ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" квітня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3381/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Луцюк Р.П.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН» до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 185100,00грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» про стягнення 185100,00грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» посилається на неналежне виконання Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» зобов`язань щодо перевезення вантажу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.11.2019р. відкрито провадження у справі №916/3381/19, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 12.12.2019р. о 10:20.

29.11.2019р. за вх.суду№24746/19 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву.

29.11.2019р. за вх.суду№24749/19 відповідач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру штрафних санкцій про стягнення штрафу на 50% до розміру 43034,40грн.

У судовому засіданні від 12.12.2019р. позивач надав до суду відповідь на відзив (вх.суду№25691/19) та заперечення проти клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (вх.суду№25694/19).

У судовому засіданні від 12.12.2019р. було оголошено перерву на 26.12.2019р. о 10:20 про що зазначено в протоколі судового засідання.

У судовому засіданні від 26.12.2019р. було оголошено перерву на 13.01.2020р. о 09:40 про що зазначено в протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.01.2020р. зупинено провадження у справі №916/3381/19 до закінчення перегляду у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №910/1524/19.

02.03.2020р. за вх.суду№5476/20 позивач звернувся до суду з клопотанням про поновлення провадження у справі посилаючись на те, що 21.02.2020р. об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду винесено постанову по справі №910/1524/19.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.03.2020р. поновлено провадження у справі №916/3381/19 та призначено судове засідання на 24.03.2020р. о 11:20.

Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211, Розпорядження голови Одеської міської ради №218 від 15.03.2020р., рішення зборів суддів Господарського суду Одеської області від 16.03.2020р., оформленим протоколом №916-3/2020, яким для забезпечення належної роботи в умовах спалаху гострої респіраторної хворобибуло рекомендовано суддям Господарського суду Одеської області у період дії карантину з 17.03.2020р. по 03.04.2020р. включно перенести судові засідання за межі вказаного строку, суд призначив судове засідання по справі №916/3381/19 на 14.04.2020р. о 12:00.

13.04.2020р. за вх.суду№9425/20 позивач звернувся до суду з клопотанням в якому підтримує позовні вимоги та просить провести судове засідання без його участі та прийняти процесуальне рішення.

13.04.2020р. за вх.суду№9441/20 відповідач звернувся до суду з заявою про відкладення судового засідання.

14.04.2020р. за вх.суду№9505/20 відповідач звернувся до суду з заявою про проведення судового засідання за відсутності представника відповідача.

В судове засідання від 14.04.2020р. представники сторін не з`явилися.

В судовому засіданні від 14.04.2020р. було винесено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/3381/19.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

14.02.2018р. між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (відповідач, Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН" (позивач, Замовник) укладено договір про надання послуг № 09829/ЦТЛ-2018 (далі договір) предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Пунктом 1.3. договору сторони встановили, що надання послуг договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Відповідно пп. 2.3.7. п.2.3. договору, Перевізник зобов`язаний надавати вагони в технічно справному стані для виконання вантажних операцій Замовником.

Згідно умов п. 3.2. договору, розмір плати за перевезення вантажу у вагоні Перевізника (крім транспортерів Перевізника, проїзду бригад супроводження великовагових транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад) складається з:

- плати за перевезення навантаженого вагону Перевізника, яка визначається за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника;

- компенсації витрат на перевезення у порожньому стані вагону Перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в додатку 3 до цього Договору.

- плати за використання вагону Перевізника у вантажному та порожньому рейсах за нормативний термін доставки.

Підпунктом 3.2.2. п.3.2. договору, при замовленні вагону Перевізника для проїзду провідників відправника (одержувача) Замовник сплачує:

- плату за проїзд провідника відправника (одержувача), встановлену Збірником Тарифів на дату відправлення вантажу;

- плату за перевезення порожнього вагону Перевізника з провідниками, яка розраховується за фактичну тарифну відстань за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів,

- плату за використання вагону Перевізника у вантажному та порожньому рейсах за нормативний термін доставки, відповідно до п. 3.2.1;

- компенсацію витрат на перевезення у порожньому стані вагону Перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифи з урахуванням коригуючих коефіцієнтів до тарифів Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в додатку 3 до цього Договору.

Відповідно п.4.1. договору розрахунки за договором здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" ПАТ "Укрзалізниця".

Пунктом 4.13. договору встановлено, що податкові накладі складаються в електронному вигляді Перевізником за першою подією та реєструються в ЄРПН у порядку, встановленому Податковим кодексом України. У разі коригування сум податкових зобов`язань, а також у разі виправлення помилок, складається розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в електронному вигляді та надається Замовнику для реєстрації в ЄРПН. Зареєстровані податкові накладні/розрахунки коригувань в ЄРПН доступні Замовникам в електронному вигляді.

