ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2020 р. м. Київ Справа № 911/407/20

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м.Київ)

до Дочірнього підприємства "Житло Сервіс" (Київська обл., м. Бровари)

про стягнення 7187,29 грн

без виклику учасників процесу

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) подало до суду позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло Сервіс" (далі - відповідач) 7187,29 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, всупереч п. 6.1 договору № 2180/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 16.12.2014, несвоєчасно сплатив вартість переданого природного газу за період січень - квітень, жовтень-грудень 2015 року, внаслідок чого йому було нараховано 6801,24 грн пені, а також згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України 386,05 грн 3% річних.

Ухвалою від 24.02.2020 Господарський суд Київської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі. Справу вирішив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників провадження. Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів відправки копії відзиву позивачу у строк, передбачений ч. 1 ст. 251 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву та доказів відправки копії відповіді на відзив відповідачу у строк, визначений судом згідно з вимог ч. 4 ст. 166 ГПК України, - до 25.03.2020 (включно), а відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 08.04.2020 (включно).

16.03.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 11.03.2020 вих. № 13, згідно з яким відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовну в повному обсязі з підстав оплати заборгованості перед позивачем до моменту набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії".

Заперечення на відзив на позовну заяву відповідачем до суду надано не було.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У відповідності до ч. 6 ст. 233 ГПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

16.12.2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", найменування якого на підставі постанови КМУ від 14.12.2016 № 1044 змінено на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", (продавець) та Дочірнім підприємством "Житло Сервіс" (покупець) було укладено договір № 2180/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу (далі - договір), згідно з умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

З метою узгодження вартості природного газу, що поставляється, та уточнення деяких умов договору, між позивачем та відповідачем було підписано додаткові угоди № 1 від 20.03.2015, № 2 від 15.10.2015 та № 3 від 25.11.2015 до договору № 2180/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 16.12.2014.

Умовами п. 3.3 договору сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У відповідності до п. 3.4 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору позивач поставив протягом січня - квітня, жовтня - грудня 2015 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 287584,48 грн, доказом чого є акти приймання - передачі природного газу від 31.01.2015 за січень 2015 року на суму 42508,42 грн, від 28.02.2015 за лютий 2015 року на суму 34350,78 грн, від 31.03.2015 за березень 2015 року на суму 28105,90 грн, від 30.04.2015 за квітень 2015 року на суму 15327,83 грн, від 31.10.2015 за жовтень 2015 року на суму 34275,76 грн, від 30.11.2015 за листопад 2015 року на суму 58888,90 грн та від 31.12.2015 за грудень 2015 року на суму 74126,89 грн.

Згідно з п. 6.1 договору сторони передбачили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11 договору).

В процесі розгляду справи суд встановив, що наданими до суду документами підтверджено, що за спожитий природний газ відповідач розрахувався перед позивачем у повному обсязі в термін до 29.01.2016, однак з порушенням строків щодо своєчасності проведення платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, позов заявлено позивачем з підстав порушення відповідачем строків оплати поставленого йому природного газу, визначених у п. 6.1 договору. Заявлені до стягнення пеня та 3% річних, розраховані позивачем щодо періодів заборгованості, визначених з 15-го числа місяця, що слідує за місяцем поставки газу, як-то передбачено умова укладеного між сторонами договору.

Суд враховує, що оскільки відповідач є теплопостачальним та теплогенеруючим підприємством, то на відносини сторін з приводу врегулювання заборгованості, що виникла між ними на підставі договору № 2180/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 16.12.2014, поширюється дія Закону України Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", який набрав чинності 30.11.2016.

В преамбулі цього Закону вказано, що він визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону України Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" визначено, що процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, зазначеною нормою передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання ним грошового зобов`язання у сфері теплопостачання, зокрема у такий спосіб як списання цих нарахувань.

