційної скарги.
Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Київської області від 26.12.2019 у справі №911/1446/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.12.2019 у справі №911/1446/19 залишити без змін.
3. Матеріали справи №911/1446/19 повернути до Господарського суду Київської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 09.04.2020.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак