ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.04.2020 Справа № 905/51/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.

секретар судового засідання Доннік Н.В.,

розглянувши матеріали справи за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, )

до відповідача: Комунального підприємства "Тепломережа" Вугредарської міської ради" (85670, Донецька область, м. Вугледар, вул. 13 Десантників, 53, )

про стягнення 4 809 268,06 грн., з яких: 3 564 065,18 грн. - основний борг, 440 267,13 грн. - пеня, 239 023,34 грн. - 3% річних, 565 912,41 грн. - інфляційні втрати.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з позовною заявою до Комунального підприємства "Тепломережа" Вугредарської міської ради" про стягнення 4 809 268,06 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання природного газу №3143/1718-БО-6 від 14.09.2017р. щодо несвоєчасної оплати поставленого газу.

Ухвалою суду від 11.01.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/51/20, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

30.01.2020 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання №03/23 від 28.01.2020, в якому останній визнає розмір основної заборгованості та просить суд, у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем зменшити розмір 3% річних, інфляційних втрат, пені на 90%.

07.03.2020 на адресу суду від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача №03/23 від 28.01.2020, в яких позивач просить суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача №03/23 від 28.01.2020 та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

14.09.2017р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Комунальним підприємством "Тепломережа" Вугредарської міської ради" (споживач) був підписаний договір №3143/1718-БО-6 (далі - договір) постачання природного газу, за приписами п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору природний газ, що постачається цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

За правилами п.2.1 укладеного сторонами договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017р. по 31.03.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 944,9 тис. куб. метрів.

Згідно з п.3.1 договору постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

За змістом п.5.2 договору ціна за 1000 куб.м газу за цим договором на дату його укладання становить 7 907,20 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9 488,64 грн.

За приписами п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з п. 8.2 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 11.01.2018р.) у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше підвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 12.1 договору договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2017р. до 31.03.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір, та укладена в його межах додаткова угода підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору між позивачем та відповідачем було підписано наступні акти приймання-передачі природного газу:

- б/н від 31.10.2017р. у жовтні 2017 року на суму 355 918,88 грн.,

- б/н від 30.11.2017р. у листопаді 2017 року на суму 889 740,29 грн.,

- б/н від 31.12.2017р. у грудні 2017 року на суму 1 162 434,31 грн.,

- б/н від 31.01.2018р. у січні 2018 року на суму 1 229 537,98 грн.,

- б/н від 28.02.2018р. у лютому 2018 року на суму 1 170 072,66 грн.,

- б/н від 31.03.2018р. у березні 2018 року на суму 1 108 709,63 грн.

Позивач поставив природний газ на загальну суму 5 916 413,75 грн.

Відповідачем вартість поставленого природного газу була оплачена не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 3 564 065,18 грн.

Як зазначає позивач, відповідач встановлений договором обов`язок по оплаті отриманого товару у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заявлено вимогу, зокрема, про стягнення основного боргу у розмірі 3 564 065,18 грн.

Також, заборгованість в сумі 3 564 065,18 грн. підтверджується підписаним сторонами 30.11.2019 актом звіряння розрахунків.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відтак, зобов`язання з оплати газу, мали бути виконані наступним чином:

- за поставкою жовтня 2017 року - 25.11.2017р. включно,

- за поставкою листопада 2017 року - 25.12.2017р. включно,

- за поставкою грудня 2017 року - 25.01.2018р. включно,

- за поставкою січня 2018 року - 25.02.2018р. включно,

- за поставкою лютого 2018 року - 25.03.2018р. включно,

- за поставкою березня 2018 року - 25.04.2018р. включно.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобов`язання за договором №3143/1718-БО-6 від 14.09.2017р. виконав належним чином, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обов`язки щодо оплати вартості поставленого газу в повному обсязі, вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення 3 564 065,18 грн. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до п.8.2 договору, позивачем заявлена до стягнення пеня за загальний період з 28.11.2017р. по 25.10.2018р. в розмірі 440 267,13 грн.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України).