При цьому ч. 3 статті 7 Закону не ставиться право ненарахування (списання) з боржника неустойки, інфляційних втрат та відсотків річних у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом і виконання цієї норми не потребує включення підприємства до Реєстру, що спростовує доводи позивача про протилежне.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд у своїх постановах від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 14.02.2018 у справі №908/3211/16, від 22.02.18 у справі №922/4355/14, від 06.09.2018 у справі № 925/106/18, від 13.12.2018 у справі № 925/105/18, від 18.12.2018 у справі № 905/301/18, від 20.12.2018 у справі № 904/1619/18, від 22.12.2018 у справі № 904/2961/18, від 16.01.2019 у справі № 905/299/18, від 09.09.2019 у справі № 922/82/19 та інших, висновки якого господарський суд враховує при застосуванні до спірних правовідносин норми права, а саме ч. 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", що узгоджується з ч. 4 ст. 236 ГПК України.

Зокрема, Верховний Суд, відхиляючи аргумент сторони про те, що не включення боржника до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості унеможливлює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, у своїй постанові вказав про таке.

У статті 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" законодавець чітко визначив, що дія Закону поширюється саме на відносини із врегулювання заборгованості.

Тобто, його норми [Закону] можуть застосовуватись лише до підприємств, що є учасниками таких правовідносин.

Визначення терміну "процедура врегулювання заборгованості", наведеного у пункті 5 частини 1 статті 1 Закону, передбачає як заходи із зменшення та/або реструктуризації заборгованості, так і заходи щодо її списання.

Із частини 1 статті 3, пункту 1 частини 1 статті 4 Закону вбачається, що Закон передбачає проведення взаєморозрахунків за спожитий природний газ без урахування розміру зобов`язань зі сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

З наведеного випливає, що сплата неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних відбувається поза порядком проведення взаєморозрахунків, для яких Законом визначено особливу процедуру.

Водночас, порядок сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних не можна розглядати окремо від інших положень Закону.

У частині 1 статті 5 Закону визначено, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість. Однак до такої заборгованості не враховуються суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

Оскільки всі попередні статті [1, 3, 4, 5] Закону визначали умови проведення взаєморозрахунків та реструктуризацію заборгованості без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ, у статті 7 Закону передбачено порядок списання суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

Так, у частині 1 статті 7 Закону мова йде саме про реструктуризовану заборгованість, для проведення якої необхідно, щоб підприємство було включено до Реєстру [реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості].

Натомість у частині 3 статті 7 Закону мова не йде про реструктуризовану заборгованість, а про заборгованість за природний газ, яка існувала та була погашена теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями до набрання чинності [цим] Законом.

Отже, до заборгованості, що виникла та погашена до набрання чинності Законом не можуть бути застосовані передбачені Законом правила та вимоги щодо необхідності включення підприємства до Реєстру [реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості], оскільки за загальним правилом [частина 1 стаття 58 Конституції України] закон не має зворотної дії в часі.

Таким чином, виконання частини 3 статті 7 Закону не потребує включення відповідача до Реєстру [реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості].

Слід зазначити, що заборгованість відповідача перед позивачем у зв`язку з неналежним виконанням ним умов договору № 2180/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 16.12.2014 в частині проведення за нього оплати, мала місце за поставлений природний газ, який використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (пункт 1.2 договору).

Відповідач розрахувався за поставлений природній газ в повному обсязі та станом на 29.01.2016, тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а саме після 30.11.2016, заборгованості перед позивачем не мав.

Відповідно до наданого позивачем до справи розрахунку заборгованості вбачається, що 3% річних та пеня нараховані позивачем відповідачу за зобов`язаннями, що виникли, та у строк до набрання чинності вищевказаним Законом.

З огляду на викладене, суд вказує, що оскільки на момент винесення даного рішення є чинною імперативна норма Закону, яка передбачає списання нарахованих неустойки та процентів річних на заборгованість за отриманий природний газ, яка виникла та була погашена до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", у господарського суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 7187,29 грн, з яких 6801,24 грн пені та 386,05 грн 3% річних.

Відповідно до статей 74 та 77 ЦК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що позивач з посиланням на належні та допустимі докази у справі не обґрунтував в суді наявність підстав для стягнення з відповідача заявлених ним у позові сум. Отже з урахуванням наведеного суд вказує про безпідставність заявлених позивачем в суді позовних вимог, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Судові витрати, у відповідності до ч. 2 ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74-79, 129, 232, 233, 236 238, 240, 241, 247, 248, 252 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дочірнього підприємства "Житло Сервіс" про стягнення 7187,29 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: (http://court.gov.ua/fair/).

Суддя В.М. Антонова