ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2020 р. Справа №914/333/20

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич,

О.П. Дубник,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

за участю представників сторін:

позивача - адвоката Шегинського Р.А. (ордер на надання правничої допомоги №1021815 від 21.04.2020)

відповідача- не з`явився (належно повідомлений),

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" від 27.02.2020

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.02.2020 у справі №914/333/20 (суддя Кітаєва С.Б.)

про повернення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" в особі голови комісії з припинення товариства (ліквідаційної комісії) Шпука Андрія Богдановича , м. Городок Львівської області

про: зобов`язання визнати кредиторські вимоги, включення кредиторських вимог до проміжного ліквідаційного балансу та включення кредиторських вимог до реєстру кредиторів

В С Т А Н О В И В:

07.02.2020 ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (далі - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста») звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «Танк Транс» в особі голови комісії з припинення товариства (ліквідаційної комісії) Шпука А .Б . про зобов`язання визнати кредиторські вимоги ТОВ«ФК «Інвестохіллс Веста», включити кредиторські вимоги до проміжного ліквідаційного балансу та включити кредиторські вимоги до реєстру кредиторів ТОВ «Танк Транс» в наступному розмірі:

- за договором кредитної лінії №ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 у розмірі 75 380 338,08 євро (в еквіваленті за курсом НБУ станом на 27.11.2019 - 1 995 952 552,94 грн) -заборгованість за кредитом та процентами; 27 760 445,41 грн - пеня; 38 410 037,18 грн- штраф;

- за договором кредитної лінії №ВКЛ-2005880/11 від 29.05.2014 у загальному розмірі 453 659 053,35 грн, з яких: 193 864 169,96 грн-заборгованість за кредитом; 243 482 956,60 грн - заборгованість за процентами; 6 787 475,99 грн - пеня за несвоєчасне повернення процентів; 804 450,80 грн - 3% річних від суми прострочених процентів; 8 720 000,00 грн - штраф;

- за договором кредитної лінії №ВКЛ-2005469 від 21.01.2011 у розмірі 18 432 357,64 євро (в еквіваленті за курсом НБУ станом на 27.11.2019 - 488 059 780.92 грн) - заборгованість за кредитом та процентами; 4 922 449,71 грн пеня; 139 544 792,64 грн штраф.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань (далі - ЄДРЮОФОПГФ) ТОВ «Танк Транс» з 21.10.2019 перебуває у стані припинення, кінцевий строк для заявлення кредиторських вимог визначено до 04.01.2020. ПАТ «Дельта Банк» як кредитор боржника (ТОВ «Танк Транс») звернулося до нього 29.11.2019 із заявою , в якій просило розглянути, визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторські вимоги за договором кредитної лінії №ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 у розмірі 75 380 338,08 євро (в еквіваленті за курсом НБУ станом на 27.11.2019 - 1 995 952 552,94 грн) -заборгованість за кредитом та процентами, 27 760 445,41 грн - пеня, 38 410 037,18 грн- штраф; за договором кредитної лінії №ВКЛ-2005880/11 від 29.05.2014 у розмірі 453 659 053,35 грн; за договором кредитної лінії №ВКЛ-2005469 від 21.01.2011 у розмірі 18 432 357,64 євро (в еквіваленті за курсом НБУ станом на 27.11.2019 - 488 059 780.92 грн) - заборгованість за кредитом та процентами, 4 922 449,71 грн пеня, 139 544 792,64 грн штраф.

Листом №22 від 31.12.2019 відповідач повідомив ПАТ «Дельта Банк» про відмову у задоволенні його заяви. Відмова мотивована відступленням банком товариству «ФК «Інвестохіллс Веста» згідно з договором про відступлення прав вимоги №2096/К/2 від 06.12.2019 права вимоги за вказаними вище договорами та необгрунтованістю розрахунків заборгованості.

Позивач посилається на статті 104,105,111,112, 512,525,526 ЦК України та вважає відмову відповідача незаконною, оскільки ПАТ «Дельта Банк» виконало належним чином свої зобов`язання за кредитними договорами щодо надання кредитних коштів відповідачу та ТОВ «Яблуневий Дар», в той час як відповідач та ТОВ «Яблуневий Дар» не виконали своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів. Позивач вказує, що станом на 27.11.2019 заборгованість відповідача за договором кредитної лінії №ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 становить 2 062 123 035,53грн, за договором кредитної лінії №ВКЛ-2005880/11 від 29.05.2014 - 453 659 053,35 грн. Заборгованість ТОВ «Яблуневий Дар» за договором кредитної лінії №ВКЛ-2005469 від 21.01.2011 становить 632 527 023,27грн. За договором поруки №П-2005469-2 від 11.02.2011 та іпотечним договором ВКЛ-2005469-2 від 11.02.2011 відповідач (ТОВ «Танк Транс») є поручителем та майновим поручителем за виконання позичальником - ТОВ «Яблуневий Дар» своїх зобов`язань за кредитним договором №ВКЛ-2005469 від 21.01.2011.