Згідно п. 12.1. договору, договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання Замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС "Месплан" або АС "Клієнт УЗ", або вчинення Замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 20.02.2018р. до 31.12.2018р. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги.

Як зазначає позивач, ТОВ СП „НІБУЛОН", що є вантажовідправником та вантажоодержувачем, відправило вантаж відповідно до залізничних накладних №33589409 від 28.05.2019р. (досильна накладна №42516021 від 07.06.2019р., №34284638 від 20.07.2019р.

Позивач вказує, що вантаж у вагонах №95230884, 95527024, 95678074, 95752150, 95349148, 95372413, 95828588, 95492633 відповідно до накладної №33589409 від 28.05.2019р. (досильна накладна №42516021 від 07.06.2019р.) строк доставки вантажу складає 6 діб починаючи з 00год00хв. 29.05.2019р., однак вагони прибули на станцію призначення 08.06.2019р. з перевищенням терміну доставки вантажу на 4 доби, що є підставою для застосування штрафу у розмірі 30% провізної плати за цими вагонами. Про факт неприбуття вказаних вагонів зроблено відмітку в п.49 накладної. Решта вагонів у кількості 5 шт. прибули на станцію призначення також 08.06.2019р. та були видані одержувачу на наступний день. Тобто зазначені вагони прибули на станцію призначення із перевищенням встановленого строку доставки вантажу на 4 доби, що є підставою для застосування штрафу у розмірі 30% провізної плати за цими вагонами.

Позивач зазначає, що, як вказано у п.34 накладної №33589409 від 28.05.2019р. за перевезення вантажу загалом було справлено 468031,20грн. без ПДВ. Відповідно до переліку №20190528 від 28.05.2019р. провізні платежі було справлено з урахуванням ПДВ. Таким чином, за перевезення вантажу за вказаною накладною було сплачено провізних платежів на суму 561637,44грн. у тому числі ПДВ. У даному випадку штраф підлягає сплаті у розмірі 168491,23грн. виходячи з розрахунку 561637,44/100%*30%=168491,23грн.

Щодо накладної №34284638 від 20.07.2019р. позивач зазначає, що строк доставки вантажу складає 4 доби починаючи з 00год00хв. 21.07.2019р., однак вантаж за вказаною накладною надійшов на станцію призначення 28.07.2019р. із затримкою на 3 доби та був виданий вантажоодержувачу у той самий день. Як зазначено у п.34 вказаної накладної за перевезення вантажу було справлено 69204,00грн. без ПДВ. Відповідно до переліку №20190720 від 20.07.2019р. провізні платежі було справлено з урахуванням ПДВ. Таким чином за перевезення вантажу за вказаною накладною було сплачено провізних платежів на суму 83044,80грн. у тому числі ПДВ. У даному випадку штраф підлягає сплаті у розмірі 16608,96грн. виходячи з розрахунку 83044,80/100%*30%=16608,96грн.

Позивач наполягає, що відповідач, враховуючи прострочення терміну доставки вантажу, повинен відповідно до п.116 Статуту Залізниць України сплатити позивачу штраф на загальну суму 185100,19грн. (168491,23грн. за накладною №33589409 від 28.05.2019р. + 16608,96грн. за накладною №34284638 від 20.07.2019р.).

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача штраф у сумі 185100,19грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що відповідач просить суд частково відмовити у задоволенні позовних вимог, з посиланням при цьому на те, що позивачем необґрунтовано завищено відсотки суми штрафу за прострочення термінів доставки вантажу, у зв`язку з тим, що позивач повинен був врахувати тільки відсотки від провізної плати, яка зазначена в п. 31 залізничній накладній або у відомості вагонів, без врахування додаткових зборів, що значно завищують суму штрафів.

Відповідач зазначає, що провізна плата для 13 вагонів по накладній №33589409 від 28.05.2019р. (за досильною накладною №42516021) становить 240760,00грн. і 30% штрафу, сума штрафу складає: 240760,00*0,3=72228,00грн., а не 168491,23грн. як нараховано позивачем. По накладній №34284638 від 20.07.2019р. провізна плата для 6 вагонів становить 69204,00грн. і 20% штрафу, сума штрафу складає: 69204,00*0,2=13840,80грн., а не як нараховано позивачем 16608,96грн.

Крім того, як вказує відповідач, позивачем необґрунтовано нараховано ПДВ на штрафні санкції.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволення позовних вимог у сумі 99031,39грн.

