ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" березня 2020 р. м. Вінниця Cправа № 902/33/20

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.

при секретарі Незамай Д.Д.

без участі представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ ПІВНІЧ", вул. Заводська, буд. 4, смт. Степанівка, Сумський район, Сумська область, 42305, код - 34264631

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРНИЙ АЛЬЯНС", вул. Пугачова буд. 1/1, с. Мізяків, Калинівський район, Вінницька область, 22437, код - 38106189

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанну Анатоліївну та Приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорко Вадима Вікторовича

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

В С Т А Н О В И В :

16.01.2020 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ ПІВНІЧ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРНИЙ АЛЬЯНС" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 21.01.2020 року відкрито провадження у справі № 902/33/20 у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11.02.2020 року.

Також даною ухвалою залучено до участі в розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанну Анатоліївну та Приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорко Вадима Вікторовича.

04.02.2020 року на адресу суду від представника третьої особи (Приватного нотаріуса Огороднік Ж.А.) надійшли письмові пояснення № 23/01-16 від 30.01.2020 року, в яких остання зазначає що було дотримано умов вчинення виконавчих написів та просить суд в зв`язку з значною робочою завантаженістю проводити розгляд справи за її відсутності.

Судове засідання 11.02.2020 року проводилось в режимі відеоконференції з Господарським судом Сумської області на підставі ухвали суду від 29.01.2020 року.

Ухвалою суду від 13.02.2020 року відкладено підготовче судове засідання на 05.03.2020 року.

25.02.2020 року приватним нотаріусом надано копії документів, які стали підставою для видачі виконавчого напису від 04.12.2019 року зареєстрованого в реєстрі за №894 (вх. №02.1-34/1716/20).

28.02.2020 року позивача надано суду первинні документи, які підтверджують факт поставки товару за Договором №АА-00028 від 25.02.2019 року; розрахунок суми заборгованості з урахуванням розміру товарного кредиту станом на 04.12.2019 року (вх. №02.1-34/1876/20).

В судовому засіданні 05.03.2020 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи для судового розгляду по суті на 31.03.2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 06.03.2020 року повідомлено сторін про дату наступного судового засідання.

Відповідач та треті особи своїм правом участі в судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, ухвалою суду, яка надсилалась рекомендованою кореспонденцією.

При цьому, обізнаність учасників справи про дату судового засіданні підтверджується поштовими повідомленнями, які наявні в матеріалах справи.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але останній не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

При цьому, ст.ст. 42, 46 ГПК України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми ст.ст. 182, 183 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Положеннями ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України визначено, що, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ч. 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, який підтримав позовні вимоги, розглянув матеріали справи, з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та встановив наступне.

В якості підстав заявлених вимог позивач посилається на незаконність вчинення виконавчого напису за Договором застави майбутнього врожаю від 25.07.2019, укладеного між позивачем та відповідачем.

Як стверджує позивач, приватний нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, вийшла за межі своєї компетенції, проігнорувавши вимоги законодавства і умови договору застави майбутнього врожаю зазначивши, що "запропоновано звернути стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРНИЙ АЛЬЯНС" на кукурудзу врожаю 2019 року у кількості 423,0 тон, а у разі відсутності кукурудзи у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ ПІВНІЧ" (повністю або частково), запропоновано задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРНИЙ АЛЬЯНС", шляхом стягнення грошових коштів з рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ ПІВНІЧ", та перерахувати суму згідно договору поставки товару № АА-00028 від 25.02.2019 року у розмірі 1 390 812,36 грн, з яких 1 290 503,68 грн - вартість товару та 181 308,68 грн - відсотки за користування товарним кредитом".

Таким чином, у спірному виконавчому написі вказано можливість звернення стягнення на заборгованість за договором поставки, яка не є безспірною заборгованістю.

