РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2020Справа № 910/2286/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 42 332,84 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" (далі - ПрАТ "ДМК", позивач) із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця") про стягнення збитків у сумі 42 332,84 грн., спричинених порушенням умов договору № 10774/ЦТЛ-2018/18-0213-02 від 20.02.2018 р., укладеного між ПрАТ "ДМК" та АТ "Українська залізниця".

У обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що на адресу позивача був відправлений вагон № 62007521 з вантажем - катанка сталева (вантажовідправником якого є ПрАТ "ДМК"). Проте, на станції "Миколаїв-Вантажний" Одеської залізниці була виявлена недостача вантажу у вказаному вагоні, внаслідок чого позивачу були спричинені збитки, які відповідач, як перевізник за укладеним із позивачем договором № 10774/ЦТЛ-2018/18-0213-02 від 20.02.2018 р., зобов`язаний відшкодувати.

Посилаючись на статті 224, 225 ГК України, ПрАТ "ДМК" просить стягнути з відповідача збитки, завдані йому на суму 42 332,84 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 р. за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до правил, визначених ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Цією ж ухвалою сторонам наданий строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків.

Відповідач у строк, визначений законом, надав суду відзив, у якому проти позову заперечив, зазначив, що власником втраченого вантажу є інша особа - ТОВ «Лемтранс», а тому позивач не довів факту порушення своїх прав. Просив відмовити у задоволенні позову.

У свою чергу, позивач надав відповідь на відзив, у якому доводи відповідача не визнав та вказав на обґрунтованість своїх вимог.

Суд, розглянувши заяви сторін по суті спору, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 01.03.2018 р. між ПрАТ "ДМК" (продавець) та Palermita Management LTD (покупець) був укладений рамковий договір купівлі-продажу № 1DMK/03/18/18-0265-11 від 01.03.2018 р., відповідно до якого продавець зобов`язується поставити покупцю товар відповідно до погодженої специфікації.

На виконання рамкового договору 20.02.2018 між ПрАТ "ДМК" (вантажовласник) та АТ "Українська залізниця" (виконавець) був укладений договір про надання послуг № 10774/ЦТЛ-2018/18-0213-02 від 20.02.2018 р. (далі - договір перевезення), предметом якого є здійснення перевезення вантажів у вагонах та проведення розрахунків за ці послуги.

Так, згідно з п. 2.3.2 договору перевезення перевізник зобов`язується приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у контейнерах перевізника, доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані із перевезенням вантажів. Надання послуг за цим договором підтверджується залізничною накладною (п. 1.3).

Договір перевезення діє з 20.02.2018 до 31.12.2018, з подальшою його пролонгацією (п. 10.2).

Згідно з частиною 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У відповідності до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Із матеріалів справи вбачається, що 06.11.2019 р. ПрАТ "ДМК", як вантажовідправник, за накладною № 45694924 відправив на адресу ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв", станція "Миколаїв-Вантажний" Одеської залізниці, вагон № 62007521 з вантажем (катанка сталева).

Однак, на станції "Миколаїв-Вантажний" Одеської залізниці була виявлена недостача вантажу у вказаному вагоні у кількості 4 495 кг (4,495 т), що підтверджується комерційним актом № 415207/90 від 18.11.2019 р.

Зазначені обставини справи були встановлені судом та сторонами не заперечуються.

Позивач вважає, що оскільки втрата вантажу сталась з вини відповідача, внаслідок чого позивач поніс збитки у вигляді вартості недоотриманого вантажу на суму 1 584,04 євро (що еквівалентно 42 332,84 грн.), то відшкодувати їх має АТ "Українська залізниця".

Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут) встановлено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі:

прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій;

прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Привалами;

прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах);

прибуття вантажу, який був завантажений залізницею;

видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею;

прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах передбачених Правилами.

Частиною 1 ст. 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з правилами іншому підприємству.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту).

Згідно зі ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником у накладній, засвідчується комерційним актом (ст. 129 Статуту).

Як встановлено судом, вагон № 62007521 прибув на станцію "Миколаїв-Вантажний" Одеської залізниці з ознаками недостачі, а тому був проведений комісійний огляд цього вагону та встановлена відсутність 2-х бухт сталевої катанки на верхньому ярусі, про що був складений відповідний комерційний акт.

Зазначений акт суд вважає належним та вірогідним доказом факту нестачі вантажу.

Відповідно до частини 3 статті 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Так, специфікацією № 41/517 WR_PLM від 06.11.2019 р. до рамкового договору сторонами була погоджена вартість 1 тонни катанки сталевої у сумі 352,40 євро. Відтак, вартість втраченого вантажу становить 1 584,04 євро (4,495 т (вага втраченого вантажу) * 352,40 євро), що станом на день звернення до суду склало 42 332,84 грн. (1 584,04 євро * 26,7246).

Отже, загальна сума збитків, спричинених внаслідок незбереження вантажу під час перевезення, становить 42 332,84 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Відсутність хоча б одного із вищеперелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Установивши фактичні обставини у даній справі, суд вважає, що невиконання відповідачем визначених законодавством зобов`язань в частині збереження перевезеного вантажу за залізничною накладною № 45694924 від 06.11.2019 р. призвело до втрати частини вантажу, внаслідок чого позивачу були завдані збитки у розмірі його дійсної вартості, що є складом порушення господарського зобов`язання. У той же час, залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди (ст. 113 Статуту).

Доводи відповідача про те, що позивач не є власником вантажу, а тому він не міг понести збитків, суд відхиляє та зазначає, що внесення у графу 20 залізничної накладної № 45694924 від 06.11.2019 інформації щодо ТОВ «Лемтранс», на чому наголошував відповідач, стосується не власника вантажу, а власника вагону, яким є вказана особа. Водночас, ПрАТ "ДМК" (позивач) зазначений у якості власника вантажу у графі 15 вказаної накладної, у якій також наявне посилання на рамковий договір № 1DMK/03/18/18-0265-11 від 01.03.2018 р., що свідчить про завдання шкоди саме позивачу.

Отже, наведені твердження відповідача є необгрунтованими та такими, що не відповідають Правилам оформлення перевізних документів, затвердженим наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000.

На підставі викладеного, беручи до уваги підтверджений факт вчинення залізницею порушення господарського зобов`язання, що виявилось у незбереженні вантажу, недостача якого сталась з вини відповідача та завдала позивачу збитків на суму 42 332,84 грн, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Також суд враховує, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" та постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, від 20.03.2020 № 242, від 25.03.2020 № 239, від 29.03.2020 № 241, від 02.04.2020 № 255, від 08.04.2020 № 262, від 15.04.2020 № 284, від 22.04.2020 № 291) з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин, у зв`язку з чим до ГПК України внесені зміни щодо продовження процесуальних строків.

Керуючись ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у сумі 42 332,84 грн. задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (51925, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Соборна, 18Б, ідентифікаційний код 05393043) збитки у сумі 42 332 (сорок дві тисячі триста тридцять дві) грн. 84 коп., витрати по сплаті судового збору у сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Повне судове рішення складене 27 квітня 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення, який не може бути меншим строку карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Головіна К. І.