РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.04.2020Справа № 910/16273/19
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Національної поліції України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік Трейдопт", м. Запоріжжя

про стягнення 100 801,80 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.11.2019 року Національна поліція України (позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік Трейдопт" суми пені в розмірі 100 801,80 грн у зв`язку з невиконанням останнім умов Договору про закупівлю штормового одягу (куртка зимова типу А) (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-1822) №250нп від 26.09.2018 року в частині вчасної поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 року позовну заяву Національної поліції України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік Трейдопт" про стягнення 100 801,80 грн було передано на розгляд до Господарського суду Запорізької області (69001, м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2020 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 року було скасовано, а справу №910/16273/19 передано на розгляд Господарського суду міста Києва.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою від 17.02.2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, а також встановлено сторонам строки для надання заяв по суті спору.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №289 отримав ухвалу суду від 17.02.2020 про відкриття провадження у справі 03.03.2020.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 18.03.2020 року (включно).

11.03.2020 року (в строк визначений судом) відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву в якому зазначено, що за згодою сторін Додатковою угодою №314НП від 26.12.2018 року спірний договір було розірвано, а тому позовні вимоги є безпідставними.

16.03.2020 року від відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення штрафних санкцій. Клопотання обґрунтоване тим, що неможливість своєчасного виконання зобов`язання з поставки товару за договором було зумовлене значним обсягом замовлень для державних потреб, оскільки за період з 01.03.2018 року по 31.12.2019 року відповідачем укладено 74 угоди на поставку продукції. Відповідачем також зазначено, що розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій не є співмірним зі збитками, наявність яких позивачем не доведена. Окрім того, в клопотанні зазначено, що стягнення з відповідача таких значних сум штрафних санкцій матиме негативні наслідки для діяльності відповідача, яка в цілому є важливою для виконання своїх зобов`язань перед замовниками державного сектору. Відповідач протягом тривалого часу крім Національної поліції України співпрацює з іншими силовими структурами України, зокрема, Міністерством оборони України, Національною гвардією України, Службою зовнішньої розвідки України, а продукція, що постачається відповідачем, спрямована на забезпечення військ у т.ч., що знаходяться в зоні проведення АТО на сході України. Більше того, господарська діяльність відповідача має ознаки збитковості.

17.03.2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій сторона зазначає, що встановлені в договорі штрафні санкції за не належне виконання договірних зобов`язань є способом захисту законних інтересів учасників господарських відносин та забезпечення правопорядку у сфері господарювання. Окрім того, позивачем зазначено, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення. Учать відповідача у багатьох процедурах закупівлі за державні кошти є ініціативою відповідача, і саме відповідач, погоджуючись на велику кількість замовлень, мав прорахувати всі наявні ризики. Більше того, позивачем наведено справи, в яких також зазначено про систематичне невиконання відповідачем умов договорів, укладених з позивачем.

25.03.2020 року позивачем подано до суду заперечення проти клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій. У вказаному запереченні позивач, окрім аналогічної позиції, викладеної у відповіді на відзив, вказує, що порушення строків поставки товару є значним, оскільки товар - це формений одяг, закупівля якого проводилась з метою забезпечення поліцейських одностроєм відповідно до норм їх належності і це є належною умовою виконання поліцейськими покладених на них завдань, оскільки забезпечення одягом має сезонних характер.

Відповідач правом на подання заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.09.2018 між Національною поліцією України (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік Трейдопт" (далі - постачальник) укладено Договір №250 НП про закупівлю штормового одягу (куртка зимова типу А) (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-1822) (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити покупцю куртки зимові типу А (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-1822) (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.2. Договору, загальна кількість товару, що підлягає поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами та ціна одиниці товару визначається у специфікації товару (Додаток № 1 до Договору) та Ростовці товару (Додаток № 2 до Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору, ціна договору становить 17 920 320,00 грн.

У п. 5.1. Договору сторони погодили, що постачальник зобов`язується здійснити поставку товару в термін до 20.12.2018 року включно, за адресою покупця у місті Києві (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115).

Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін накладної. (п. 5.2. Договору).

Пунктом 8.3.1. Договору встановлений обов`язок постачальника забезпечити поставку (передачу) товару у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, реєстрації у покупця та діє до 31.12.2018 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання сторонами (п. 12.1. Договору).

Додатком №1 до Договору сторонами погоджено Специфікацію товару, відповідно до якої кількість курток становить 8 000 шт.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання за Договором, оскільки поставив товар в кількості меншій, ніж передбачено Договором, а товар, який було поставлено в кількості 3715 шт, поставлено з порушенням строків.

Відповідно до п. 8.2.2. Договору, покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від цього договору в повному обсязі або частково у випадках, передбачених законодавством України та цим договором, письмово повідомивши рекомендованим відправленням (або особисто під підпис) про це постачальника за 10 (десять) календарних днів до дати розірвання цього договору.

Згідно з п. 8.5. Договору, кожна із сторін договору має право в односторонньому порядку розірвати цей договір у разі істотного порушення договору (невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором) іншою стороною, письмово повідомивши рекомендованим відправленням (або особисто під підпис) про це іншу сторону за 10 (десять) календарних днів до дати розірвання цього договору.