Позивачем заявлені до стягнення 3% річних за загальний період з 28.11.2017р. по 21.10.2019р. в розмірі 239 023,34 грн. та інфляційні втрати за загальний період 01.12.2017 по 30.09.2019 в розмірі 565 912,41 грн.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши за допомогою калькулятора штрафів програмного комплексу "Ліга: Закон" наданий позивачем розрахунок пред`явлених до стягнення з відповідача сум пені, інфляційних та 3% річних, суд дійшов висновку про його обгрунтованість та арифметичну вірність, а саме: пеня - 440 267,13 грн., 3% річних - 239 023,34 грн., інфляційні втрати - 565 912,41 грн. Відповідач протилежного не довів, проти поданого розрахунку позивача не заперечив, власного контррозрахунку позовних вимог не надав.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних, інфляційних втрат та пені.

У відповідності до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається, відповідач мотивує своє клопотання тим, що розраховувався за отриманий природний газ по мірі надходжень коштів від споживачів м. Вугледар; він є захищеним споживачем природного газу в розумінні Закону України "Про ринок природного газу" та є єдиним виробником теплової енергії, надавачем послуг з централізованого опалення у м. Вугледар Донецької області, на підприємство відповідача покладено обов`язок безперебійно постачати теплову енергію споживачам протягом опалювального сезону, а у зв`язку з низькою платоспроможністю значної кількості споживачів теплової енергії, особливо фізичних осіб, відсутністю коштів, підприємство буде позбавлене можливості своєчасно ліквідовувати аварійні ситуації, проводити поточні ремонти теплових мереж та технічне обслуговування обладнання котельні і теплових пунктів, своєчасно та якісно надавати комунальні послуги споживачам м. Вугледар; відповідач здійснює постачання теплової енергії тільки в опалювальний період, тобто з 15 жовтня по 15 квітня, у зв`язку з чим не завжди має можливість провести своєчасну оплату своїх зобов`язань; в результаті невиконання кінцевими споживачами зобов`язань з оплати отриманих послуг, КП "Тепломережа" Вугледарської міської ради" перебуває в тяжкому матеріальному стані. Відповідач також вказує, що з метою реалізації Закону України № 1730-УІІІ "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих оганізацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", 16.06.2017 КП "Тепломережа" Вугледарської міської ради" внесено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (наказ Мінрегіону від 16.06.2017 № 152, номер особового запису в реєстрі - 32).

На підтвердження таких обставин надано суду звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2018 рік, баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2018.

Суд враховує, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені.

У статті 233 Господарського кодексу України, словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суд першої інстанції користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства (ст. 3, ч. 3 ст. ст. 509 Цивільного кодексу України), якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року).

Суд приймає до уваги обставини, що відповідач є єдиним виробником теплової енергії, надавачем послуг з централізованого опалення у м. Вугледар Донецької області. Збиткова господарська діяльність відповідача значною мірою зумовлена невиконанням перед ним зобов`язань споживачами за отримані послуги з централізованого опалення. Наявність такої заборгованості залежить не лише від заявника, а і від виконання зобов`язань з боку споживачів послуг боржника.

Також суд приймає до уваги, що позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання або погіршення матеріального стану підприємства, саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору.

З огляду на те, що пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може. Окрім стягнення пені, позивач нараховує та стягує також проценти річних та інфляційні втрати, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. Тому, при зменшенні розміру пені, позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Суд зазначає, що зменшення пені на 90% є значним та нівелює суть відповідальності за порушення зобов`язання, тому вважає за можливе зменшити пред`явлену до стягнення з відповідача суму пені на 50% - до 220 133,57 грн.

В іншій частині клопотання відповідача суд відхиляє, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

За змістом з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, нарахування 3% річних та індексу інфляції входить до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Тепломережа" Вугредарської міської ради" про стягнення: 3564065,18 грн. основного боргу - задовольнити, 440 267,13 грн. пені - задовольнити частково в сумі 220 133,57 грн., 239 023,34 грн. 3% річних - задовольнити, 565 912,41 грн. інфляційних втрат - задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Тепломережа" Вугредарської міської ради" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3564065,18 грн. основного боргу, 220 133,57 грн. пені, 239 023,34 грн. 3% річних, 565 912,41 грн. інфляційних втрат, витрати на оплату судового збору в сумі 72139,02 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 09.04.2020 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.04.2020.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач: Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ).

Відповідач: Комунальне підприємство "Тепломережа" Вугредарської міської ради" (85670, Донецька область, м. Вугледар, вул. 13 Десантників, 53, ).

Суддя О.М. Сковородіна