Окрім того, позивач вказує, що нотаріусом порушено вимоги спеціального Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", яка зобов`язує стягувача до початку процедури стягнення зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Зазначені обставини, на думку позивача, є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

У письмових поясненнях на позовну заяву третя особа приватний нотаріус Огороднік Ж. А. вказує, що при оформленні виконавчого напису дотримано всіх умов та вказаний виконавчий напис повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. Договір застави майбутнього врожаю має похідний характер від договору поставки (основний договір). Саме в основному договорі визначаються сума, предмет, встановлюються строки виконання тощо. Залежність договору застави від основного договору підтверджується також тим, що визнання недійсним основного договору тягне за собою і недійсність договору застави. Крім того, дохідність застави тісно пов`язана з тим, що застава завжди слідує долі основного зобов`язання і не має самостійного життя щодо забезпеченої нею вимоги. Задоволення основного зобов`язання автоматично стає підставою для припинення застави (ст. 28 Закону України "Про заставу").

Враховуючи викладене, при вчинені виконавчого напису порушення вимог закону та прав позивача не відбулося, а тому позовні вимоги є безпідставні та необґрунтовані.

У додаткових письмових поясненнях позивач звертає увагу на те, що лист відповідача № 1911-3 від 19.11.2019 року з вимогою передати заставне майно або сплатити заборгованість , не є фактично повідомленням "про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання", оскільки не містить обов`язкових реквізитів, встановлених законом для такого повідомлення та був направлений з порушення строків, визначених Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" від 18.11.2003р. №1255-IV. Крім того, на час направлення відповідачем листа, строк виконання позивачем грошового зобов`язання, ще не настав, а отже у відповідача було відсутнє право вимоги.

З аналізу листа Відповідача за № 1911-3 від 19.11.2019 року вбачається, що він не містить обов`язкових реквізитів, встановлених законом для такого повідомлення, а саме: відсутній загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; відсутній опис предмета застави; не вказано позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який мав намір застосувати обтяжувач; відсутня вимога до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувану протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Крім того, як вбачається з Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 23.12.2019 року № 63902024 відповідачем, в порушення вимог ст. 24 Закону №1255-IV, до початку процедури звернення стягнення не зареєстрував в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження

Як стверджує позивач, передбачене законом повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, відповідачем не надсилалось. А отже, без такого повідомлення і реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, відповідач не мав права розпочинати процедуру звернення стягнення на заставне майно, а відповідно нотаріус, до якого звернувся відповідач, не мав права вчиняти виконавчий напис.

Таким чином, ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення запеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави, а тому вчинений Виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню (Постанова ВП ВСУ від 16.05.2018р. у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14- 83цс18)).

Крім того, позивача зазначає, що не погоджується з сумою відсотків за користування товарним кредитом, що зазначена у спірному виконавчому написі № 894, так як розрахунок товарного кредиту проводився відповідачем, згідно Додатку (Спеціфікація) № 2 від 07.05.2019 року до Договору поставки товару №АА-00028 від 25.02.2019 року, за ставкою 19,2 %, що суперечить умовам укладеного договору.

Відповідно п. 7.2. Договору поставки визначено, що якщо товар проданий Постачальником Покупцю в кредит, то в разі порушення Покупцем строку оплати товару, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику проценти за користування грошовими коштами в розмірі 17 % річних нарахованих на вартість товару у еквіваленті долари США, що зазначена у відповідній специфікації, строк оплати якого порушено, за кожний день порушення.

Таким чином, сума відсотків за користування товарним кредитом, згідно Додатку (Спеціфікація) № 2 від 07.05.2019 року до Договору поставки Договору поставки товару №АА-00028 від 25.02.2019 року, за умови розрахунку проценті за користування грошовими коштами в розмірі 17 % річних, повинна була складати - 69 155,82 грн (766 609,20 грн - сума товарного кредиту х 194 днів - строк користування товарним кредитом х 0,0465 % (17 % - річних: 365 днів) - ставка товарного кредиту за один день: 100). Враховуючи викладене, сума боргу, на час вчинення оскаржуваного Виконавчого напису, не була безспірною.

Відзиву та пояснень третьої особи Приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорко Вадима Вікторовича щодо заявленого позову до суду не надійшло.

Судом встановлено, що 25.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрний Альянс" (Постачальник, відповідач) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗРАЙЗ ПІВНІЧ" (Покупець, позивач) укладено Договір поставки товару №АА-00028 від 25.02.2019 (а.с. 29-32).