Як вказує позивач, зважаючи на актуальність питання забезпечення поліцейських одностроєм, постачальнику листом від 09.10.2018 року за №5208/31/01-2018 нагадано про необхідність здійснити поставку товару у термін до 20 грудня 2018 року та запропоновано прискорити поставку товару.

18.12.2018 року відповідачем було поставлено позивачу товар (куртки) в кількості 500 шт, що не заперечно відповідачем, на загальну суму 1 120 020,00 грн

У зв`язку із не поставкою постачальником у термін до 20.12.2018 року повної кількості товару, покупець на підставі пункту 8.2.6. Договору листом від 22.12.2018 року за №6701/31/01-2018 звернувся до Постачальника за наданням інформації про стан поставки Товару, та просив повідомити на електронну адресу Покупця про обсяг Товару, що буде поставлений Постачальником за Договором.

Надалі, на підставі видаткової накладної №РН-045 від 26.12.2018 року відповідачем поставлено позивачу товар в кількості 500 шт на суму в розмірі 1 120 020,00 грн і на підставі накладної №РН-049 від 26.12.2018 року - в кількості 3215 шт на суму в розмірі 7 201 728,60 грн. Загальна кількість поставленого товару складає 3 715 шт.

Товар у кількості 3 785 штук на суму 8 478 551,40 грн. відповідачем поставлений не був.

26.12.2019 між сторонами підписано Угоду №315 НП про розірвання Договору від 26.09.2018 №250 НП про закупівлю штормового одягу (куртка зимова типу А) (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-1822), відповідно до якої сторони погодили вважати розірваним договір з моменту набрання чинності цієї угоди. Ціна не поставленого товару за Договором становить 8 478 551,40 грн. Угода набирає чинності з 18 год. 00 хв. 26.12.2018 року.

У зв`язку із викладеним, оскільки під час дії Договору відповідач не виконав свої зобов`язання із вчасної поставки товару, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 100 801,80 грн. нарахованої за період з 21.12.2018 року по 26.12.2018 року.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем укладено договір поставки, за умовами якого відповідач зобов`язався поставити обумовлений у специфікації товар, а позивач - прийняти і оплатити такий товар.

Згідно із ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 5.1. Договору відповідач зобов`язаний був поставити товар у кількості 8000 шт вартістю 17 920 320,00 грн в термін до 20 грудня 2018 року включно.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідач поставку товару в кількості 3715 шт, вартістю 8 321 748,60 грн. здійснив з пропущенням строку, а товар в кількості 3785 шт, вартістю 8 478 551,40 грн не здійснив, доказів протилежного матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання щодо постачання товару на загальну суму 16 800 300,00 грн належним чином доведений, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

У відповідності до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У пункті 9.2. Договору сторони погодили, що за порушення строків виконання зобов`язання щодо поставки товару, з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1% відсотка вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Позивачем нараховано пеню за період з 21.12.2018 по 26.12.2018, тобто до моменту розірвання договору.

Суд зазначає, що до моменту розірвання договору (26.12.2018) у відповідача був наявний обов`язок поставити товар, обумовлений договором, в лише після розірвання договору вказаний обов`язок припинився.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, у розмірі 100 801,80 грн, суд встановив, що він є вірним, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені у розмірі 100 801,80 грн.

Відповідачем подано заяву про зменшення розміру штрафних санкцій за несвоєчасну доставку товару на 90% до 10 080,18 грн.

Дослідивши наведені відповідачем у клопотанні обставини, додані до нього матеріали, врахувавши обставини справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 №6-100цс14.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та доводи відповідача, суд зазначає, що пеня підлягає стягненню лише за факт допущення порушень щодо несвоєчасної поставки товару, незалежно від того, чи велика кількість замовлено була наявна у відповідача, оскільки господарська діяльність, що передбачено главою 4 Господарського кодексу України, здійснюється на власний ризик.

Більше того, відповідач в своєму клопотанні зазначає, що неможливість своєчасного виконання зобов`язання з поставки товару за Договором була зумовлена значним обсягом замовлень для державних потреб, оскільки за період з 01.03.2018 року по 31.12.2019 року відповідачем укладено 74 угоди на поставку продукції. В той же час, в цій же заяві, відповідач вказує, що при наявності завантаженості з виконання замовлень та понаднормовою роботою потужностей підприємства, останнє є збитковим, що в свою чергу є суперечливими та взаємовиключними обставинами.

Відповідачем також зазначено, що розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій не є співмірним зі збитками, наявність яких позивачем не доведена. Окрім того, в клопотанні зазначено, що стягнення з відповідача таких значних сум штрафних санкцій матиме негативні наслідки для діяльності відповідача, яка в цілому є важливою для виконання своїх зобов`язань перед замовниками державного сектору.

Разом з тим, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку, а тому клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд залишає без задоволення.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження, такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Національної поліції України в повному обсязі.

Враховуючи встановлені вище судом обставини, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік Трейдопт" пені за несвоєчасну поставку товару у розмірі 100 801,80 грн.

Судовий збір позивача у розмірі 1 921,00 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мік Трейдопт» (ідентифікаційний код 41737375, місцезнаходження: 69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 4) на користь Національної поліції України (ідентифікаційний код 40108578, місцезнаходження: 010601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10) суму пені в розмірі 100 801,80 грн (сто тисяч вісімсот одна гривня 80 копійок) та суму судового збору в розмірі 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривна 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов