ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Черкаси справа № 925/257/20

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Євтушенко Б.В., без участі представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Черкаси, справу за позовом фізичної особи-підприємця Кудрявого Ігоря Ігоревича до фермерського господарства "Віта-Макс" про стягнення 281879 грн. 02 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - фізична особа-підприємець Кудрявий Ігорь Ігоревич звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до фермерського господарства "Віта-Макс" (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору про надання послуг від 23.07.2019 року, 191100 грн. основного боргу, 85995грн. пені, 2873 грн. 02 коп. 3% річних, 1911 грн. інфляційних втрат, що разом становить 281879 грн. 02 коп., та відшкодування судових витрат у виді 4228 грн. 19 коп. судового збору, 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг по обробітку сільськогосподарських угідь згідно з укладеним сторонами договором від 23.07.2019 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 12.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/257/20, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14.04.2020 року.

Сторони явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, хоч про місце, дату і час судового розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач та його представник направили заяву про розгляд справи без їх участі у зв`язку з встановленням карантину в Україні та відсутністю з цієї причини міжміського транспортного сполучення, позов підтримали у повному обсязі. Відповідач письмовий відзив на позов не подав, проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін не заперечував, у судове засідання явку свого представника не забезпечив, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними для спрощеного провадження.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 статті 202 ГПК України, суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника, якщо їх було належним чином повідомлено про судове засідання, у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що судом явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, судом підписано рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з таких підстав.

23.07.2019 року між позивачем - фізичною особою-підприємцем Кудрявим Ігорем Ігоревичем, як виконавцем, та відповідачем - фермерським господарством "Віта-Макс", як замовником, укладено договір про надання послуг (далі - Договір, а.с. 13-14), за умовами п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених договором, виконавець зобов`язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надати за плату послуги по обробітку сільськогосподарських угідь (надалі іменуються «послуги»), а замовник зобов`язується оплатити надані послуги.

Сторони погодили усі істотні умови даного договору, зокрема, домовилися про таке:

п. 3.1. - за надання передбачених договором послуг замовник виплачує виконавцю винагороду із розрахунку 130 грн. за 1 га оброблених сільськогосподарських угідь, протягом 5 робочих днів, з моменту підписання акта виконаних робіт, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок виконавця у безготівковій формі, згідно рахунку;

п. 3.2. - здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін протягом 3 робочих днів після фактичного надання послуг;

п. 3,3. - підписання акта приймання-передачі наданих послуг представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку;

п. 4.3. - у разі прострочення оплати послуг, наданих виконавцем, замовник сплачує пеню у розмірі 3% від несплаченої суми за кожний день прострочення платежу;

п. 6.1. - цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін;

п. 6.2. - строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1. цього договору та закінчується підписанням акта приймання-передачі наданих послуг.

Договір підписаний представниками сторін, підписи посвідчені їх печатками.

Із акта виконання робіт від 25.07.2019 року за договором від 23.07.2019 року, підписаного обома сторонами, (а.с. 15) вбачається, що послуги з обробітку сільгоспугідь виконані в обсязі 1470 га, до якості і термінів проведення робіт замовник претензій не має, всього вартість робіт становить: 1470 га х 130 грн. = 191100 грн. 00 коп., всього до сплати 191100 грн.

У зв`язку з нездійсненням відповідачем у встановлений Договором строк оплати за надання позивачем послуг, 11.12.2019 року позивач поштою направив відповідачу претензію № 1 від 10.12.2019 року на суму 191100 грн. 00 коп., у якій пропонував здійснити повну оплату за послуги до 30.12.2019 року (а.с. 16-17, докази відправки - а.с. 18-19). Претензія позивача відповідачем залишена без відповіді і виконання.

Таким чином, спірні правовідносини сторін виникли із договору про надання послуг від 23.07.2019 року, вимоги позивача витікають із суті прав та обов`язків сторін за цим договором.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань послуг, загальні положення про послуги визначені главою 63, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903, ч. 1 ст. 905 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором; якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором; строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 3.1. Договору сторони погодили, що за надання передбачених договором послуг замовник виплачує виконавцю винагороду із розрахунку 130 грн. за 1 га оброблених сільськогосподарських угідь протягом 5 робочих днів з моменту підписання акта виконаних робіт шляхом перерахування на розрахунковий рахунок виконавця у безготівковій формі згідно рахунку.