Згідно з п. 1.1. вказаного Договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцю продукцію виробничо-технічного призначення, а саме засоби захисту рослин (товар). Покупець, в свою чергу, зобов`язується сплатити Постачальнику грошову суму, що складає вартість поставленого товару, визначену на умовах договору.

Ціни товарів в національній валюті, залежно від умов придбання товару Постачальником за відповідним контрактами, зазначаються у відповідній Специфікації (додатку), що є невід`ємною частиною цього договору (п.2.2. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору поставки вартість товару, строк/термін оплати вартості товару, що підлягає поставці за цим договором, визначається сторонами у відповідній Специфікації (додатку), що є невід`ємною частиною договору.

Так, сторонами підписано та скріплено печатками додаток (Специфікацію) № 1 до Договору поставки, за умовами яких Постачальник зобов`язався поставити товар на загальну суму 1 178 616,00 грн (а.с. 33).

На забезпечення виконання зобов`язань позивача як Покупця за Договором поставки товару №АА-00028 від 25.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрний Альянс" (Заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ ПІВНІЧ" (Заставодавець) укладено Договір застави майбутнього врожаю (а.с. 26-28).

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Ж.А. та зареєстрований в реєстрі за № 573.

За умовами п.1.1. Договору застави позивачем в заставу передано майбутній врожай кукурудзи, який буде вирощено та зібрано Заставодавцем 2019 році у кількості 423,0 тон, загальною вартістю 2 072 700,00 грн.

Відповідно до п. 2.3.7 Договору застави сторони погодили, що у разі невиконання або порушення виконання зобов`язань боржника за договором поставки та зобов`язань Заставодавця за цим договором, Заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за Договором поставки в повному обсязі за рахунок предмета застави, враховуючи суму заборгованості за поставлений товар, відшкодування збитків, штрафних санкцій, витрат, які виникли у зв`язку із примусовим стягненням заборгованості.

Згідно з п. 2.3.10 Договору застави Заставодержатель має право розпочати процедуру звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо після спливу 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави та якщо після спливу 30 днів після направлення боржнику письмової вимоги Заставодержателя про усунення порушень зобов`язань за договором поставки така вимога Заставодержателя залишається не задоволеною.

Листом вих.№ 1911-3 від 19.11.2019 року відповідач повідомив позивача, що станом на 19.11.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ ПІВНІЧ" не виконало взяті на себе зобов`язання за Договором поставки №АА-00028 від 25.02.2019 року та у разі непогашення наявної заборгованості в термін до 22.11.2019 року, відповідач повідомив про намір здійснити стягнення на предмет застави (а.с. 126).

Реагування Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ ПІВНІЧ" на вказаний лист матеріали справи не містять.

04.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною вчинено виконавчий напис на Договорі застави майбутнього врожаю, зареєстрований в реєстрі за № 894 (а.с.25).

За змістом виконавчого напису запропоновано звернути стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРНИЙ АЛЬЯНС" на кукурудзу врожаю 2019 року у кількості 423,0 т, що знаходиться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ ПІВНІЧ". Кукурудза, передана в заставу Товариству з обмеженою відповідальністю "АГРАРНИЙ АЛЬЯНС" за договором застави майбутнього врожаю, посвідченим Огороднік Жанною Анатоліївною , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 25.07.2019 року, зареєстрованого в реєстрі № 573 в якості забезпечення виконання зобов`язання за договором поставки товару №АА-00028 від 25.02.2019 року, строк оплати за яким настав 30.11.2019 року.

У разі відсутності кукурудзи у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ ПІВНІЧ" (повністю або частково), запропоновано задовольнити вимоги "АГРАРНИЙ АЛЬЯНС", та перерахувати суму згідно договору поставки товару №АА-00028 від 25.02.2019 року у розмірі 1 390 812,36 грн, з яких 1 290 503,68 грн - вартість товару та 181 308,68 грн - відсотки за користування товарним кредитом".

Також, виконавчим написом додатково стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ ПІВНІЧ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний Альянс" витрати на вчинення виконавчого напису у сумі 14 000,00 грн.

Строк, за який провадиться стягнення - з 25.02.2019 по 02.12.2019.

