РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.04.2020Справа № 910/2346/20

Господарський суд міста Києва у складі: головуючий суддя Привалов А.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи

справу № 910/2346/20

за позовом приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод»

до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 11 031,77 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 11 031,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства здійснено незбережне перевезення вантажу, що призвело до фіксування вказаного порушення зі складанням комерційних актів № 482803/257, № 482803/258 від 10.09.2019 та заподіяння позивачу збитків у вигляді вартості втраченого майна в розмірі 11031,77 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін.

03.04.2020 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в якому останній позов не визнає, посилаючись на те, що позивачем не надано суду належних доказів, які підтверджують дійсну вартість втраченого вантажу, а отже не доведено розмір завданих збитків.

06.04.2020 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на заперечення на позовну заяву, в якій позивач зазначає про те, що ТОВ «Метінвест-Шіппінг» є експедитором та діяло як вантажовідправник за дорученням власника вантажу, яким на момент укладення договору ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча». Позивач зазначає, що в матеріалах справи є рахунок безпосереднього власника та відповідно особи, за чиїм дорученням було укладено договір перевезення - ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», таким чином, вартість вантажу підтверджується рахунком №92820887 від 05.09.2019 першого власника вугілля, за дорученням якого діяв вантажовідправник. Вантажовідправником по договору перевезення є експедитор - ТОВ «Метінвест-Шіппінг», який фактично не є власником вантажу, а діяв за розпорядженням ПРАТ «ММКІ. У зв`язку з тим, що поставка товару здійснювалася на умовах FCA порт ГМ НМТП «Миколаїв» ст.Миколаїв-Вантажний, то перехід права власності на вантаж відбулося у момент його передачі перевізнику. Акт прийому-передачі № 92820887 від 05.09.2019 складений на момент передачі від постачальника товару покупцеві у порту «Миколаїв».. На підтвердження завданих збитків та як належний доказ оплати рахунку № 92820887 від 05.09.2019 про сплату вугільної продукції позивач повідомляє, що рахунок № 92820887 від 05.09.2019 року було закрито шляхом попередньої оплати, платіжні доручення №№ - від 23.07.2019, надає завірену копію банківської виписки від 23.07.2019 та бухгалтерську довідку про сплату рахунку фактури.

У частині восьмій статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.07.2018 Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» та Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» укладено договір поставки № 1428 від 16.07.2018.

Відповідно до умов договору № 1428 від 16.07.2018 з Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», на адресу Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» по залізничній накладній №42601922 надійшло вугілля кам`яне бітумінозне марки «ГЖО» у вагонах: №№ 63869507, 62198221, вантажовідправник - Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТIНВЕСТ-ШІППІНГ».

10.09.2019 на станції Авдіївка Донецької залізниці було складено комерційний акт №482803/257 про недостачу вантажу у вагоні № 63869507 в кількості 3 250 кг та комерційний акт №482803/258 про недостачу вантажу у вагоні № 62198221 в кількості 1 150 кг.

Позивач зазначив, що відповідач, як перевізник належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі 11 031,77 грн., заподіяних незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничної накладної №42601922.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

У відповідності до ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України, відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Таким чином, відповідачем взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу на підставі складених залізничної накладної №42601922..

Згідно з пунктом 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено: у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з статтею 113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Згідно статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 133 Статуту залізниць України передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТIНВЕСТ-ШІППІНГ» здійснило відправлення по залізничній накладній №41334707, №42601922. зокрема, вагонів №№ 63869507, 62198221 з вугіллям кам`яним, одержувачу приватному акціонерному товариству "Авдіївський коксохімічний завод".

При надходженні вагонів на станцію Авдіївка Донецької залізниці, залізницею проведено комісійне переважування маси вантажу на вагонних вагах, під час якого виявлено, що маса вантажу у вагонах №№ 63869507, 62198221 не відповідає масі, вказаній у накладних.

Факт нестачі за спірним перевезенням підтверджений комерційними актами:

- відповідно до комерційного акту № 482803/257 згідно документу значиться вага: нетто 69150кг, тара 23600кг. При зважуванні виявилось: брутто 89500 кг, нетто 65900кг, тара 23600кг, що менше ваги накладної на 3250кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Поверхня вантажу на рівні бортів розрівняна, слабо маркована вапном. В вагоні ліворуч над 6,7 люками ліворуч є виїмка розміром 180см*180см*30см, маркування порушено...».

- Відповідно до комерційного акту № 482803/258 згідно документу значиться вага: нетто 67450кг, тара 23400кг. При зважуванні виявилось: брутто 89700кг, нетто 66300кг, тара 23400кг, що менше ваги накладної на 1150кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Поверхня вантажу на рівні бортів розрівняна, слабо маркована вапном. В вагоні ліворуч над 1 люком ліворуч є виїмка розміром 70см*70см*30см, над 7 люком виїмка 60см*280см*20см, маркування порушено.

При цьому, відповідачем усупереч вищевказаним положенням Закону та статті 74 Господарського процесуального кодексу України не спростовано відсутності його вини у незабезпеченні схоронності переданого йому вантажу.

Приписами статті 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно з частиною другою статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Відповідно до ч. 2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, щодо вантажів, зданих для перевезення у вологому стані.

Відповідно до Правил оформлення перевізних документів затверджених наказом № 644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, при заповнені залізничної накладної, відправник вносить відомості щодо відмінних ознак вантажу (у твердому, рідкому або вологому стані, у свіжому або сушеному та іншому вигляді).

Залізничній накладній № 42601922 немає відомостей про те, що вантаж був зданий до перевезення у вологому стані.

Отже, для вугілля кам`яного, відносно якого у перевізних документах немає відмітки про відвантаження у вологому стані, пункт 27 Правил видачі вантажів встановлює норму недостачі при перевезенні 1%.

Згідно ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вартість 1 тони вантажу зазначена в специфікації №117 від 01.01.2019, рахунку фактурі №92820887 від 05.09.2019 та Акті прийому-передачі №92820887 від 05.09.2019 та становить 3 024,06 грн.

Суд перевірив правильність наданого позивачем розрахунку вартості вагової нестачі вантажу і встановив, що останній проведений з урахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто (1 %) та кількості фактичної недостачі, у зв`язку з чим сума втраченого вантажу у вагонах №№ 63869507, 62198221 становить 11 031,77 грн.

Залізниця не довела, що нестача виникла з незалежних від перевізника причин.

Також, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача проти позову з посиланням на відсутність належних та допустимих доказів розміру дійсної вартості втраченого вантажу, а саме довідки підписаної головним (старшим) бухгалтером копії, податкової накладної та доказів оплати рахунку, з огляду на наступне.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В 2.7. роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", зазначено, що згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

З огляду на вищевикладене, надані позивачем до матеріалів справи копії договору поставки № 1428 від 16.07.2018, специфікації №117 від 01.01.2019, рахунку фактури №92820887 від 05.09.2019 та Акту прийому-передачі №92820887 від 05.09.2019 визнаються судом належними та достатніми доказами на підтвердження вартості втраченого вантажу у вагонах №№ 63869507, 62198221.

Крім того, суд зазначає, що факт оплати позивачем вказаних рахунків не входить до предмету доказування у даній справі з огляду на заявлені предмет та підставу позову, та встановлення судом обставин завдання відповідачем позивачу збитків та факту недостачі вантажу, переданого відповідачу для здійснення перевезення.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача вартості недостачі маси вантажу у розмірі 11 031,77 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, Донецька обл., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1; ) суму збитків у розмірі 11 031 грн 77 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 16.04.2020.

Суддя А.І. Привалов