Зазначає, що ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» уклали 06.12.2019 договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №2096/к/2, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» права вимоги за кредитними договорами №ВКЛ-2005880 від 09.06.2011, №ВКЛ-2005880/11 від 29.05.2014, №ВКЛ-2005469 від 21.01.2011 та всіма забезпечувальними договорами. Відтак позивач вказує, що він став новим кредитором відповідача і до нього перейшли всі права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, про що належним чином було повідомлено голову ліквідаційної комісії відповідача.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.02.2020 у справі №914/333/20 повернено позовну заяву ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на підставі п.2 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Суд першої інстанції вказав на порушення позивачем правил статті 173 ГПК України щодо об`єднання позовних вимог, оскільки сторонами було укладено декілька кредитних договорів, які є різними за предметом, обсягом зобов`язань, валютою кредитування та строками виконання, що має наслідком дослідження окремо кожного договору, додаткових угод до нього, договорів на забезпечення виконання зобов`язань та встановлення заборгованості, яка виникла з різних підстав, що повинно підтверджуватися окремими, не пов`язаними між собою доказами. У зв`язку з чим суд зазначив, що сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав та взаємовідносин сторін і суттєво утруднить вирішення спору в межах однієї справи та у строки, передбачені ст. 195 ГПК України.

Відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги не пов`язані підставою виникнення, та поданими доказами, тому не можуть вважатися однорідними і у даному випадку не можуть бути застосовані положення ст.173ГПК України. При цьому суд послався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/3569/18.

Позивач (ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста") оскаржив ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом ст.173 ГПК України та ст.ст. 111,112 ЦК України, просить її скасувати та передати справу на розгляд до місцевого господарського суду.

Скаржник вказує, що позовна заява подана одним позивачем до одного відповідача, позовні вимоги про включення кредиторських вимог до ліквідаційного балансу пов`язані між собою підставою виникнення, зокрема, наявністю кредитних відносин, перебуванням відповідача у стані припинення, відмовою ліквідаційної комісії визнати кредиторські вимоги і включити їх до проміжного ліквідаційного балансу, та пов`язані між собою поданими доказами- заявою з кредиторськими вимогами від 29.11.2019, повідомленням-відмовою №22 від 31.1.2019. Крім того, вказує, що ст.112 ЦК України, якою встановлено право кредитора оспорити в судовому порядку відмову ліквідаційної комісії боржника включити його вимоги до ліквідаційного балансу, передбачає подання саме одного позову до ліквідаційної комісії.

Скаржник посилається на правову позицію ,викладену у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №905/2043/18.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 у справі №914/333/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено розгляд справи в судовому засіданні 24.03.2020.

Ухвалою від 24.03.2020 розгляд справи відкладено на 21.04.2020.

У судовому засіданні 21.04.2020 представник скаржника підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надав усні пояснення.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, не забезпечив явки свого представника в судове засідання, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення йому 14.03.2020 ухвали суду від 10.03.2020 та відомостями з офіційного сайту ДП «Укрпошта», згідно з якими поштове відправлення №180 (ухвала суду від 24.03.2020) вручена відповідачу 26.03.2020.

За приписами ч.3 ст. 263 , ч. 12 ст. 270 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу та неявка сторін , належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи , не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Частиною 4 статті 105 ЦК України встановлено, що до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи( ч.5 ст. 105 ЦК України).

Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора (ч.6 ст. 105 ЦК України).

Відповідно до ч.8 ст.111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

У разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії (ч. 3 ст. 112 ЦК України).

За приписами ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Суд першої інстанції повернув позовну заяву ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на підставі п.2 ч. 5 ст. 174 ГПК України у зв`язку з порушенням позивачем правил статті 173 ГПК України щодо об`єднання позовних вимог.

Частиною 1 статті 173 ГПК України встановлено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

За приписами частин 4, 5 вказаної статті не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом, та кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 905/2043/18 вказано, що під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Об`єднаними можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоч і різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними є позовні вимоги, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

Така правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №914/2191/16, від 23.10.2019 у справі №902/434/19, від 30.10.2019 у справі №922/1359/19.

Підставою звернення до суду з позовом до ТОВ «Танк Транс» в особі голови комісії з припинення товариства (ліквідаційної комісії) про зобов`язання визнати кредиторські вимоги ТОВ«ФК «Інвестохіллс Веста» за договорами кредитної лінії №ВКЛ-2005880 від 09.06.2011, №ВКЛ-2005880/11 від 29.05.2014, ВКЛ-2005469 від 21.01.2011, включення цих вимог до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру кредиторів ТОВ «Танк Транс», позивач (ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста») вказував у позовній заяві перебування відповідача за даними ЄДРЮОФОПГФ з 21.10.2019 у стані припинення, встановлення кінцевого строку для заявлення кредиторських вимог - до 04.01.2020; заявлення ПАТ «Дельта Банк» 29.11.2019 кредиторських вимог за кредитними договорами №ВКЛ-2005880 від 09.06.2011, №ВКЛ-2005880/11 від 29.05.2014, №ВКЛ-2005469 від 21.01.2011 до боржника(відповідача); відступлення ПАТ «Дельта Банк» позивачу за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №2096/к/2 від 06.12.2019 права вимоги за вказаними кредитними договорами та всіма забезпечувальними договорами та неправомірну відмову відповідача листом №22 від 31.12.2019 у визнанні кредиторських вимог.

