РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.04.2020Справа № 910/137/20

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" Стрюкової Ірини Олександрівни
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
простягнення 200 000 грн 00 коп.
Представники:не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

02.01.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" Стрюкової Ірини Олександрівни з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс" про стягнення 200 000 грн 00 коп. заборгованості за договором кредитної лінії від 06.12.2013 № 63-10-13.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 200 000 грн 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2020, на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву залишено без руху.

27.01.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на підтвердження усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2020 відкрито провадження у справі № 910/137/20, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

13.02.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли докази на підтвердження надсилання на адресу третьої особи копії позовної заяви з додатками.

14.02.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення.

21.02.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

24.02.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд розглянути справу за правилами загального позовного провадження та застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).

Згідно з частиною 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справи незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частино 5 зазначеної статті визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Частиною 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною 4 статті 250 Господарського процесуального кодексу України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обгрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

У відповідно до частини 5 статті 250 Господарського процесуального кодексу України якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин.

Частиною 7 статті 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на ціну позову, суд зазначає, що вказана справа є малозначною в силу закону, відтак, підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження, з огляду на що клопотання відповідача визнається необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

05.03.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

30.03.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06.12.2013 між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" (банк за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс" (позичальник за договором) укладено договір кредитної лінії № 63-10-13 (далі - договір), відповідно до умов якого банк надає позичальнику в порядку, передбаченому цим договором кредит к формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом у сумі 86 683 000 грн 00 коп. (далі - кредит), з терміном повернення 04.12.2016.

Відповідно до пункту 1.2. договору позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, передбачені цим договором та сплатити банку проценти за користування кредитом і комісії у розмірі та порядку, передбачені цим договором, та повернути банку суму кредиту в порядку і строки, передбачені цим договором.

Згідно з пунктом 2.1. договору позичальник має право отримувати кредитні кошти в межах суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1. та на умовах цього договору.

Пунктом 2.3. договору встановлено, що видача кредиту здійснюється при виконанні умов, зазначених в пунктах 2.1. та 2.2. договору в наступному порядку:

2.3.1. шляхом оплати платіжних документів із позичкового рахунку позичальника № НОМЕР_1 , МФО 300670, відкритого в ПАТ "КБ "Хрещатик" або шляхом зарахування на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 :

2.3.2. в подальшому банк виконує доручення позичальника про перерахування коштів відповідно до договорів, для виконання яких надається кредит. Платіжні документи на перерахування коштів повинні відповідати вимогам законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України (якщо кредитні кошти перераховуються на поточний рахунок позичальника, позичальник самостійно здійснює їх використання на цілі, передбачені цим договором).

Пунктом 4.4. договору визначено, що повернення кредиту позичальник здійснює не пізніше 04.12.2016.

За умови пункту 4.10. договору у випадку, якщо позичальник прострочив сплату процентів за користування кредитом, комісій за цим договором та/або не сплатив черговий платіж по погашенню основної суми кредиту і банк скористався своїм правом на вимогу дострокового повернення кредиту, передбаченим п. 8.2. цього договору, строк повернення всієї суми кредиту вважається таким, що наступив на 31 день з моменту пред`явлення вимоги банку. Вимога банку вважається отриманою позичальником, якщо вона направлена йому поштою рекомендованим листом за адресою, зазначеною в цьому договорі, або вручена під розписку.

Відповідно до пунктів 6.1., 6.2. договору банк зобов`язаний надати позичальнику кредит в сумі 86 683 000 грн в порядку і при виконанні ним умов, передбачених розділом 2 цього договору.

Для обліку заборгованості позичальника за цим договором відкрити наступні рахунки:

- позичковий рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ "КБ "Хрещатик", МФО 300670;

- рахунок нарахованих доходів № НОМЕР_3 у ПАТ "КБ "Хрещатик", МФО 300670;

- рахунок доходів майбутніх періодів № НОМЕР_4 у ПАТ "КБ "Хрещатик", МФО 300670;

- рахунок комісій № НОМЕР_5 у ПАТ "КБ "Хрещатик", МФО 300670.

Згідно з пунктами 7.1. та 7.2. договору позичальник зобов`язаний використовувати кредит на цілі, передбачені умовами цього договору та забезпечити своєчасне повернення кредиту відповідно до обумовлених цим договором строків на позичковий рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ "КБ "Хрещатик", МФО 300670.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (пункт 12.2. договору).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно частин 1 та 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судом, на виконання умов договору кредитної лінії від 06.12.2013 № 63-10-13 позивачем було надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс" кредит, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по особовим рахункам відповідача за період з 01.12.2013 по 09.12.2019.

При цьому, твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо того, що позивачем не надано первинних документів, які є належними та допустимими доказами перерахування коштів за договором кредитної лінії, відхиляються судом з огляду на наступне.

Відповідно до акту від 15.12.2018 № 23 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, погоджений протоколом засідання експертної комісії банку від 15.12.2018, меморіальні ордери, які підтверджують видачу коштів відповідачу, були знищені.

Позивачем долучено до матеріалів справи меморіальні ордери (від 06.12.2013 № 14 на суму 84 409 268 грн 80 коп., від 12.12.2013 № 14 на суму 500 000 грн 00 коп., від 13.12.2013 № 1 на суму 800 000 грн 00 коп., від 17.12.2013 № 3 на суму 780 000 грн 00 коп., від 18.12.2013 № 14 на суму 193 000 грн 00 коп.), роздруковані з електронної бази меморіальних ордерів.

До того ж, як встановлено судом вище та вбачається з матеріалів справи, факт надання кредитних коштів підтверджується виписками по особових рахунках відповідача.

Судом встановлено, що позичальник в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту, у зв`язку з чим в останнього виникла поточна заборгованость по кредиту в розмірі 200 000 грн 00 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів повернення кредиту у розмірі 200 000 грн 00 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з повернення кредиту за договором кредитної лінії від 06.12.2013 № 63-10-13, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в розмірі 200 000 грн 00 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заявленої вимоги відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства України, порушене право позивача підлягає захисту судом у разі звернення позивача за захистом протягом встановленого законом загального 3-річного строку позовної давності з моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 Цивільного кодексу України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 у справі № 910/16142/18 позов Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс" про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 200 000 грн 00 коп., залишено без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 265 Цивільного кодексу України визначено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Суд зазначає, що з огляду на вимоги частини першої статті 265 Цивільного кодексу України залишення господарським судом позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, тобто перебіг позовної давності, що розпочався до подання позову, продовжується в загальному порядку.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що позичальник повинен був повернути кредит не пізніше 04.12.2016, а позивач звернувся з даним позовом до суду 27.12.2019, що підтверджується накладною Укрпошти, а також судом не було встановлено наявності переривання строку позовної давності та поважних причин її пропуску, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 200 000 грн 00 коп. заборгованості за договором кредитної лінії від 06.12.2013 № 63-10-13 не підлягають задоволенню, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" Стрюкової Ірини Олександрівни з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс" про стягнення 200 000 грн 00 коп. заборгованості за договором кредитної лінії від 06.12.2013 № 63-10-13 відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Б.Плотницька