ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2020 р. Справа № 910/16168/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Євсікова О.О.

Владимиренко С.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020

у справі №910/16168/19 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 22753,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Лубенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (надалі позивач/ВДВС) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (надалі відповідач/скаржник/АТ «Райффайзен Банк Аваль») про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 22753,89 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що АТ "Райффайзен Банк Аваль", як стягувач у зведеному виконавчому провадженні №25505548, отримав від Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області кошти у розмірі 22753,89 грн. в рахунок погашення заборгованості внаслідок реалізації майна боржника на прилюдних торгах, які, в свою чергу, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18.06.2013 у справі №539/843/13 були визнані недійсними. У зв`язку з наведеним позивач вказує, що правова підстава набуття відповідачем вказаної суми коштів відпала, та посилається на статті 216, 1212, 1213 ЦК України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у даній справі позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача 22 753,89 грн. та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. Судове рішення мотивовано обґрунтованістю заявлених позовних вимог та наявністю підстав для стягнення з відповідача в порядку статті 1212 ЦК України грошових коштів. Стосовно заяви відповідача про застосування наслідків спливу строків, суд, посилаючись на вимоги п. 6 статті 261 ЦК України, визнав не пропущеним строк позовної давності у даній справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Відповідач, не погоджуючись із вказаним рішенням суду, подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. В обґрунтування підстав апеляційної скарги, скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржник стверджує, що відсутні правові підстави для стягнення з нього в порядку регресу грошових коштів, посилається при цьому на статті 1166, 1173 ЦК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2020

відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №910/16168/19; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Позиції учасників справи.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не є перешкодою для перегляду оскаржуваного рішення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

На виконанні в Лубенському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебувало зведене виконавче провадження №25505548 відносно ОСОБА_1 (боржник) до складу якого входили наступні виконавчі провадження: №24650011 з виконання виконавчого листа №2-1401, виданого 11.11.2008 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (стягувач) боргу у сумі 16,00 грн. Постанова про відкриття виконавчого провадження від 21.02.2011; №24655429 з виконання виконавчого листа №2-1323, виданого 05.11.2007 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" боргу у сумі 254,83 грн. Постанова про відкриття виконавчого провадження від 21.02.2011; №24676077 з виконання виконавчого листа №2-1323, виданого 05.11.2007 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області про звернення стягнення на предмет іпотеки-домоволодіння з господарськими надвірними побудовами, що розташоване в АДРЕСА_1 та стягнення з ОСОБА_1 за рахунок реалізації предмета іпотеки на користь ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" коштів у розмірі 22 483,06 грн. Постанова про відкриття виконавчого провадження від 21.02.2011.

Державним виконавцем було вжито заходи, спрямовані на опис, арешт майна, яке належить боржнику на праві власності, а саме: домоволодіння з господарськими надвірними побудовами, розташоване в АДРЕСА_1 та в подальшому нерухоме майно - житловий будинок було передано для примусової реалізації до ПП "Нива-В.Ш.".

09.07.2012 проведено прилюдні торги з реалізації вказаного майна, переможцем яких було оголошено Косенко О.М., яка оплатила організаторам торгів кошти за придбане майно, а саме: 2925,00 грн. на поточний рахунок ПП "Нива-В.Ш." та 33637,50 грн. на рахунок Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про що свідчить відповідний протокол №1710052

Кошти в розмірі 33637,50 грн. були розподілені державним виконавцем у відповідності до вимог статей 43, 44 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: кошти у сумі 2275,38 грн. та 180,00 грн. зараховано, як погашення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, повернуто авансовий внесок ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" у сумі 450,00 грн., а кошти в сумі 22753,89 грн. за виконавчими листами від 11.11.2008 №2-1401 та від 05.11.2008 №2-1323 перераховано ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" у рахунок погашення боргу ОСОБА_1 перед банком (платіжні доручення від 16.07.2012 № 3751 на суму 22483,06 грн., №3752 на суму 16,00 грн., №3753 на суму 254,83 грн.)

