ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2020 р. Справа№ 925/1286/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Зубець Л.П.

Дідиченко М.А.

без повідомлення (виклику) учасників справи,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» від імені якого діє Шполянський район електричних мереж на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.01.2020 у справі №925/1286/19 (суддя Боровик С.С., повний текст складено - 20.01.2020) за позовом публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» від імені якого діє Шполянський район електричних мереж до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агроспілка» про стягнення 209 500,56 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» від імені якого діє Шполянський район електричних мереж звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агроспілка» про стягнення заборгованості за перевищення договірної величини споживання електроенергії в сумі 209 500,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання електричної енергії №73 від 01.12.2011 щодо договірної величини споживання електричної енергії у березні 2018 року та належної оплати її вартості, у зв`язку з чим в останнього утворилась заборгованість.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 20.01.2020 у справі №925/1286/19 в задоволенні позову відмовлено.

Так, суд виходив з доведеності факту перевищення відповідачем договірної величини споживання електричної енергії у березні 2018 року, що за висновком суду є достатньою підставою для нарахування відповідачу 209 500,56 грн. за понад договірне споживання електричної енергії у відповідності до положень п. 4.2.2 договору та ст. 26 Закону України «Про електроенергетику». Однак, суд відмовив у позові через сплив строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем. При цьому, в обґрунтування своєї позиції, суд зазначив, що встановлена статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» санкція є господарсько-правовою відповідальністю за порушення у сфері господарювання і за правовою природою є штрафом, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню спеціальна позовна давність тривалістю в один рік, строк якої як встановлено судом було пропущено позивачем.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 20.01.2020 та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Апелянт не згоден з висновком суду щодо застосування до спірних правовідносин річного строку позовної давності, оскільки вважає, що заборгованість за перевищення договірної величини споживання електроенергії не є за своєю суттю неустойкою в розумінні статі 549 Цивільного кодексу України, оскільки передбачена договором та статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» відповідальність обчислюється не у відсотках, а у подвійному розмірі за перевищення договірного споживання електричної енергії. Тому, за доводами скаржника, суд дійшов неправомірного висновку про застосування річного строку позовної давності.

З огляду на те, що предметом розгляду у справі №925/1286/19 є вимога про стягнення 209 500,56 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України та підлягає розгляду без повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, проте мотивувальна частина оскаржуваного рішення місцевого господарського суду підлягає зміні, з наступних підстав.

Між Публічним акціонерним товариством «Черкасиобленерго» від імені якого діє Шполянський район електричних мереж (постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агроспілка» (споживач) 01.12.2011 було укладено договір про постачання електричної енергії №73, за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача в межах дозволеної потужності 543 кВт, величини якої по об`єктах споживача визначені в п. 6 додатку «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору сторони зобов`язалися під час виконання умов договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.

За перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору, та відповідно до статті 26 Закону України «Про електроенергетику», у разі перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини електричної енергії та двократну вартість різниці між найбільшою величиною потужності, що зафіксована протягом розрахункового періоду, та договірною (граничною) величиною потужності. При цьому, плата за перевищення договірної (граничної) величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячним споживанням 50 000 кВт. год. і більше (п. 4.2.2 договору).

Згідно п. 5.5 договору споживач має право протягом поточного розрахункового періоду звернутись письмово до постачальника електричної енергії за коригуванням договірної величини споживання електричної енергії. Датою надходження звернення є дата реєстрації письмового звернення у постачальника. Пропозиції споживача щодо коригування договірних величин можливі лише за умови оплати додатково заявлених обсягів, які споживач здійснює на підставі самостійно отриманих рахунків у постачальника та отримання постачальником заяви споживача не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення розрахункового періоду. Скоригована договірна (гранична) величина споживання електричної енергії та потужності дійсна з дня проведення коригування при умові надання споживачем постачальнику копій документів, що підтверджують оплату додатково заявлених обсягів. Постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право відмовити споживачу в коригуванні (збільшенні) договірних величин у разі невиконання споживачем своїх зобов`язань щодо оплати електричної енергії за цим договором. Повідомлення про рівні відкоригованих договірних величин споживання електричної енергії та потужності є невід`ємною частиною цього договору.

У пункті 9.4 договору сторони встановили строк дії договору до 31.12.2011 та визначили, що договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявить про припинення дії договору або перегляд його умов.

В додатку №1 від 29.09.2017 до договору про постачання електричної енергії №73 від 01.12.2011 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу. Очікувані обсяги споживання електричної енергії (договірна величина споживання електричної енергії на 2018 рік СТОВ «Агроспілка»», сторони погодили очікуваний обсяг споживання електроенергії у березні 2018 року - 106,8 тис. кВт/год.

