ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2020м. ДніпроСправа № 904/856/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Колісника І.І.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз", м. Дніпро

до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, м. Дніпро

про стягнення 18 988,27 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 18 988,27 грн, з яких: 18 544,92 грн - основний борг, 396,23 грн - пеня, 47,12 грн - 3% річних.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором №42АВ491-2195-19 від 26.02.2019 щодо оплати у встановлений пунктом 6.4 договору строк отриманих у грудні 2019 року послуг з розподілу природного газу на загальну суму 18544,92 грн.

Правовими підставами позову позивач зазначає статті 526, 530, 625, 629, 631 Цивільного кодексу України, статті 20, 193, 218, 220 Господарського кодексу України.

Провадження у справі відкрито за ухвалою господарського суду від 19.02.2020.

Враховуючи приписи частини тринадцятої статті 8, статті 12, частини першої статті 247 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги малозначний характер справи та незначну складність, її судовий розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку письмового провадження. При цьому згідно з частиною четвертою статті 74 Господарського процесуального кодексу України від позивача були витребувані якісні копії долучених до позову спірного договору № 42АВ491-2195-19 від 26.02.2019 та акта наданих послуг з розподілу природного газу від 31.12.2019.

Зазначені докази були подані позивачем до суду 11.03.2020.

У відзиві на позов, що надійшов до суду 11.03.2020, відповідач заперечує проти позову, посилаючись на відсутність доказів як самого надання позивачем послуги з розподілу природного газу на суму 18544,92 грн, так і права на надання такої послуги (ліцензії).

Крім того, відповідач зазначає, що наданий позивачем акт звірки взаєморозрахунків за 2019 рік сторонами не погоджений.

Стосовно заявленої до стягнення пені у сумі 396,23 грн відповідач зауважує, що Головне управління ДФС у Дніпропетровській області є державною установою, розрахунки здійснює за кошти державного бюджету в межах видатків через Державну казначейську службу та не може нести відповідальність у вигляді штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань через відсутність або недостатність фінансування. За таких обставин відповідач просить суд зменшити розмір заявленої пені на 90%.

За результатом дослідження матеріалів справи, оцінки доказів у їх сукупності господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем визначає Кодекс газорозподільних систем, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем).

Відповідно до частини другої глави 1 розділу VI Кодексу газорозподільних систем доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498, в порядку, визначеному цим розділом.

Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VI цього ж Кодексу договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

26.02.2019 між Публічним акціонерним товариством "Дніпрогаз", правонаступником усіх прав та обов`язків якого згідно з пунктом 1.2 статуту у новій редакції (затв. протоколом загальних зборів акціонерів ПАТ "Дніпрогаз" № 1 від 11.04.2019) є Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" (далі - Оператор ГРМ, позивач) та Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області (далі - споживач, відповідач) було підписано заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу № 42AB491-2195-19 та типовий договір № 42AB491-2195-19 розподілу природного газу (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору цей типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем (п. 1.2 договору).

Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у Додатку 1 (для побутових споживачів) або у Додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору (п.1.3 договору).

Згідно з пунктом 1.4 договору Оператор ГРМ - це оператор газорозподільної системи в особі Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз", що здійснює розподіл природного газу, а споживач - фізична або юридична особа чи фізична особа-підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи оператора ГРМ.

Відповідно до пункту 2.1 договору Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.п. 6.1, 6.3 договору).

За змістом пункту 6.4 договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку Оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора ГРМ.

У разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. Нарахування пені здійснюється, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим договором (п. 8.2 договору).

Пунктом 6.6 договору передбачено, що надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватись підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Цей договір укладається на невизначений строк. При цьому розпорядник коштів бере на себе зобов`язання в межах бюджетного періоду, а саме до 31.12.2019 (п. 12.1 договору).

Відповідно до заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу №42AB491-2195-19: загальна ціна договору - 119 720,16 грн з ПДВ; вартість тарифу (на послуги з розподілу природного газу) - 559,44 грн за 1000 м3 з ПДВ (станом на 01.01.2019); обсяги розподілу природного газу - 214 000 м3; строк надання послуги (з урахуванням статті 631 Цивільного кодексу України) - з 01.01.2019 по 31.12.2019 (а.с. 37).