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свій обов`язок за договором про надання послуг від 23.07.2019 року, факт надання послуг та розмір заборгованості на суму 191100 грн. позивачем підтверджено поданими доказами, відповідачем не спростовано, а тому вимога позивача про їх стягнення підлягає задоволенню в судовому порядку.

У зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих послуг, позивач нарахував за період прострочення з 02.08.2019 року по 31.01.2020 року 2873 грн. 02 коп. 3% річних, 1911 грн. інфляційних втрат, 1049139 грн. пені. Разом з тим, враховуючи, що сума пені буде обтяжливою для відповідача, позивач просив стягнути пеню за 15 днів, що становить 85995 грн., а інфляційні втрати і 3% річних за вказаний період прострочення повністю.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виконання зобов`язання, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

У п. 4.3. Договору сторони погодили, що у разі прострочення оплати послуг, наданих виконавцем, замовник сплачує пеню у розмірі 3% від несплаченої суми за кожний день прострочення платежу.

Розрахунок пені здійснено позивачем у розмірі, передбаченому у п. 4.3. Договору.

За розрахунком суду, що відповідає вимогам ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», нарахування пені за період прострочення з 02.08.2019 року по 31.01.2020 року (6 місяців) у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, становить 29717 грн. 36 коп. і в такому розмірі вимога позивача в цій частині теж підлягає задоволенню.

Розрахунок розміру 3% річних за період прострочення з 02.08.2019 року по 31.01.2020 року на суму 2873 грн. 02 коп. позивачем проведено з дотриманням обставин справи, умов Договору, арифметично і методологічно є правильним, тому вимога позивача і в цій частині позову підлягає задоволенню.

Перевіривши розрахунок позивача інфляційних втрат за період прострочення з 02.08.2019 року по 31.01.2020 року на суму 1911 грн., судом встановлена інша сума інфляційних втрат, що є більшою ніж заявлена. За приписами ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справу в межах заявлених особою вимог. Отже, до задоволення підлягає сума інфляційних втрат, заявлена до стягнення у позові.

З огляду на викладені обставини справи, разом із задоволенням вимог про стягнення 191100 грн. основного боргу, до задоволення підлягають вимоги про стягнення 2873 грн. 02 коп. 3% річних, 1911 грн. інфляційних втрат та 29717 грн. 36 коп. пені, в задоволенні решти вимог про стягнення пені на суму 56277 грн. 64 коп. суд із зазначених підстав відмовляє.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства, суд позовні вимоги про стягнення 191100 грн. основного боргу, 2873 грн. 02 коп. 3% річних, 1911 грн. інфляційних втрат та 29717 грн. 36 коп. пені задовольняє, у стягненні 56277 грн. 64 грн. пені відмовляє.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження понесених ним судових витрат з оплати послуг адвоката надано договір про надання правової допомоги від 09.12.2019 року, укладеного із адвокатом Слободянюк І.В., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 364 від 01.02.2010 року (а.с. 28, а.с. 30), ордер серії ЧК № 57727 9а.с. 29), акт надання професійної правничої допомоги № 3 від 31.01.2020 року на суму наданих послуг 5000 грн. (а.с. 32), квитанцію до прибуткового касового ордера № 3 від 09.12.2019 року про сплату 5000,00 грн. (а.с. 33). Тобто, витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. є доведеними.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 3384 грн. 03 коп. судового збору та 4001 грн. 74 коп. витрат на професійну правничу допомогу, а разом - 7385 грн. 77 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фермерського господарства "Віта-Макс", , місцезнаходження: 19830, Черкаська обл., Драбівський район, с. Золотоношка на користь фізичної особи-підприємця Кудрявого Ігора Ігоровича, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 - 191100 грн. основного боргу, 2873 грн. 02 коп. 3% річних, 1911 грн. інфляційних втрат, 29717 грн. 36 коп. пені, та 7385 грн. 77 коп. судових витрат.

В решті позову в частині стягненні 56277 грн. 64 грн. пені - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Грачов