Згідно з п. 1 додатку №3 «Порядок розрахунків» до договору про постачання електричної енергії №73 від 01.12.2011, розрахунковим періодом для визначення обсягу спожитої електричної енергії та інших платежів вважається період часу з 1 по останнє число розрахункового місяця. При розрахунках за фактично спожиту електроенергію поняття «Розрахунковий період» та «календарний місяць» вважати прирівняними.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2018 СТОВ «Агроспілка» звернулося до постачальника з листом, в якому просило скоригувати величину очікуваного споживання електроенергії на березень місяць 2018 року в розмірі 20 тис. кВт/год.

У повідомленні №370 від 02.03.2018 ПАТ «Черкасиобленерго» від імені якого діє Шполянський район електричних мереж надісланому споживачу, постачальник погодив скориговану договірну величину споживання електричної енергії на березень 2018 року у розмірі 20 тис. кВт.год.

СТОВ «Агроспілка» 06.03.2018 здійснив оплату вартості заявленого обсягу електроенергії у розмірі 20 тис. кВт.год., що підтверджується копією платіжного доручення №247 від 06.03.2018 на суму 49 232,39 грн.

Згодом, споживач звернувся до постачальника з листом №133 від 21.03.2018 про збільшення величини очікуваного споживання електроенергії на березень 2018 року до рівня 130 тис. кВт.год.

ПАТ «Черкасиобленерго» від імені якого діє Шполянський район електричних мереж повідомленням №547 від 28.03.2018 відмовило споживачу у коригуванні договірної величини споживання електричної енергії на березень 2018 року до рівня 130 тис. кВт.год. у зв`язку з несплатою за додатково заявлені обсяги, зазначивши, що договірна величина споживання електричної енергії на березень 2018 складає раніше узгоджений обсяг на рівні 20 тис. кВт.год.

В свою чергу, як вбачається з копії платіжного доручення №347 від 29.03.2018

оплату за заявлені 130 тис. кВт.год. у сумі 270 969,60 грн. споживач здійснив 29.03.2018.

Натомість, у відповідності до положень п. 5.5 договору про постачання електричної енергії №73 від 01.12.2011 оплата за додатково заявлені обсяги здійснюється не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення розрахункового періоду.

Отже, оплата проведена відповідачем після встановлених договором строків.

За таких обставин, постачальник правомірно відмовив СТОВ «Агроспілка» у коригуванні договірної величини постачання електричної енергії у березні 2018 року до рівня 130 тис. кВт.год.

Згідно акту прийняття-передавання товарної продукції, складеного між сторонами 31.03.2018, споживачем у березні 2018 року використано 122 056 кВт.год. активної електричної енергії на суму 300 667,87 з ПДВ (а.с. 55).

Враховуючи, що узгоджений розмір договірної величини споживання електричної енергії на березень 2018 року становив 20 000 кВт.год., а обсяг використаної відповідачем електричної енергії в зазначений період склав 122 056 кВт.год., відтак, останній перевищив обсяг споживання електричної енергії на 102 056 кВт.год.

У зв`язку з перевищенням обсягу споживання електричної енергії у березні 2018 року, позивач виставив до сплати відповідачу рахунок №73 від 31.03.2018 на суму 209 500,56 грн. за понад договірну величину споживання електричної енергії.

Однак, як зазначає позивач, відповідач оплату згідно наведеного рахунку не здійснив, вимоги претензії №705 від 19.04.2018 про сплату вказаної суми коштів не виконав, що призвело до виникнення у відповідача заборгованості у розмірі 209 500,56 грн. за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у вигляді двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величини електричної енергії за березень 2018 року.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.

В мотивування прийнятого рішення суд зазначив, що перевищення відповідачем договірної величини споживання електричної енергії у березні 2018 року є достатньою підставою для нарахування відповідачу 209 500,56 грн. за понаддоговірне споживання електричної енергії у відповідності до положень п. 4.2.2 договору та ст. 26 Закону України «Про електроенергетику». Однак, суд дійшов висновку про відмову у позові через сплив строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем. При цьому, в обґрунтування своєї позиції, суд зазначив, що встановлена статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» санкція є господарсько-правовою відповідальністю за порушення у сфері господарювання і за правовою природою є штрафом, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню спеціальна позовна давність тривалістю в один рік, строк якої як встановлено судом позивачем було пропущено.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із вказаними висновками місцевого господарського суду, з наступних підстав.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 275 Господарського Кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Так, частиною 6 статті 26 Закону України «Про електроенергетику», яка була чинною на момент укладення договору №73 від 01.12.2011, було передбачено, що споживачі у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини електроенергії.

Однак, 11.06.2017 набув чинності Закон України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до п. 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про електроенергетику», крім: визначення термінів «енергогенеруючі компанії», «енергопостачальними», «оптовий ринок електричної енергії України», «учасники оптового ринку електричної енергії України», «граничні показники», «поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового ринку електричної енергії», «алгоритм оптового ринку електричної енергії», «оптове постачання електричної енергії», «уповноважений банк», передбачених статтею 1, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статті 9, яка втрачає чинність через 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом; абзаців першого і другого частини другої статті 12, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статей 15, 15-1, 17, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії.