Також відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру штрафу, згідно з яким просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50 %, посилаючись при цьому, на те що метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності, а також на те, що матеріали справи не містять доказів, що позивач поніс збитки внаслідок затримки доставки вантажу.

Позивач проти клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу заперечує посилаючись на те, що Статут залізниць України, як спеціальний нормативний акт, не передбачає можливості зменшення штрафних санкцій передбачених п. 116 - за несвоєчасну доставку вантажу. Крім того, відповідач не надав доказів будь-яких інших виняткових обставин, які б дійсно могли виправдати зменшення розміру штрафних санкцій.

У своїй відповіді на відзив відповідача позивач зазначає, що відповідно до п. 116 Статуту залізниць України штраф повинен вираховуватись саме з провізної плати у кожному конкретному випадку. Також зазначає, що вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату у розмірі, що визначається за домовленістю сторін. Умовами договору про надання послуг встановлено, що розмір плати за перевезення вантажу складається з плати за перевезення навантаженого вагону; компенсації витрат на перевезення у порожньому стані вагону; плати за використання вагону.

Позивач вказує, що словосполучення "провізна плата" для цілей визначення бази нарахування штрафу за прострочення терміну доставки вантажу повинно включати в себе не лише безпосередню плату за перевезення, а усі складові провізної з плати, які справляються залізницею з відправника за фактично перевезення вантажу з пункту відправлення до пункту призначення.

Щодо заперечень відповідача щодо нарахування ПДВ, позивач, зазначає, що ПДВ за своєю суттю - це одна із складових ринкової вартості у даному випадку - послуг з перевезення вантажу, а відтак - штраф у відповідності до п. 116 Статуту залізниць України повинен вираховуватись з повної вартості послуги перевезення вантажу, тобто з урахуванням ПДВ у зв`язку з чим позивачем нараховано суму штрафу від провізної плати з ПДВ, що відповідає вимогам законодавства, оскільки ПДВ включається до вартості відповідних послуг.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно п.п.1, 2, 3 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 2 ст.306 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Згідно з ч.2 ст.307 Господарського кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457 (далі - Статут Залізниць України), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Враховуючи викладене, наявні у матеріалах справи залізничні накладні свідчать про укладення між позивачем (вантажовідправником) і відповідачем (перевізником) договору перевезення вантажу.

Згідно з ч.1 ст.919 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Статтею 923 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі прострочення доставки вантажу перевізник зобов`язаний відшкодувати другій стороні збитки, завдані порушенням строку перевезення, якщо інші форми відповідальності не встановлені договором, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до п.23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій. Для посвідчення прийняття вантажу до перевезення станція видає відправнику квитанцію.

Згідно з п.41 Статуту залізниць України залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до п.п.1.1,1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням у такі терміни: у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах на кожну повну та неповну добу складає 200 км. Термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Згідно з п.п.2.1,2.4 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. Терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Відповідно до п.2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Згідно з п.п.2.10 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки

Судом встановлено, що вантаж, який прямував за вказаними позивачем залізничними накладними, відповідачем було доставлено із порушенням встановлених термінів доставки, про що свідчать відповідні записи у залізничних накладних.

Відповідно до ст.. 130 Статуту залізниць України пред`явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред`явлення до неї претензії. Право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають: у разі втрати вантажу: Відправник - за умови пред`явлення вантажної квитанції і документів, що підтверджують кількість і вартість відправленого вантажу; одержувач - за умови пред`явлення вантажної квитанції з відміткою станції призначення про неприбуття вантажу і документів, що підтверджують кількість і вартість відправленого вантажу. У разі неможливості пред`явлення вантажної квитанції подається довідка станції відправлення про прийняття вантажу до перевезення з відміткою станції призначення про неприбуття вантажу; у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу: одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову; у разі прострочення доставки вантажу - одержувач за умови пред`явлення накладної; у разі втрати багажу чи вантажобагажу - пред`явник багажної чи вантажобагажної квитанції, а у разі недостачі, псування, пошкодження або прострочення доставки багажу, вантажобагажу - пред`явник акта, виданого залізницею про недостачу, прострочення доставки, псування, пошкодження багажу чи вантажобагажу. Накладна, вантажна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.

Статтею 116 Статуту залізниць України передбачено, що за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

- 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

- 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

- 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Відповідно до п. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Отже, належним доказом для звільнення відповідача від відповідальності у зв`язку з порушенням встановлених термінів доставки вантажів та покладання такої відповідальності на вантажовідправника або вантажоодержувача мають бути комерційні або акти загальної форми, в яких повинні бути відображені причини затримки вантажу, та які повинні бути складені відповідно до вимог Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334.

Однак відповідачем такі акти не надані та не наведено жодних обставин, які б доводили відсутність його вини в затримці вагонів. У зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що вантаж був доставлений з простроченням з незалежних від залізниці причин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача штрафу за порушення термінів доставки вантажів залізничним транспортом.

З урахуванням вищевикладених норм Статуту залізниць та Правил обчислення термінів доставки вантажу, прострочення з доставки вантажів за залізничною накладною №33589409 від 28.05.2019р. становить 6 діб, за залізничною накладною №34284638 від 20.07.2019р. становить 4 доби.

Щодо здійсненного позивачем розрахунку штрафу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.236 Господарського процесуального кодексу України При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2020р. у справі №910/1524/19, наданий правовий висновок щодо розмежування понять "провізна плата" та "інші платежі" як різновиди платежів, що сплачуються відправником на користь залізниці та відображаються у відповідних графах (31-33, 35-37) залізничної накладної. Колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від правових позицій Верховного Суду у постановах від 27.02.2019 у справі №910/9765/18, від 09.09.2019 у справі №910/14170/18 та від 12.09.2019 у справі №910/10427/18 щодо обчислення суми штрафу за несвоєчасну доставку вантажу залізницею, виходячи із загальної суми платежів, сплаченої відправником на користь залізниці та відображеної у графі 34 залізничної накладної, та зауважила на необхідності здійснення розрахунків штрафу в порядку пункту 116 Статуту залізниць України у відсотковому співвідношенні від суми провізної плати, зазначеної у графі 31 залізничної накладної, залежно від кількості днів прострочення у доставці вантажу.

Із урахуванням такої правової позиції Верховного Суду, судом приймається до уваги наданий відповідачем розрахунок здійснений від суми провізної плати, зазначеної у графі 31 залізничної накладної, залежно від кількості днів прострочення у доставці вантажу, та без урахування в розрахунку 20 % ПДВ.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що стягненню з відповідача підлягає штраф у розмірі 72228,00грн. за прострочення доставки вантажу за накладною №33589409 від 28.05.2019р. (за досильною накладною №42516021) та штраф у розмірі 13840,80грн. за прострочення доставки вантажу за накладною №34284638 від 20.07.2019р.

Посилання позивача на те, що правову позицію позивача щодо нарахування штрафу на провізну плату, із врахуванням 20% ПДВ підтримав і Південно-західний апеляційний господарський суд у постанові від 19.07.2019р. по справі №916/1002/19 не приймаються до уваги судом, з огляду на врахування судом правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2020р. у справі № 910/1524/19, згідно з яким розрахунок штрафу в порядку пункту 116 Статуту залізниць України здійснюється у відсотковому співвідношенні від суми провізної плати, зазначеної у графі 31 залізничної накладної, залежно від кількості днів прострочення у доставці вантажу.

Окрім того, у Постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2020р. у справі №916/3383/19, якою задоволено апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" задоволено, частково скасовано рішення господарського суду Одеської області від 12.12.2019р. у справі №916/3383/19 та позов ТОВ СП "Нібулон" задоволено частково, розрахунок розміру штрафу також здійснено у відсотковому співвідношенні від суми провізної плати, зазначеної у графі 31 залізничної накладної, залежно від кількості днів прострочення у доставці вантажу, за виключенням із розрахунку 20% ПДВ.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованого позивачем штрафу на 50%, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 26.07.2018р. у справі №924/1089/17.

На підставі аналізу поданих доказів та їх об`єктивної оцінки, із врахуванням ненадання відповідачем будь-яких доказів в підтвердження того, що даний випадок є винятковим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача.

Судом не приймаються до уваги доводи відповідача про ненадання позивачем доказів понесення збитків внаслідок затримки доставки вантажу, оскільки обов`язок доведення наявності підстав для зменшення штрафу покладений саме на відповідача.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) (рішення Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України»).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН" до відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягають частковому задоволенню у сумі 86068,80грн.

Відповідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, судовий збір у сумі 1291,03грн. покласти на відповідача, судовий збір у сумі 1485,47грн. покласти на позивача пропорційно задоволеним вимогам відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН» до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 185100,00грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського товариства "НІБУЛОН" (юридична адреса: 54002, м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск, 1, поштова адреса: 54030, м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 9-Б, ) 86068,80грн. штрафу несвоєчасну доставку вантажу, 1291,03грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

3. У позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН» до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 99031,20грн. - відмовити.

Повне рішення складено 21 квітня 2020 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення, із врахуванням Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020р. №540-ІХ, яким розділ Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України доповнено пунктом 4 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністру України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначенні статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжується на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Л.В. Степанова