Названі обставини свідчать про однорідність заявлених вимог, оскільки вони виникають з аналогічних підстав (наявність непогашеної заборгованості за кредитними договорами, розпочату процедуру припинення боржника (відповідача), відмову ліквідаційної комісії відповідача визнати вимоги кредитора), заявлені одним позивачем до одного відповідача, пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів та доказами, на які посилається позивач, зокрема, заявою банку від 29.11.2019 з кредиторськими вимогами до боржника , договором про відступлення права вимоги від 06.12.2019, листом - відмовою відповідача №22 від 31.12.2019 у визнанні кредиторських вимог.

Щодо посилань суду першої інстанції на неправомірне об`єднання позовних вимог за різними кредитними договорами, що потребує дослідження кожного договору окремо та встановлення заборгованості за кожним договором, сумісний розгляд яких перешкоджатиме з`ясуванню прав та взаємовідносин сторін і суттєво утруднить вирішення спору в межах однієї справи, апеляційний суд зазначає, що за приписами частин 4 та 5 статті 173 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження лише кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, та кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Стаття 173 ГПК України не містить заборони об`єднання позовних вимог за різними договорами, заявлених одним позивачем до одного відповідача, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства одним і тим же судом.

З матеріалів справи та з оскаржуваної ухвали не вбачається, що заявлені ТОВ«ФК «Інвестохіллс Веста» вимоги про зобов`язання визнати кредиторські вимоги за договорами кредитної лінії №ВКЛ-2005880 від 09.06.2011, №ВКЛ-2005880/11 від 29.05.2014, ВКЛ-2005469 від 21.01.2011 та включити їх до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру кредиторів ТОВ «Танк Транс» належить розглядати в порядку різного судочинства чи різними судами.

Зі змісту ч. 3 ст. 112 ЦК України випливає, що у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право звернутися до суду із відповідним позовом про включення до проміжного ліквідаційного балансу його кредиторських вимог, які виникли на підставі декількох правочинів.

На час поставлення оскаржуваної ухвали статтею 174 ГПК України (в чинній з 15.12.2017 редакції) , на відміну від статті 63 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), не передбачено можливості повернення позовної заяви з тих мотивів, що об`єднання позовних вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав та взаємовідносин сторін і суттєво утруднить вирішення спору.

Відтак апеляційний суд вважає посилання суду першої інстанції на те, що об`єднання позовних вимог за різними кредитними договорами перешкоджатиме з`ясуванню прав та взаємовідносин сторін і суттєво утруднить вирішення спору, є безпідставними, а висновок суду про порушення позивачем правил статті 173 ГПК України щодо об`єднання позовних помилковим.

Разом з тим, за приписами ч. 6 ст. 173 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 902/434/19 вказано, що аналіз пункту 2 частини 5 статті 174 ГПК України у системному співвідношенні з приписами статті 173 цього Кодексу свідчить про те, що з метою виконання завдання господарського судочинства суд може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами частини 6 статті 173 ГПК України та розглянути кожну із заявлених вимог окремо.

Отже, об`єднання позовних вимог за різними кредитними договорами не є підставою для повернення позовної заяви, а може бути підставою для роз`єднання судом з власної ініціативи позовних вимог за правилами частини 6 статті 173 ГПК України та розгляду судом окремо кожної із заявлених вимог.

Апеляційний суд зазначає, що обставини справи №910/3569/18, на постанову Верховного Суду від 14.08.2018 в якій посилається суд першої інстанції, не є аналогічними з вказаними вище обставинами у даній справі № 914/333/20.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з доводами скаржника та вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами п. 4 ч.1 ст. 280 ГПК України підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що ухвалу про повернення позовної заяви належить скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції не змінив та не ухвалив нового рішення, а справа передається на розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат у даному випадку згідно з ч. 14 ст. 129 ГПК України не здійснюється апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 86,129, 173, 236, 252, 269, 270,271, 275, 280, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" від 27.02.2020 задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.02.2020 у справі № 914/333/20 про повернення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" скасувати. Справу № 914/333/20 передати до Господарського суду Львівської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку, у строки та в порядку, визначені статтями 286-291 ГПК України.

Повна постанова складена 27.04.2020.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.П. Дубник

Суддя О.В. Зварич