Отже, обов`язок сплати споживачами енергопостачальникам двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини, у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину, було передбачено частиною 6 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», що втратив чинність з 11.06.2017.

Чинний у грудні 2017 року Закон України «Про ринок електричної енергії» не передбачає відповідальності за порушення договірних величин споживання електричної енергії та не встановлює її розміру.

Факт перевищення відповідачем договірних величин споживання електричної енергії мав місце у березні 2018 року, тобто після вищевказаних змін у законодавстві.

Разом з тим, сторони укладаючи договір, зобов`язувалися керуватися чинним законодавством (пункт 2.1 договору) і при виконанні договору узгоджувати свою поведінку з урахуванням положень саме чинного законодавства, яке не передбачає відповідальності за перевищення договірних величин споживання електроенергії.

Крім того, умови укладеного між сторонами договору постачання електричної енергії, які врегульовують відповідальність споживача за перевищення обсягу фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, містять безпосереднє відсилання на положення ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» (п. 4.2.2 договору №73 від 01.12.2011), що як встановлено судом втратив чинність на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп99 «У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)», за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

При виконанні договору сторони повинні узгоджувати свою поведінку з урахуванням положень саме чинного законодавства, яке не передбачає відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та не встановлює її розміру.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №923/252/18, від 24.06.2019 у справі №917/1503/18.

Таким чином, враховуючи, що факт перевищення відповідачем договірних величин споживання електроенергії мав місце вже після вищевказаних змін у законодавстві, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача підстав для нарахування відповідачу боргу за перевищення договірної (граничної) величини споживання електричної енергії у вигляді двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величини електричної енергії за березень 2018 року, з огляду на відсутність правового врегулювання такого способу визначення вартості спожитої електроенергії із застосуванням подвійного тарифу станом на час виникнення спірних відносин.

Крім того, судом враховується, що відповідач у спірному місяці сплатив як за погоджені спочатку 20 тис. кВт.год., так і за перевищений обсяг фактично спожитої електроенергії, що підтверджується копіями платіжних доручень №247 від 06.03.2018 та №347 від 29.03.2018. При цьому, загальна сума оплати перевищує сумарну вартість електроенергії, нарахованої за березень 2018 року згідно акту прийняття-передавання товарної продукції від 31.03.2018.

З огляду на вищезазначене, місцевий господарський суд дійшов невірного висновку про те, що перевищення відповідачем договірної величини споживання електричної енергії у березні 2018 року є достатньою підставою для нарахування відповідачу 209 500,56 грн. за понаддоговірне споживання електричної енергії у відповідності до положень п. 4.2.2 договору та ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», оскільки чинне у спірному періоді законодавство не передбачає такого виду нарахування вартості за перевищення договірних величин споживання електроенергії.

Також невірним є висновок суду щодо відмови у позові з підстав спливу строку позовної давності, з огляду на наступне.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання.

Враховуючи встановлені судом обставини безпідставного нарахування позивачем боргу за перевищення договірної (граничної) величини споживання електричної енергії у вигляді двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величини електричної енергії за березень 2018 року, з огляду на відсутність правового врегулювання такого способу визначення вартості спожитої електроенергії із застосуванням подвійного тарифу станом на час виникнення спірних відносин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав у задоволенні позовних вимог.

З огляду на відсутність підстав для задоволення позову, строк позовної давності та наслідки її спливу в такому разі не підлягають застосуванню, а відтак, колегія суддів відмовляє у задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності.

Крім того, слід зазначити, що встановлена статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» (втратив чинність) двократна вартість за перевищення договірних величин споживання електричної енергії є встановленим законом спеціальним способом визначення вартості спожитої електроенергії із застосуванням подвійного тарифу, а не видом відповідальності за порушення договірного зобов`язання чи штрафом, про що помилково зазначив місцевий суд в оскаржуваному рішенні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 23.04.2018 по справі №926/2121/17.

Таким чином, виходячи з викладеного, мотивувальну частину рішення Господарського суду Черкаської області від 20.01.2020 у справі №925/1286/19 слід змінити в частині висновку щодо наявності підстав для нарахування відповідачу 209 500,56 грн. за понад договірне споживання електричної енергії у відповідності до положень п. 4.2.2 договору та ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» та застосування до заявленої позивачем вимоги строку позовної давності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» від імені якого діє Шполянський район електричних мереж не підлягає задоволенню, проте мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині висновку щодо наявності підстав для нарахування відповідачу 209 500,56 грн. за понад договірне споживання електричної енергії у відповідності до положень п. 4.2.2 договору та ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» та застосування до заявленої позивачем вимоги строку позовної давності. В решті рішення - залишається без змін.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» від імені якого діє Шполянський район електричних мереж на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.01.2020 у справі №925/1286/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 20.01.2020 у справі №925/1286/19 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. У решті рішення Господарського суду Черкаської області від 20.01.2020 у справі №925/1286/19 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку згідно п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 17.04.2020 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.П. Зубець

М.А. Дідиченко