ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3603/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", м. Харків
про стягнення 2821601,04 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - Басарт Л.А.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі АТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (далі ТОВ "Котельні лікарняного комплексу", відповідач) про стягнення 2821601,04 грн. за договором постачання природного газу від 31.10.2016 № 2604/1617-БО-32, які складаються з: 2072003,01 грн. основної заборгованості за природний газ, поставлений в період з грудня 2016 року по вересень 2017 року; 290573,40 грн. пені, нарахованої на підставі п. 8.2 зазначеного договору у зв`язку з простроченням оплат за природний газ; а також 101304,08 грн. 3% річних та 357720,55 грн. інфляційних втрат, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.04.2019 у справі № 922/3603/18 позов було задоволено частково. Закрито провадження по справі в частині стягнення 2072003,01 грн. основної заборгованості на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з тим, що відповідач після відкриття провадження по даній справі повністю погасив основну заборгованість в сумі 2072003,01 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 40531,78 грн. та інфляційні втрати в сумі 112137,89 грн. за період з 18.11.2017 по 13.07.2018, пеню в сумі 169438,76 грн. за період з 18.11.2017 по 18.05.2018 та 4831,63 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 рішення господарського суду Харківської області від 24.04.2019 у справі № 922/3603/18 було змінено. Викладено частину 2 рішення в наступній редакції: Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" інфляційні втрати в сумі 143499,88 грн.; 3% річних в сумі 61100,28 грн. та пеня в сумі 282965,64 грн. та 7313,64 грн. витрат зі сплати судового збору.. В іншій частині рішення залишено без змін. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" 3722,79 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.12.2019 рішення господарського суду Харківської області від 24.04.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 у справі № 922/3603/18 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківського області.

На підставі автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи № 922/3603/18 було визначено суд у складі - головуючий суддя Буракова А.М., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2020.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.01.2020 було прийнято на новий розгляд справу № 922/3603/18, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання.

Відповідач, через канцелярію суду 05.02.2020 за вх.№ 2968, надав відзив на позов, в якому просив суд позовні вимоги задовольнити частково згідно контр-розрахунку та задовольнити клопотання відповідача про зменшення розміру пені. При цьому у відзиві на позов відповідач вказував, що позивачем всупереч правовим позиціям Верховного Суду при нарахуванні пені, 3 % річних та інфляційних за прострочення не врахована сума погашення боргу 778108,00 грн., сплачена за рахунок державних коштів субвенції, а не власними коштами. З урахуванням положень та аналізу постанови Верховного Суду по даній справі відповідач здійснив контр-розрахунок по нарахуванням пені, 3% річних та інфляційних.

Також, відповідач, через канцелярію суду 11.02.2020 за вх.№ 3429, надав клопотання про зменшення пені, згідно якого просив суд зменшити на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України розмір пені на 50%.

24.02.2020 відповідач за вх.№ 4722 надав до суду копії платіжних доручень про сплату позивачу відповідних сум згідно рішення господарського суду Харківської області від 24.04.2019 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 у справі № 922/3603/18, які судом долучені до матеріалів справи.

24.02.2020, без виходу до нарадчої кімнати, судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 12.03.2020 о 11:30.

12.03.2020 судом розгляд справи було відкладено на 19.03.2019 о 10:30.

19.03.2020 судом розгляд справи було відкладено на 07.04.2020 о 09:45.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні 07.04.2020 просив суд позовні вимоги задовольнити частково згідно контр-розрахунку відповідача та зменшити розмір пені на 50%.

Позивач про розгляд справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду 06.04.2020 за вх.№ 1042 надав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

31 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (на теперішній час - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (споживач) було укладено договір № 2604/1617-БО-32 постачання природного газу (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язувався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язувався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно п.1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Пунктом 2.1. договору сторони погодили обсяги газу, що планується передати.

Згідно пункту 3.4. договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

Ціна природного газу була визначена сторонами в розділі 5 договору (з урахуванням додаткових угод № 1 від 31.10.2016, № 2 від 22.11.2016, № 3 від 30.12.2016, № 4 від 23.01.2017, № 5 від 31.03.2017).

Згідно з пунктом 6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що у випадку прострочення оплати згідно пункту 6.1. договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних ( з 01.04.2017р. згідно додаткової угоди 16,4 % річних), але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 10.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Згідно п. 12.1. договору, він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 2016 р. по 30 вересня 2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов вищевказаного договору, протягом грудня 2016 року - вересня 2017 року, передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 8933111,01 грн., що підтверджується наступними актами приймання - передачі природного газу: від 31.12.2016 на суму 3169836,79 грн., від 31.01.2017 на суму 2405601,53 грн., від 28.02.2017 на суму 2039938,99 грн., від 31.03.2017 на суму 1293556,64 грн., від 30.09.2017 на суму 24177,06 грн. (том 1 а.с. 33-37).

Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання за договором, поставивши природний газ відповідачу у строки та в об`ємах, визначених договором.

Проте, відповідач за отриманий природний газ розрахувався повністю в сумі 2072003,01 грн. з порушенням умов договору, а саме після подання відповідного позову до суду, що підтверджується наступними копіями платіжних доручень: №12368 від 22.02.2019, № 12406 від 28.02.2019, № 12563 від 13.03.2019, № 12569 від 14.03.2019, № 12596 від 15.03.2019, № 12667 від 25.03.2019 (том 1, а.с. 77, 83, 84, 92).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи те, що предмет спору в частині вимог про стягнення суми основного боргу у сумі 2072003,01 грн. відсутній, провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу у сумі 2072003,01 грн. підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

09 листопада 2017 року головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області як стороною першою, департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації як стороною другою, департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації як стороною третьою, ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" як стороною четвертою, НАК "Нафтогаз України" як стороною п`ятою та публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" як стороною останньою був укладений Договір про організацію взаєморозрахунків, згідно з пунктом 7 якого відповідачем сплачується заборгованість за природний газ за 2017 рік за договором постачання природного газу, що є предметом даного судового спору, в розмірі 778108 грн. за рахунок державної субвенції.

Згідно з пунктом 1 Договору про організацію взаєморозрахунків встановлено, що предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, що передбачена Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" та постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332 (із змінами).

Відповідно до пункту 2 Договору про організацію взаєморозрахунків сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору.

Згідно з пунктом 7 Договору про організацію взаєморозрахунків сторона четверта - відповідач перераховує на рахунок сторони п`ятої - позивача кошти у сумі 778108,00 грн. для погашення заборгованості за природний газ 2017 рік згідно з договором постачання природного газу.

На виконання умов Договору про організацію взаєморозрахунків ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" 17.11.2017 сплатило ПАТ "НАК "Нафтогаз України" заборгованість за природний газ в сумі 778108.00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 17.11.2017 № 6 та відображається у розрахунках позивача. Отже, умови Договору про організацію взаєморозрахунків були виконані належним чином.

Згідно позову позивач зазначає, що відповідач несвоєчасно здійснив оплату послуг за договором постачання природного газу, в зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача 290573,40 грн. пені, 101304,08 грн. - 3 % річних, 357720,55 грн. - інфляційні втрати.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Порядок та умови надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332 (далі Постанова № 332):

- пункт 1: цей Порядок та умови визначають механізм надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - субвенція);

- пункт 3: підставою для проведення розрахунків з погашення різниці між фактичною вартістю та тарифом є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, надавали послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, централізованого водопостачання і водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості (без урахування пені, штрафних і фінансових санкцій) на дату укладення такого договору.

Зі змісту Постанови № 332 вбачається, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання з відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежать від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Наведена правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 31.05.2019 у справі 924/296/18 та в постановах Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 906/790/16, від 21.03.2019 у справі № 905/1100/18 та від 02.07.2019 у справі № 915/252/18, від 14.08.2019 у справі № 914/38/16.

Отже, підписавши Договір про організацію взаєморозрахунків, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (відмінний від того, що був передбачений у договорі постачання природного газу) порядок розрахунків і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за договором постачання природного газу.

Тому для застосування санкцій та наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених пунктом 8.2. договору постачання природного газу та частиною другою статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених Договором про організацію взаєморозрахунків.

Водночас така зміна порядку і строку проведення розрахунків за природний газ стосується виключно тієї заборгованості, яка є предметом регулювання спільних протокольних рішень і не стосується тієї заборгованості, яка була сплачена відповідачем за рахунок власних коштів з простроченням платежу.

Таким чином, зобов`язання за природний газ за грудень 2016 року, січень 2017 року, березень 2017 року, вересень 2017 року були сплачені відповідачем за рахунок власних коштів, а зобов`язання за природний газ за лютий 2017 року в розмірі 2039938,99 грн. були сплачені наступним чином: в розмірі 778108,00 грн. - за рахунок субвенції, в розмірі 1261830,99 грн. - за рахунок власних коштів.