Таким чином, згідно даного виконавчого напису звернуто стягнення на предмет застави - кукурудзу врожаю 2019 року у кількості 423,0 т, що знаходяться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ ПІВНІЧ" в рахунок погашення заборгованості за Договором поставки товару №АА-00028 від 25.02.2019.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов таких висновків.

За приписами статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Статтею 572 Цивільного кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ст. 574 ЦК України).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про заставу" заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.

В даному спорі забезпечене заставою зобов`язання виникло у позивача з Договору поставки перед позивачем - оплатити поставлений товар, а похідним зобов`язанням позивача перед відповідачем - забезпечити виконання первісного зобов`язання за рахунок майбутнього врожаю позивача.

Згідно з ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 19 Закону України "Про заставу" передбачає, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

В силу приписів ч.1 ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави (абз. 7 ст. 20 Закону України "Про заставу").

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (далі - Закон) до забезпечувальних обтяжень, зокрема, належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється, зокрема, на підставі виконавчого напису нотаріуса, в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат").

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат"). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначає Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підп. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999.

Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за №296/5 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють заборгованість. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відтак, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Суд зазначає, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (постанова Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 405/1015/17).

Зі змісту наведених норм слідує, що виконавчий напис вчиняється нотаріусом за умови додержання одночасно таких умов: наявності документу, за яким вчиняється виконавчий напис, в переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, безспірності вимог та спливу не більше одного року з дня виникнення права вимоги у відносинах між юридичними особами. Недодержання вказаних умов виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріусом , а вчинений без додержання вказаних вимог виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з приписами п. 1 Постанови КМУ від 29.06.1999 № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" стягнення заборгованості на підставі виконавчих написів нотаріусів здійснюється на підставі нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно.

Вказаним пунктом Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують виконання позивачем грошових зобов`язань перед відповідачем по оплаті заборгованості за товар, поставлений за Договором поставки товару №АА-00028 від 25.02.2019 року.

Однак, судом встановлено порушення вимог законодавства при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, недотримання нормативно визначеної процедури його вчинення.

Згідно ст. ст. 87. 89 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість

У виконавчому написі повинні зазначатися: суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення.

Отже, предметом виконавчого напису може бути майно (предмети, які підлягають витребуванню) або грошові кошти.

Законодавець не визначає можливості вчинення виконавчого напису відносно декількох різних об`єктів: майно та грошових коштів.

Також, виконавчий напис не може містити умов стягнення грошових коштів, повинен відображати однозначний, імперативний та безспірний припис передати майно або стягнення грошових сум.

Враховуючи положення укладеного сторонами Договору застави майбутнього врожаю від 15.07.2019 року його предметом є виключно майбутній врожай кукурудзи врожаю 2019 року у кількості 423,0 тон.

Тому, приватним нотаріусом з порушенням вимог ст. ст. 87. 89 Закону України "Про нотаріат" включено до виконавчого напису умову стягнення грошових коштів.

Законом не передбачено можливості часткового скасування виконавчих написів, тому встановлені судом порушення положень законодавства є підставою для скасування виконавчого напису у повному обсязі.

Крім того, відповідно до ч. 1, 3 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" від 18.11.2003 № 1255-IV (з наступними змінами та доповненнями) звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Така вимога узгоджується з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Великою палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №320/8269/15-ц було наголошено, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.

У статті 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно зі ст. 28 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №320/8269/15-ц наголошено, що Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" пов`язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави. Тобто. ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Порядок ведення Реєстру та внесення відомостей до нього врегульовано ст. 42 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", відповідно до якої Держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України. До Державного реєстру вносяться відомості про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження. Відомості, внесені до Державного реєстру, є відкритими для всіх юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач у будь-який час може зареєструвати зміну відомостей про обтяження шляхом подання держателю або реєстратору Державного реєстру заяви, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів і реквізити запису, що підлягають заміні. На підставі цієї заяви держатель або реєстратор Державного реєстру вносить відповідні зміни до попереднього запису про обтяження.

Натомість відповідач та третя особа не надали суду доказів про реєстрацію у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження перед звернення до нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису.

