Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2020 м. Івано-ФранківськСправа № 909/197/20
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Мельничука Василя Михайловича

до відповідача: Вигодської селищної ради

про стягнення заборгованості в сумі 986121 грн 05 к.

Представники сторін не з"явилися

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулась Фізична особа-підприємець Мельничук Василь Михайлович із позовною заявою до Вигодської селищної ради про стягнення заборгованості в сумі 986121 грн 05 к.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

12.03.2020 суд відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 09.04.2020.

30.03.2020 від відповідача надійшов відзив на позов вх.№4862/20, відповідно до якого відповідач визнав позов в повному обсязі та просив суд розстрочити суму заборгованості, який суд прийняв до розгляду та приєднав до матеріалів справи.

09.04.2020 від відповідача надійшла заява про укладення мирової угоди вх.№5629/20 від 09.04.2020, яку суд розцінив як заяву про розстрочення заборгованості на 1 рік, оскільки подана мирова угода не є спільною письмовою заявою, що суперечить вимогам ст.192 ГПК України.

Від позивача надійшла заява вх.№5180/20 від 08.04.20, в якій просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі; розгляд справи здійснювати за відсутності його уповноваженого представника, яку суд прийняв до розгляду та приєднав до матеріалів справи. 09.04.2020 від позивача надійшла заява вх.№5197/20 , в якій позивач зазначив, що сторони дійсно провели переговори з приводу невиконання договірних зобов"язань та не заперечує проти розстрочки виконання судового рішення строком на 12 (дванадцять) місяців.

Відповідно до статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Пунктом 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з частиною 1 та 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Пунктом 6 статті 236 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до статті 185 Господарського процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову.

09.04.2020 в підготовчому судовому засіданні суд ухвалив рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав зобов"язання щодо оплати виконаних підрядних робіт в термін, передбачений договором підряду від 01.11.2019 №132, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 986121 грн 05 к. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 193 ГК України та статтями 526, 530, 610, 612 ЦК України.

Позиція відповідача.

Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві вх.№4862/20 від 30.03.2020.

Обставини справи.

Предметом позову в цій справі є вимога Фізичної особи-підприємця Мельничука Василя Михайловича до Вигодської селищної ради про стягнення заборгованості в сумі 986121 грн 05 к.

Підставою позову є невиконання Вигодською селищною радою умов договору щодо оплати виконаних підрядних робіт.

01.11.2019 сторони у справі уклали договір підряду №132 (далі - договір).

Договір вступає в силу з дня його підписання і діє до завершення робіт та оплати за виконані роботи (п.6.1. договору).

Відповідно до пункту 1.1 договору замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов"язання по виконанню робіт: Капітальний ремонт площі ім.Франка у смт.Вигода Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області" відповідно до проектно-кошторисної документації та вимог БНІП.

Запланований термін виконання робіт встановлюється з 01 листопада 2019 року і діє до завершення робіт (п.2.1. договору).

Замовник зобов"язаний прийняти роботи виконані підрядником протягом 5-ти діб. Замовник у вказаний термін зобов"язаний підписати акт приймання робіт, або при виявленні недоліків у виконаній роботі скласти акт за участю підрядника про їх виявлення, при цьому виявлені дефекти усуваються за рахунок підрядника ( п.2.4 договору).

Згідно п.3.1. договору вартість робіт згідно динамічної договірної ціни становить 574956 грн 84 к.

Вартість прийнятих робіт оплачується замовником протягом 5-ти банківських днів згідно актів приймання- виконаних робіт за формою КБ-2в та довідки КБ-3 (п.3.2 договору).

Відповідно до п.3.6 договору, вартість робіт є динамічною і підлягає коригуванню в процесі будівництва в зв"язку із змінами діючих нормативних актів України.

Підрядник має право збільшити вартість виконаних робіт по кожному з етапів в таких випадках: при збільшенні замовником об"ємів робіт; при зміні вартості будматеріалів, конструкцій, обладнання і інших витрат підрядника. За згодою сторін допускається зміна вартості робіт і по інших обґрунтованих причинах (п.3.8. договору).

24.12.2019 сторони уклали додаткову угоду №1, відповідно до умов якої погодили вартість додаткових робіт на суму 411176 грн 84 к. та внесли зміни в п.3.1. договору підряду №132, виклавши його в такій редакції: загальна сума договору становить 986121 грн 05 к.

