ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
"14" квітня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/354/20

Господарський суд Одеської області у складі:
Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Борисовій Н.В.

За участю представників сторін:
Від позивача: - не з`явився,

Від відповідача: не з`явився,

розглянувши справу за позовом за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до відповідача Військової частини " НОМЕР_1 " про стягнення 101 432,44 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Військової частини " НОМЕР_1 " про стягнення 101 432,44 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.02.2020р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу прийнято розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та підготовче засідання призначено на "05" березня 2020 р. о 09:30 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.03.2020р. було відкладено судове засідання на "24" березня 2019 р. о 09:45 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.03.2020 року відповідно до ч.2 ст. 29 Закону України Про судоустрій і статус суддів, Указу Президента України від 13.03.2020р. №87/2020 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року, Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2, Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, розуміючи відповідальність держави за свою діяльність, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед відвідувачів та працівників суду, судом було перенесено судове засідання у справі №916/354/20, яке призначене на 24.03.2020р. о 09год.45хв., а саме на 14 квітня 2020р. о 11год.45хв.

У даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Суд звертає увагу на те, що відповідачем не було надано жодного клопотання про відкладення розгляду справи, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, однак надав усі необхідні документи, що не позбавляє суд можливості прийняти рішення за наявними матерілами справи.

14.04.2020р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані позивачем докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:
19.06.2018р. на 230 км.+ 500 м. автомобільної дороги «Київ-Одеса» була скоєна дорожньо-транспортна пригода (ДТП), внаслідок чого автомобіль марки «Мерседес-Бенц» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , отримав пошкодження.

Відповідно до Постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 26.07.2018р. у справі №521/11614/18 визнано ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення. Передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.07.2018р. у справі №521/11614/18 встановлено, що 19.06.2018р. о 08:50 на 230 км.+ 500 м. автомобільної дороги «Київ-Одеса», ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Мерседес-Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_2 під час перестроювання з правої смуги для руху в ліву, не впевнився у безпеці маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , чим порушив вимоги п. 10.1. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 КУпАП.

Також у Постанові Малиновського районного суду м. Одеси від 26.07.2018р. у справі №521/11614/18 було зазначено, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Його вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД№386500 від 19.06.2018р., схемою місця ДПТ та письмовими поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, транспортний засіб Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_2 належить Військовій частині НОМЕР_1 .

Позивачем, обґрунтовуючи позовні вимоги було зазначено, що відповідно до вимог Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів перед третіми особами є обов`язковим.

В матеріалах справи наявний Поліс АМ/7361681 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів (код страховика 078), страхувальник ОСОБА_2 , забезпечений транспортних засіб Volkswagen Passat н/з НОМЕР_3 .

Відповідно до витягу з Центральної бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро, на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільна-правова відповідальність відповідача - Військової частини НОМЕР_1 не була застрахована.

Відповідно до звіту №09/07-76 від 21.07.2018р. оцінки вартості матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля марки Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_3 , виконаного регіональним партнером ТОВ «СОС Сервіс Україна» суб`єктом оціночної діяльності ФОП Гасіца Б.П., вартість (розмір) матеріального збитку завданого власнику вищевказаного автомобіля, становить 199 306,80грн.

У зв`язку із тим, що ринкова вартість пошкодженого колісного транспортного засобу до ДТП складала 199 606,80грн., вартість в пошкодженому стані 100 660,00грн., а вартість відновлювального ремонту становить 353 820,64грн., відділом експертиз МТСБУ виконано розрахунок розміру регламентної виплати, яка склала 98 646,80грн. (різниця між вартістю до та після ДТП).

Внаслідок пошкодження автомобіля Volkswagen Passat н/з НОМЕР_3 в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка сталась 19.06.2018р., власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою від 04.08.2018р., у зв`язку з тим, що відповідно до п.п. а п. 41.1. ст. 41 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до ст. 22 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП.

Відповідно до п. 9.4. ст. 9 Закону, страхові виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

У зв`язку із настанням події, передбаченої п. п. «а» п. 41.1. Закону, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі ОСОБА_2 в розмірі 98 646,80грн., згідно платіжного доручення №992705 від 23.08.2018р.