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18.06.2013 у справі №539/843/13 рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24.04.2013 у справі №539/843/13-ц скасовано та ухвалено нове рішення, яким: - визнано недійсними результати публічних торгів, проведених 09.07.2012, щодо реалізації житлового будинку з господарськими будівлями - сараєм Б, погребом В, сараєм Г, вбиральнею Ж, гаражем 3, колодязем №1, огорожею №2, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ; - визнано недійсним протокол №1712002-2 від 09.07.2012 ПП "Нива-В.Ш." про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що є власністю ОСОБА_1 ; - визнано неправомірним акт державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції про проведені прилюдні торги від 25.07.2012; - визнано недійсним свідоцтво, видане ОСОБА_2 (переможниці прилюдних торгів) на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер - 11866445, літ. А-1 , житловою площею 48,7 кв.м., загальною площею 74,3 кв.м., сараю Б, погребу В, сараю Г, вбиральні Ж, гаражу З, колодязю №1, огорожі №2, видане 27.07.2012 приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Полтавської області Стромко І.В. за реєстровим №1002.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07.08.2014 у справі №539/2040/14-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21.10.2014, позов ОСОБА_2 (переможниці прилюдних торгів) до ВДВС Лубенського міськрайонного управління юстиції, Управління Державної казначейської служби України у Лубенському районі Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення коштів задоволено частково; стягнуто з ВДВС Лубенського міськрайонного управління юстиції на користь ОСОБА_2 в порядку реституції 33637,50 грн., 336,37 грн. судового збору, 649,60 грн. витрат на юридичну допомогу, а всього 34623,47 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.

Відповідно до меморіального ордеру №4 (#132631261) від 16.05.2018 з позивача списано на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 34623,47 грн.

21.10.2019 позивачем направлено відповідачу вимогу №24029 про повернення коштів у розмірі 22753,89 грн.

31.10.2019 листом №114/5-168265 відповідач повідомив, що у зв`язку із відсутністю належного і достатнього обґрунтування вимога про повернення коштів в розмірі 22753,89 грн., отриманих банком при проведенні виконавчих дій відносно боржника ОСОБА_1 , є незаконною та такою, що не підлягає виконанню.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно зі статтею 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

З огляду на те, що прилюдні торги з реалізації частини нерухомого майна, протокол їх проведення, акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки - частини нерухомого майна, визнані недійсними у судовому порядку, правова підстава для набуття грошових коштів у відповідача, як стягувача (якому безпосередньо були перераховані кошти від реалізації нерухомого майна), відпала.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, результатом визнання прилюдних торгів недійсними є те, що всі учасники правовідносин, які склалися в процесі здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 25505548, мають бути повернуті у стан, який передував проведенню прилюдних торгів (такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі №910/13670/18). Наведеним спростовуються доводи скаржника, що такий висновок суперечить вимогам статті 236 ГПК України.

Як вказувалося вище, кошти від реалізації нерухомого майна були перераховані ВДВС на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» як стягувача у виконавчому провадженні № 25505548. Водночас повернуті такі кошти в порядку застосування наслідків недійсності правочину (визнання недійсними прилюдних торгів) згідно з судовим рішенням у цивільній справі №539/2040/14-ц були за рахунок ВДВС (позивача) на користь ОСОБА_2 .

Таким чином відповідач, який зберіг майно (кошти) за рахунок іншої особи - ВДВС, зобов`язаний повернути ВДВС кошти, що були перераховані останнім на користь банку згідно з платіжними дорученнями від 16.07.2012 №3753, від 16.07.2012 №3751, від 16.07.2012 №3752 на загальну суму 22 753,89 грн., але в подальшому стягнуті безпосередньо з ВДВС у судовому порядку на користь ОСОБА_2 в порядку застосування наслідків недійсності правочину.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, проте безпідставно зробив висновок про задоволення позову в порядку регресу, а не в порядку застосування наслідків недійсності правочину.

Як вбачається із матеріалів справи, під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності, обґрунтовану тим, що початок перебігу строку позовної давності для звернення із даним позовом розпочався з моменту набрання рішенням Апеляційного суду Полтавської області у цивільній справі №539/843/13, а саме: з 18.06.2013, а не з фактичного списання з рахунку ВДВС грошових коштів, здійсненого на виконання вказаного рішення.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, послався на п. 6 статті 261 ЦК України, відповідно до якої за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком місцевого господарського суду з огляду на таке.