На виконання договору позивач у грудні 2019 року надав, а відповідач прийняв послуги з розподілу природного газу в обсязі 33149,07 м3 на загальну суму 18544,92 грн, що підтверджується підписаним і скріпленим печатками сторін актом № ДНГ89017580 від 31.12.2019 (а.с. 40).

У визначений пунктом 6.4 договору строк відповідач не здійснив оплату вартості наданих послуг з розподілу природного газу на суму 18 544,92 грн, що й стало причиною виникнення спору.

Предметом доказування є обставини, пов`язані з наданням позивачем у грудні 2019 року послуг з розподілу природного газу на суму 18544,92 грн та виконанням/невиконанням відповідачем зобов`язань щодо їх оплати.

Зобов`язання, що виникли між сторонами на підставі укладеного між ними типового договору, є господарськими, а тому згідно зі статтями 4, 173 - 175, частини першої статті 193 Господарського кодексу України до виконання зазначеного договору мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі статтею 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

За змістом частини першої статті 193 Господарського кодексу України та частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин та відповідно до пункту 6.4 договору надані позивачем послуги з розподілу природного газу за актом № ДНГ89017580 від 31.12.2019 на суму 18544,92 грн мали бути сплачені відповідачем до 10.01.2020.

Жодних доказів на підтвердження виконання зобов`язань з оплати у встановлений договором строк відповідач суду не надав.

Відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з розподілу природного газу на суму 18 544,92 грн є законними й обґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем до стягнення пеня та 3% річних розраховані у сумі 396,23 грн та 47,12 грн відповідно за період з 11.01.2020 по 10.02.2020 із заборгованості відповідача за грудень 2019 року на суму 18544,92 грн (а.с. 1-2).

За результатом перевірки розрахунку пені та 3% річних порушень не встановлено.

Отже, законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 18 988,27 грн, з яких: 18 544,92 грн - основний борг, 396,23 грн - пеня, 47,12 грн - 3% річних.

Судовий збір у сумі 2102,00 грн покладається на відповідача відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Заперечення відповідача проти позову з огляду на відсутність доказів наявності у позивача ліцензії на послуги з розподілу природного газу судом не приймаються.

Так, відповідно до частини першої статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом частини першої статті 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Укладений між сторонами договір є оспорюваним, у судовому порядку недійсним не визнавався, а тому згідно з частиною першою статті 174 Господарського кодексу України є підставою для виникнення господарських зобов`язань.

Щодо заяви позивача про зменшення на 90% пені, що підлягає стягненню з відповідача, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених нормативних приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи: з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; терміну прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання та відповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

За відсутності в законі переліку виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставини, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

При цьому винятковими є такі обставини, які дозволяють суду, а не зобов`язують його зменшити нараховані в силу закону чи договору штрафні санкції. Інакше нівелюється юридичне значення винятковості обставин та право суду на зменшення таких штрафних санкцій.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Разом з тим значне зменшення розміру штрафних санкцій нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги.

Зазначений висновок міститься у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Отже, за своєю правовою природою штрафні санкції є засобами стимулювання боржника до належного виконання свого обов`язку. Тому, передбачені законодавством санкції повинні застосовуватися у разі порушення зобов`язання.

Наведені відповідачем обставини в обґрунтування заяви про зменшення розміру пені не є достатньою підставою для її задоволення.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 24 червня 2003 року у справі «Стретч проти Об`єднаного Королівства» (заява № 44277/98) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) указав, що майном, у значенні статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, є, зокрема «законне і обґрунтоване очікування набути майно або майнове право».

У рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) ЄСПЛ не прийняв аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

За таких обставин недостатність фінансування не може бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення пені, який до того ж не є надмірним у порівнянні з невиконаним відповідачем грошовим зобов`язанням та відповідає правовій природі й призначенню неустойки, як засобу стимулювання й забезпечення виконання договірного зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про стягнення 18988,27 грн задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (ідентифікаційний код 39394856; місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-А) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" (ідентифікаційний код 20262860; місцезнаходження: 49029, м. Дніпро, вул. Олександра Кониського, буд. 5) основний борг у сумі 18 544,92 грн, пеню у сумі 396,23 грн, 3% річних у сумі 47,12 грн, судовий збір у сумі 2102,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням пункту четвертого розділу Х «Прикінцеві положення» та підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 21.04.2020.

Суддя І.І. Колісник