Враховуючи вищевикладене, вказівки Верховного Суду, господарський суд дослідив правильність нарахування штрафних санкцій за зобов`язаннями грудня 2016 року, січня 2017 року, лютого 2017 року, березня 2017 року та вересня 2017 року згідно розрахунку позивача (том 1 а.с. 31-32), та встановив, що штрафні санкції за зобов`язаннями грудня 2016 року, січня 2017 року, березня 2017 року та вересня 2017 року були нараховані позивачем вірно та становлять наступні суми:

- грудень 2016 року: пеня - 3773,49 грн.; 3% річних - 539,07 грн.;

- січень 2017 року: пеня - 24518,36 грн.; 3% річних - 3575,28 грн.; інфляційні втрати - 3157,89 грн.;

- березень 2017 року: пеня - 106362,25 грн.; 3% річних - 47205,96 грн.; інфляційні втрати - 169576,79 грн.;

- вересень 2017 року: пеня - 1977,09 грн.; 3% річних - 518,65 грн.; інфляційні втрати - 1537,85 грн.;

Щодо штрафних санкцій за зобов`язаннями лютого 2017 року суд зазначає, що за даний період з відповідача підлягають стягненню пеня - 89220,69 грн., 3% річних - 37953,10 грн. та інфляційні втрати - 116980,28 грн., оскільки пеня, 3% річних та інфляційні втрати за даний період можуть бути нараховані відповідачу тільки на суму 1261830,99 грн.

За таких обставин господарський суд приходить до висновку, про обґрунтованість вимог позивача та правомірність нарахування пені у сумі 225851,88 грн., трьох процентів річних у сумі 89792,06 грн. та інфляційних втрат у сумі 291252,81 грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат позивачу слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені на 50%, суд зазначає наступне.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України та вказує, що зобов`язання за договором ним виконано на 100%, майновий стан відповідача є тяжким та збитковим, прострочення було невеликим, інфляційні нарахування дуже великі та компенсують всі негативні наслідки для кредитора, виплата суми пені в повному обсязі значно вплине на роботу підприємства та поставить його на межі банкрутства.

На підтвердження викладених обставин відповідачем було надано перелік споживачів - бюджетних організацій, витяги з протоколів комісії про різницю в тарифах, довідка про структуру споживачів тепла по відпустку теплової енергії, аналітичну довідку щодо тарифу на теплову енергію для бюджетних споживачів, структуру тарифу на теплову енергію, копії балансів та звітів про фінансовий стан за 12 місяців 2018 року та за 9 місяців 2019 року.

Згідно з положеннями статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду, при прийнятті рішення, зменшувати розмір неустойки, що підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, передбачене також частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Суд зазначає, що ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Також, суд зауважує, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може бути непомірним тягарем для споживача і джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Вказана правова позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Як зазначено відповідачем, на підприємстві склалася складна економічна ситуація, яка виникла у зв`язку зі збитковістю послуг, що надає підприємство. Основними причинами тяжкого економічного стану є наступні об`єктивні причини: невідповідність тарифів на послуги теплопостачання; несвоєчасне фінансування з Державного бюджету субвенцій на покриття пільг та субсидій; великий обсяг заборгованості з різниці в тарифах, тощо.

При цьому суд зазначає, що відповідач виконав свої зобов`язання за договором, сплативши в повному обсязі вартість отриманого газу, що свідчить про добросовісне відношення відповідача до виконання своїх договірних зобов`язань. Термін прострочки виконання зобов`язань по оплаті вартості отриманого природного газу не є значним, доказів понесення позивачем збитків матеріали справи не містять. Крім того, позивачем застосовано до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" є підприємством, що створено для задоволення потреб споживачів в теплопостачанні, враховуючи складну економічну ситуацію підприємства, повне виконання основного зобов`язання відповідачем, відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 50% до 112925,94 грн.

Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 14.05.2019 у справі № 922/2783/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 01.08.2019 у справі № 922/2772/18.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для часткового задоволення позовних вимог.

При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у даній справі покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 316 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, м. Харків, вул. Балакірєва, буд. 3; ідентифікаційний код 31555944) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню у сумі 112925,94 грн., три проценти річних у сумі 89792,06 грн., інфляційні втрати у сумі 291252,81 грн. та 9103,45 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат - відмовити.

Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу у сумі 2072003,01 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач: Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, м. Харків, вул. Балакірєва, буд. 3; ідентифікаційний код 31555944).

Повне рішення складено "09" квітня 2020 р.

Суддя А.М. Буракова