УХВАЛА

09 квітня 2020 року

м. Київ

Справа № 17/32

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Дроботова Т. Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційні скарги:

1) Приватного акціонерного товариства "Укренергозбут" (а) на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2020 (головуючий суддя Куксов В. В., судді Шаптала Є. Ю., Яковлєв М. Л.), прийнятої за наслідками перегляду ухвали Господарського суду міста Києва від 09.01.2020 (суддя Стасюк С.В.) про заміну стягувача та боржника у виконавчому провадженні, і (б) на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2020 (головуючий суддя Куксов В. В., судді Шаптала Є. Ю., Яковлєв М. Л.), прийняту за наслідками перегляду ухвали Господарського суду міста Києва від 09.01.2020 (суддя Стасюк С.В.) про зміну способу виконання рішення (вх. № 2621/2020 від 19.03.2020);

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фін-Інвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2020 (головуючий суддя Куксов В. В., судді Шаптала Є. Ю., Яковлєв М. Л.), прийняту за наслідками перегляду ухвали Господарського суду міста Києва від 09.01.2020 (суддя Стасюк С.В.) про заміну стягувача та боржника у виконавчому провадженні (вх. № 2623/2020 від 19.03.2020);

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фін-Інвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2020 (головуючий суддя Куксов В. В., судді Шаптала Є. Ю., Яковлєв М. Л.), прийняту за наслідками перегляду ухвали Господарського суду міста Києва від 09.01.2020 (суддя Стасюк С.В.) про зміну способу виконання рішення (вх. № 2624/2020 від 19.03.2020),

у справі № 17/32

за позовом Приватного акціонерного товариства «Укренергозбут»

до Акціонерного товариства «Укртансгаз»

про визнання права власності на природний газ та зобов`язання поставити газ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного Суду від 08.04.2020 відкрито касаційне провадження, зокрема, за касаційними скаргами ПрАТ "Укренергозбут" і ТОВ "ФК "Фін-Інвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2020, прийняту за наслідками перегляду ухвали Господарського суду міста Києва від 09.01.2020 про зміну способу виконання рішення.

Колегія суддів, приймаючи до розгляду касаційні скарги на оскаржену постанову щодо зміни способу виконання рішення, виходила з того, що Касаційний господарський суд вже відкривав касаційне провадження (ухвала від 08.11.2018) за касаційними скаргами на подібне судове рішення і розглянув подібну справу № 904/5492/15 (постанова від 22.01.2019), а тому існує необхідність прийняття до розгляду даних скарг з метою забезпечення єдності судової практики на предмет допуску до касаційної інстанції касаційних скарг на судові рішення щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання.

Проте, за приписами пункту 2 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 08.02.2020; далі - ГПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку

Ухвала суду першої інстанції про зміну способу та порядку виконання судових рішень зазначена в пункті 24 частини першої статті 255 ГПК України, тобто, не входить до переліку ухвал, на які може бути подана касаційна скарга, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Статтею 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 9 частини третьої ГПК України одним із принципів господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Таким чином, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

При цьому, процесуальні обмеження, як правило, вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що приписи статті 287 ГПК України виключають можливість оскарження ухвал про зміну способу та порядку виконання судових рішень до касаційного суду.

Колегія суддів зазначає про врахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №18/1544-10, в якій Велика Палата Верховного Суду при розгляді питання конфлікту приписів статей 255 та 331 ГПК України щодо права на оскарження ухвали про відмову у вчиненні зміни способу виконання рішення, вказала, що конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Однак, з огляду на відсутність у переліку, визначеному в пункті 2 частини першої статті 287 ГПК України, пункту 24 частини першої статті 255 ГПК України, який передбачає можливість оскарження ухвали про зміну способу та порядку виконання судових рішень окремо від рішення суду, слід вважати таке виключення забороною оскарження.

Касаційний суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним із елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто укладені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом", зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа "Steel and others v. The United Kingdom").

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванні таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до процесу правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду", що повністю узгоджується з наведеними вище приписами Конституції України та загальними засадами господарського процесуального закону.

Суд враховує, що на момент розгляду даної справи існує практика Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо відмови у відкритті касаційного провадження / закриття касаційного провадження за касаційними скаргами, поданими на відсутні в наведеному в пункті 2 частини першої статті 287 ГПК України переліку ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку.

Так, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов до таких висновків, зокрема, щодо судових рішень, зазначених у пункті 24 частини першої статті 255 ГПК України, у своїх ухвалах від 12.09.2018 у справі № 908/5628/14, від 06.11.2018 у справі № 18/1544-10, від 15.08.2019 у справі № 924/195/16, від 31.01.2020 у справі № 910/4913/17.

З огляду на викладене, з метою забезпечення єдності та стабільності судової практики, забезпечення передбачуваності застосування правових норм, недопущення порушення прав інших учасників даної справи Суд приходить до висновку, що касаційне провадження за касаційними скаргами ПрАТ "Укренергозбут" і ТОВ "ФК "Фін-Інвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2020 щодо зміни способу виконання рішення слід закрити відповідно до пункту 1 частини 1 статті 293 та статті 296 ГПК України з огляду на відсутність повноважень у касаційного суду щодо здійснення касаційного перегляду таких судових рішень.

Разом з тим, як зазначалося вище, Касаційний господарський суд вже відкривав касаційне провадження (ухвала від 08.11.2018) за касаційними скаргами на подібне судове рішення і розглянув подібну справу № 904/5492/15 (постанова від 22.01.2019).

Відповідно до частини другої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Ураховуючи, що колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо можливості розгляду по суті касаційної скарги на судове рішення щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання (та відповідно відкриття касаційного провадження за такою скаргою) з огляду на встановлення процесуального фільтру відповідно до пункту 24 частини першої статті 255 та пункту 2 частини першої статті 287 ГПК України у справі № 904/5492/15 (ухвала від 08.11.2018 і постанова від 22.01.2019), яка розглядалася колегією суддів Касаційного господарського суду, що входить до складу іншої палати (судової палати для розгляду справ про банкрутство), справа № 17/32 підлягає передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Справу № 17/32 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

Т. Б. Дроботова