Як вказувалося вище, ВДВС в даній справі звернувся з позовом в порядку статей 216, 1212, 1213 ЦК України, положення яких застосовуються в тому числі і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Правова позиція Верховного Суду України про те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (статті 203, 215 ЦК України), висловлена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 24.10.2012 у справі №6-116цс12.

Висновок про те, що повернення виконаного за недійсним правочином відбувається на підставі статті 1212 ЦК України, а саме - у зв`язку з визнанням прилюдних торгів недійсними, викладений у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі №910/13670/18, правовідносини сторін у якій є подібними до правовідносин у даній справі.

Як вказувалося вище, прилюдні торги, які відбулися 09.07.2012 були визнані недійсними рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18.06.2013 у справі №539/843/13.

Відповідно до ч. 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

В свою чергу, переможниця вказаних торгів - ОСОБА_2 , подала позов, зокрема, до ВДВС (позивача у даній справі) про стягнення з останнього коштів, які вона перерахувала йому за результатами прилюдних торгів, які рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18.06.2013 у справі №539/843/13 визнані недійсними. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21.10.2014, за результатами розгляду, зокрема, апеляційної скарги ВДВС (позивача у даній справі), залишено без змін рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07.08.2014 у справі №539/2040/14-ц про стягнення з ВДВС грошових коштів на користь ОСОБА_2 . Отже рішення у вказаній цивільній справі, відповідно до якого з ВДВС (позивача у даній справі) стягнуто на користь Косенко О.М. грошові кошти, набуло законної сили 21.10.2014.

Як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 21.10.2014 у справі №539/2040/14-ц була оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 24.10.2014, тобто, з цієї дати можливо вважати ВДВС (яке було стороною у даній справі) таким, що був обізнаний з цим рішенням, яким з нього стягнуто грошові кошти на користь ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна давність тривалістю три роки.

Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч. 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В даному випадку, ВДВС (позивачу у даній справі) про судове рішення, яким з нього були стягнуті грошові, як вказувалося вище, стало відомо 24.10.2014 (з дати оприлюднення ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 21.10.2014 у справі №539/2040/14-ц у Єдиному державному реєстрі судових рішень) і саме з цієї дати слід відраховувати початок перебігу трирічної позовної давності (стаття 257 ЦК України) для вимог ВДВС про стягнення з банку грошових коштів, який (строк) закінчився 20.10.2017. Проте, як вбачається із матеріалів справи, позов у даній справі подано до місцевого господарського суду в листопаді 2019 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності, без наведення поважності причин пропуску.

Відповідно до ч. 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та про що вказувалося вище, відповідачем у даній справі було подано заяву про застосування строків позовної давності до вимог ВДВС, заявлених у позовній заяві, відхилену місцевим господарським судом на підставі п. 6 статті 261 ЦК України.

Водночас, місцевий господарський суд, внаслідок невірної кваліфікації виникнення у ВДВС права на звернення із даним позовом до відповідача (не в порядку регресу, а в порядку застосування наслідків недійсності правочину) неправильно застосував п. 6. статті 261 ЦК України замість статті 257 ЦК України, у зв`язку з чим зробив хибний висновок про те, що ВДВС не пропустив строк позовної давності.

Відповідно до ч. 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК і вирішити питання про наслідки такого спливу (або відмовити у задоволенні заявлених вимог у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір із застосуванням наведеної норми ЦК) (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №3-566гс17).

Отже, враховуючи, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, проте позивач пропустив строк позовної давності, суд апеляційної інстанції відмовляє у позові.

Судові витрати.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №910/16168/19 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №910/16168/19 скасувати. У позові відмовити.

3. Стягнути з Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (37500, Полтавська область, місто Лубни, вул. Ярослава Мудрого, 17/1, ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2881,50 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну гривню, 50 копійок).

4. Видачу наказу доручити Господарському суд міста Києва.

5. Матеріали справи № 910/16168/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 09.04.2020.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді О.О. Євсіков

С.В. Владимиренко