Окрім цього, згідно платіжних доручень №992641 від 21.08.2018р. та №9933895 від 19.09.2018р., МТСБУ сплатило також за послуги аварійного комісара (експерта) та врегулювання страхового випадку по справі №50836 грошові кошти у розмірі 2 785,64грн.

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро направлено на стягнення з Військової частини „ НОМЕР_1 суми сплаченого відшкодування в розмірі 98 646,80 грн. та суми сплачених витрат на встановлення розміру збитків та збору документів в розмірі 2 785,64 грн.

Надаючи заперечення щодо заявлених позовних вимог відповідачем було зазначено суду, що відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки від 01.03.2013 №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки від 01.03.2013 №4, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідачем було зазначено суду, що відповідно допостанови Малиновського районного суду міста Одеса від 26.07.2018 року по справі №521/11614/18, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому завдана шкода має відшкодовуватися, саме ним.

Також відповідач посилався на ст. 1 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України, де визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально- мастильні матеріали, продовольство, технічне, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Згідно зі ст. З цього Закону, військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей передбачених частиною другою цієї статті).

Крім того, посилаючись на п. 1.3. та на п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України 24.11.2003р. №142/5/2092 (зі змінами) відповідачем було зазначено, що зі звіту про оцінку автомобіля, що міститься в додатках до позовної заяви, стало відомо, що огляд автомобіля проводився лише у присутності володільця, а ОСОБА_1 не залучався.

Крім того, суд звертає увагу відповідача, що у відзиві на позовну заяву (вх.ГСОО№5748/20 від 04.03.2020р.), а саме у прохальній частині було невірно вказано розмір страхового відшкодування 74 588,32грн., замість вірного 98 646,80грн. та витрат на встановлення розміру збитку та збору документів у розмірі 2 785,64грн.

Надалі представником позивача було подано відповідь на відзив (вх.ГСОО№6399/20 від 12.03.2020р.), де було зазначено, що з відповіді Південного територіального управління військової служби правопорядку від 03.12.2019р. вбачається, що транспортний засіб марки «Мерседес-Бенц», державний номерний знак НОМЕР_2 належить військовій частині НОМЕР_1 , а водій ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , та на момент ДТП, яка мала місце 19.06.2018р., виконував службове завдання.

Таким чином, позивач зазначає, що Моторне (транспортне) страхове бюро вірно звернувся до власника (володільця) транспортного засобу, що спричинив ДТП, а саме Військової частини НОМЕР_1 , а не до водія, а тому доводи відповідача з цього приводу, за твердженням позивача, є необґрунтованими.

Також позивачем надавались пояснення та було зазначено, що п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України 24.11.2003р. №142/5/2092 (зі змінами), на яку посилається відповідач, передбачено, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

У даному випадку, як зазначає позивач, для огляду пошкодженого транспортного засобу було викликано винну особу водія. Також позивачем було зазначено, що наданий висновок відповідає вимогам ст. 98 ГПК України, а саме дослідження виконано з дотриманням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України 24.11.2003р. №142/5/2092.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.
У відповідності до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За положеннями ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За положеннями ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Пунктом 1 ст.1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України визначено, зо з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як встановлено судом, 19.06.2018р. на 230 км.+ 500 м. автомобільної дороги «Київ-Одеса» була скоєна дорожньо-транспортна пригода (ДТП), внаслідок чого автомобіль марки «Мерседес-Бенц» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , отримав пошкодження.

Відповідно до Постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 26.07.2018р. у справі №521/11614/18 визнано ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення. Передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.07.2018р. у справі №521/11614/18 встановлено, що 19.06.2018р. о 08:50 на 230 км.+ 500 м. автомобільної дороги «Київ-Одеса», ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Мерседес-Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_2 під час перестроювання з правої смуги для руху в ліву, не впевнився у безпеці маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , чим порушив вимоги п. 10.1. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 КУпАП.

Також у Постанові Малиновського районного суду м. Одеси від 26.07.2018р. у справі №521/11614/18 було зазначено, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Його вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД№386500 від 19.06.2018р., схемою місця ДПТ та письмовими поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, транспортний засіб Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_2 належить Військовій частині НОМЕР_1 .