Ухилення Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний Альянс" від реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження свідчить про недотримання відповідачем 30-денного строку для звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, що, в свою чергу, унеможливлює вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Окрім того, суд враховує, що відповідно до п. 2.3.10 договору застави відповідач мав право розпочати процедуру звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо після спливу 30 днів з моменту реєстрації в державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави та якщо після спливу 30 днів після направлення боржнику письмової вимоги заставодержателя про усунення порушень зобов`язань за договором поставки така вимога заставодержателя залишається незадоволеною.

Судом встановлено, що згідно Додатку (Специфікація) №1 від 04.03.2019 року (а.с. 148) кінцевим строком виконання грошових зобов`язань було 30.11.2019 року, однак лист №1911-3 було направлено позивачу 19.11.2019 року, тобто до моменту порушення строків проведення розрахунку.

Крім того, відповідачем не дотримано вимог ст. 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", згідно якої повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Направлений позивачу лист не містить усіх вище перелічених вимог, є вимогою про передачу майна у заставу, а не ннамір звернути на нього стягнення.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №320/8269/15-ц дійшла висновку, що відсутність у Законі України "Про нотаріат" та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" щодо реєстрації в реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту такої реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його не скасовано виданим пізніше загальним актом.

Однак, в порушення вищенаведених вимог чинного законодавства приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Ж.А. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави за відсутності відомостей про дотримання відповідачем умов п. 2.3.10 договору застави та норм Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" щодо реєстрації в реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, що відповідно до вищенаведених висновків суду унеможливлює вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Також, суд погоджується з доводами позивача відносно того, що визначена у виконавчому напису сума не може вважатись безспірною.

Так, п. 7.2 Договору поставки передбачено можливість нарахування товарного кредиту у розмірі 17% річних на вартість поставленого товару.

Надані приватним нотаріусом документи (а.с. 125) містять розрахунок суми процентів за користування товарним кредитом, розмір яких включено до виконавчого напису.

Відповідачем за період з 20.05.2019 по 02.12.2019 рр. застосовано процентну ставку на рівні 19,2% річних, що не відповідає змісту договірних відносин сторін.

Отже, виконавчий напис вчинено відносно суми боргу. яка не є безспірною.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи наведене вище в своїй сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі шляхом визнання виконавчого напису від 04.12.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною та зареєстрованого в реєстрі за № 894, таким, що не підлягає виконанню.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною 04.12.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 894, про звернення стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРНИЙ АЛЬЯНС" (код 38106189) на кукурудзу врожаю 2019 року у кількості 423,0 тон, що знаходиться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ ПІВНІЧ" (код 34264631) та про задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРНИЙ АЛЬЯНС" (код 38106189), шляхом стягнення грошових коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ ПІВНІЧ" (код 34264631), згідно Договору поставки товару № АА-00028 від 25.02.2019 року у розмірі 1 390 812,36 грн, з яких 1 209 503,68 грн - вартість товару та 181 308,68 грн - відсотки за користування товарним кредитом та про додаткове стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ ПІВНІЧ" (код 34264631), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРНИЙ АЛЬЯНС" (код 38106189) витрат на вчинення виконавчого напису у сумі 14 000,00 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРНИЙ АЛЬЯНС" (вул. Пугачова буд. 1/1, с. Мізяків, Калинівський район, Вінницька область, 22437, код - 38106189) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ ПІВНІЧ" (вул. Заводська, буд. 4, смт. Степанівка, Сумський район, Сумська область, 42305, код - 34264631) 2 102,00 грн - відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області.

Повний текст судового рішення складено 08 квітня 2020 р.

Роз`яснити, що згідно положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)" (реєстр.№3275) від 30.03.2020 року, який набрав чинності 02.04.2020 року, строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. 7 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Заводська, буд. 4, смт. Степанівка, Сумський район, Сумська область, 42305)

3 - представнику позивача адвокату Кулик В.В. (вул. Кагамлика, буд. 35, літ. В, кімн. 3, Шевченківський район, м. Полтава, Полтавська область, 36008)

4 - відповідачу (вул. Пугачова, б. 1/1, с. Мізяків, Калинівський район, Вінницька область, 22437)

5 - третій особі (вул. Петрозаводська, 2-А, м. Київ, 03035)

6 - третій особі (пров. Пляжний, 3, м. Суми, 40000)