На виконання умов договору позивач виконав будівельні роботи на суму 986121 грн 05 к., що підтверджується Актами прийняття виконаних робіт за грудень 2019 року та Довідками про вартість виконаних підрядних робіт, копії яких приєднані до матеріалів справи.

В порушення договірних зобов"язань відповідач виконані роботи не оплатив, внаслідок чого утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 986121 грн 05 к., у зв"язку з цим позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до наведеного, договір укладений між позивачем і відповідачем, є договором підряду.

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.173, 174 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 854 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання.

Згідно з ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Висновок суду.

Суд встановив, що визнання позову відповідачем у цьому випадку не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд приймає заяву відповідача про визнання позову та вважає заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 986121 грн 05 к. заборгованості обґрунтованими та такими, що належать до задоволення.

Щодо клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані до заяви письмові докази всебічно та повно з"ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, враховуючи позицію позивача та вимоги чинного законодавства, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд повинен врахувати ступінь вини відповідача у виникненні спору, а також те що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Згідно ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи із змісту ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

При дослідженні матеріалів заяви суд встановив, що відповідач в підтвердження важкого фінансового становища подав листи, якими він звертався до Міністерства фінансів України, Міністерства енергетики та захисту довкілля України, Міністерства розвитку громад та територій України, Міністерства соціальної політики України, Міністерства юстиції України та народного депутата Володимира Цабаля стосовно фінансування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення заходів щодо соціально-економічного розвитку окремих територій та відповіді на них, з яких вбачається що вирішення цього питання перебуває на розгляді Кабінету Міністрів України.

Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку, що наявні виключні підстави для застосування розстрочки виконання судового рішення, оскільки відповідач дійсно знаходиться у важкому фінансовому становищі і на час звернення із заявою про надання розстрочки виконання рішення у боржника відсутні достатні грошові кошти, які можуть бути спрямовані на погашення заборгованості перед позивачем в повному обсязі.

Суд вважає, що розстрочка виконання рішення суду зробить реальною можливість отримання боргу позивачем. Також, слід зазначити, що дотримання принципу обов`язкового виконання судового рішення не повинно призводити до припинення фінансування першочергових зобов`язань боржника за відсутності реальної можливості виконати судовий акт неминуче і одночасно, тобто розстрочка виконання судового рішення дозволить акумулювати необхідні фінансові кошти для повного його виконання.

За наведених обставин та правових норм, суд беручи до уваги обставини, викладені в заяві, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, відсутність підстав ставити під сумнів намір відповідача виконувати судове рішення в майбутньому, з метою недопущення можливих негативних наслідків примусового виконання рішення суду у встановлені законодавством строки та реального виконання рішення, вважає за доцільне задовольнити заяву відповідача про розстрочку виконання рішення суду на 12 місяців.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 14792 грн 01 к., що підтверджується платіжним дорученням №28 від 28 січня 2020 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судового збору суд, відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України і частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір", враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті та вимоги частини 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про повернення позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків сплаченого судового збору 7396 (сім тисяч триста дев"яносто шість гривень) 00 к., а також про необхідність компенсації йому іншої частини судового збору 7396 (сім тисяч триста дев"яносто шість гривень) 00 к., за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 73, 86, 123, 129, 130, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Фізичної особи-підприємця Мельничука Василя Михайловича до Вигодської селищної ради про стягнення заборгованості в сумі 986121 грн 05 к. задовольнити.

Стягнути з Вигодської селищної ради, вул. Д.Галицького, буд.75, смт. Вигода, Долинський район, Івано-Франківська область, 77552 (код 04355875) на користь Фізичної особи-підприємця Мельничука Василя Михайловича, АДРЕСА_1 (код НОМЕР_1 ) - 986121 (дев"ятсот вісімдесят тисяч сто двадцять одну гривню) 05 к. заборгованості, а також 7396 (сім тисяч триста дев"яносто шість гривень) 00 к. судового збору.

Розстрочити виконання рішення на 12 (дванадцять ) місяців.

Стягнення проводити щомісячно по 82176 (вісімдесят дві тисячі сто сімдесят шість гривень) 75 к.

Повернути Фізичній особі-підприємцю Мельничуку Василю Михайловичу, АДРЕСА_1 (код НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 7396 (сім тисяч триста дев"яносто шість гривень) 00 к., сплачений згідно з платіжним дорученням від 28 січня 2020 року №28.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 10.04.2020

Суддя Т.В. Максимів