ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/396/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (04176, м. Київ, вул. Електріків, 29-А)
до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, 6/8)
про стягнення 22072,46 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" про стягнення грошових коштів в порядку суброгації у розмірі 22072,46 грн. Позов обґрунтовано встановленням вини гр. ОСОБА_1 (постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 16.12.2019 у справі №752/24723/19) у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, цивільно-правова відповідальність якого, на дату ДТП була застрахована у відповідача - Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" () на підставі Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів №АО/000423368 (Полісу). Здійснюючи правове обґрунтування позову, позивач посилається на норми п. 1 ч. 2 ст. 22, ст. 993, ч. 1 ст. 1166, ст. 1191 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування".

Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складається з суми сплаченого судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 2102,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.02.2020 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі №922/396/20. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

24.02.2020 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №4819), в якому відповідачем вказано про те, що проведення експертизи для визначення розміру заподіяного матеріального збитку за наслідками ДТП є не лише формальною вимогою Закону, а й неодмінною умовою для того, щоб правильно розрахувати розмір страхового відшкодування, що має бути виплачене за Договором. Проте додатки до позовної заяви не містять висновків товарознавчої експертизи стосовно визначення вартості матеріального збитку та відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, а відтак, відповідач вважає, що позивачем не доведено обґрунтованості заявленої до стягнення з відповідача суми.

Відзив на позовну заяву з доданими до нього документами (за вх. №4819 від 24.02.20) досліджено та приєднано до матеріалів справи.

05.03.2020 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№ 5880), в якій позивачем вказано про те, що твердження відповідача, які викладено у відзиві ґрунтуються виключно на припущеннях без будь-якого належного доказування в порядку, передбаченому процесуальним законодавством України.

Відповідь на відзив з доданими до неї документами (за вх. №5880 від 05.03.2020) досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, відповідно до ст. 80 ГПК України, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою господарського суду Харківської області від 13.02.2020, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини.

14.03.2019 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Країна" (яка, за рішенням загальних зборів, в листопаді 2019 року, змінило найменування на Акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" (надалі - страховик, позивач) та Приватним акціонерним товариством "ХК "Київміськбуд" (надалі-страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № ТП/0040532 (далі - Договір) (а.с. 6), відповідно до умов якого позивач прийняв на себе обов`язок відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу "TOYOTA CAMRY", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі - застрахований автомобіль).

Із обставин справи слідує, що 15.11.2019 у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП). Громадянин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "VOLVO", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на порушення Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення із застрахованим автомобілем, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. В результаті зазначеної ДТП Застрахований транспортний засіб зазнав суттєвих механічних пошкоджень.

Із наявних матеріалів справи убачається, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.12.2019 по справі № 752/24723/19 визнано гр. ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України (а.с. 15).

Водночас із обставин справи убачається, що цивільно - правова відповідальність особи, винної у ДТП, на дату події була застрахована у відповідача на підставі Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/000423368 (а.с. 20).

Так, відповідно до умов полісу ОСЦПВ №АО/000423368 розмір франшизи становить 2000,00 грн.

18.11.2019 до позивача звернувся страхувальник з повідомленням про настання страхового випадку, що було зареєстровано за вх. № 25349/19 (а.с. 7-8).

Пунктом 7 Договору передбачено, що ремонт ТЗ здійснюється на сертифікованій СТО на вибір страхувальника.

У відповідності до умов Договору, вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля було визначено на підставі рахунку сертифікованої СТО (ТОВ "Автосаміт ЛТД") № від 22.11.2019 відповідно до якого вартість відновлювального ремонту склала 24072,46 грн. (а.с. 16).

Також, із матеріалів справи слідує, що 25.11.2019 до позивача звернувся страхувальник із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив перерахувати страхове відшкодування на рахунок СТО - ТОВ "Автосаміт ЛТД" (а.с. 17).

На підставі повідомлення про настання страхового випадку, заяви на виплату страхового відшкодування, рахунку на оплату, страхового акту, позивач, на виконання умов Договору, виплатив страхове відшкодування, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок СТО - ТОВ "Автосаміт ЛТД" у розмірі 24072,46 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 19211 від 02.12.2019 (а.с. 19).

З посиланням на зазначені обставини, а також приписи ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993 Цивільного кодексу України позивач звернувся до відповідача із претензією про виплату страхового відшкодування № 16516 від 11.12.2019 (а.с. 21), в якій просив сплатити на користь ПАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" страхове відшкодування у розмірі 24072,46 грн.

Невідшкодування відповідачем зазначеної суми стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом до господарського суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Страхування, згідно з приписами ст. 1 Закону України "Про страхування", який регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про страхування", яка кореспондується зі статтею 354 Господарського кодексу України та статтею 979 Цивільного кодексу України, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим випадком, за умовами ч.2 ст.8 Закону України "Про страхування", є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За положеннями ст. 9 Закону України "Про страхування" страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Франшизою є частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ст.25 Закону України "Про страхування").

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України, ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Враховуючи наведене, заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вже зазначалось, положеннями ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди, відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування).

Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17.

При цьому, судом враховано, що у даному разі матеріали справи свідчать про дотримання позивачем річного строку з моменту скоєння ДТП на звернення до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування.

Щодо посилань відповідача у своєму відзиві на те, що позивачем не проведено експертизу для визначення розміру заподіяного матеріального збитку за наслідками ДТП, суд зазначає таке.

Положеннями статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 22.1 статті 22 Зазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Таким чином, відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі статті 29 та пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Враховуючи наведене, у справі, що розглядається, у відповідача у зв`язку із настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, за мінусом франшизи.

Висновки відповідача, що єдиним належним доказом розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди є висновок експерта про розмір збитків є помилковими, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.07.2018 у справі №922/4013/17.

Як зазначалося судом вище, відносини між позивачем, АТ "Страхова компанія "Країна" (страховик) та страхувальника (ПрАТ "ХК "Київміськбуд") виникли на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № ТП/0040532 від 14.03.2019, правовідносини за яким регулюються Законом України "Про страхування", за положеннями ст.6 якого добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком.

При цьому, Законом України "Про страхування" не передбачено обов`язкового проведення професійної оцінки шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, суб`єктами оціночної діяльності та необхідність відшкодування шкоди не ставиться у залежність від проведення такої оцінки.

Отже, визначення позивачем розміру страхового відшкодування на підставі рахунку СТО не суперечить приписам ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та узгоджено сторонами у п. 7. Договору.

Тому помилковим є висновок відповідача у своєму відзиві про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог з цих підстав.

Враховуючи положення абз. 2 ч. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір страхового відшкодування складає: 24072, 91 грн. (вартість ремонту) - 2000,00 грн. (франшиза) = 22072,46 грн.

Отже, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

В силу статті 129 ГПК України, судові витрати, а також висновку суду про повне задоволення позову, понесені позивачем у зв`язку з оплатою судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в розмірі 2102,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, м. Харків, вул.Донця-Захаржевського, 6/8; ) на користь Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (04176, м. Київ, вул. Електріків, 29-А; ) - 22072,46 грн. страхового відшкодування та 2102,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "13" квітня 2020 р.

Суддя Г.І. Сальнікова