Також було встановлено судом, В матеріалах справи наявний Поліс АМ/7361681 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів (код страховика 078), страхувальник ОСОБА_2 , забезпечений транспортних засіб Volkswagen Passat н/з НОМЕР_3 .

Відповідно до витягу з Центральної бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро, на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільна-правова відповідальність відповідача - Військової частини НОМЕР_1 не була застрахована.

Відповідно до звіту №09/07-76 від 21.07.2018р. оцінки вартості матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля марки Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_3 , виконаного регіональним партнером ТОВ «СОС Сервіс Україна» суб`єктом оціночної діяльності ФОП Гасіца Б.П., вартість (розмір) матеріального збитку завданого власнику вищевказаного автомобіля, становить 199 306,80грн.

У зв`язку із тим, що ринкова вартість пошкодженого колісного транспортного засобу до ДТП складала 199 606,80грн., вартість в пошкодженому стані 100 660,00грн., а вартість відновлювального ремонту становить 353 820,64грн., відділом експертиз МТСБУ виконано розрахунок розміру регламентної виплати, яка склала 98 646,80грн. (різниця між вартістю до та після ДТП).

Внаслідок пошкодження автомобіля Volkswagen Passat н/з НОМЕР_3 в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка сталась 19.06.2018р., власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою від 04.08.2018р., у зв`язку з тим, що відповідно до п.п. а п. 41.1. ст. 41 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У зв`язку із настанням події, передбаченої п. п. «а» п. 41.1. Закону, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі ОСОБА_2 в розмірі 98 646,80грн., згідно платіжного доручення №992705 від 23.08.2018р.

Окрім цього, згідно платіжних доручень №992641 від 21.08.2018р. та №9933895 від 19.09.2018р., МТСБУ сплатило також за послуги аварійного комісара (експерта) та врегулювання страхового випадку по справі №50836 грошові кошти у розмірі 2 785,64грн.

Як визначено п.1.6. ст.1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до п. 22.1. та п. 22.2 ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Положеннями п.п. 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зазначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Як передбачено п. п. а) п.41.1. ст.41 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7. статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п. п. 38.2.1. та 38.2. ст. 38 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону; до водія транспортного засобу, який заволодів транспортним засобом за допомогою протиправних дій.

Судом за матеріалами справи встановлено, що відповідно до витягу з Центральної бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро, на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільна-правова відповідальність відповідача - Військової частини НОМЕР_1 не була застрахована.

Військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України (ст.ст.1, 3 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України).

Правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням (ч.ч.1, 2 ст.137 ГК України).

Відповідно до п.5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та ФДМУ №142/5/2092 від 24.11.2003р., у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою або повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).

Як передбачено ч.ч.1, 2 ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду (ч.ч.1, 3, 4 ст.225 ГК України).

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина 2 статті 22 Кодексу).

З аналізу вищевказаних норм законодавства, вбачається, що об`єктивною стороною правопорушення є наявність збитків в майновій сфері кредитора, протиправна поведінка, яка втілилась в невиконанні або неналежному виконанні боржником зобов`язання, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками. Відсутність хоч би одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним зобов`язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Таким чином, військовослужбовець ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Мерседес-Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_2 , є винним у скоєнні ДТП за участю автомобіля Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 . В результаті вказаного ДТП, що сталася 19.06.2018р., автомобілю Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_3 було завдано пошкодження, що коштувало 98 646,80грн., із яких МТСБУ, з підстав того, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця автомобіля «Мерседес-Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_2 , не застрахована, відшкодувало ОСОБА_2 98 646,80грн.

За таких обставин, господарський суд вважає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача суму відшкодування в розмірі 98 646,80грн. та суму сплачених витрат на встановлення розміру збитку та збір документів в розмірі 2 785,64грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано, в судові засідання відповідач не з`являвся хоча заздалегідь був повідомлений про дату час та місце судового засідання.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 20 73, 74, 76, 86, 126, 129, 165, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до відповідача Військової частини " НОМЕР_1 " про стягнення 101 432,44 грн. задовольнити.

2. Стягнути з Військової частини „ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8; ) суму сплаченого відшкодування у розмірі 98 646 (дев`яносто вісім тисяч шістсот сорок шість) грн. 80 коп., суму сплачених витрат на встановлення розміру збитку та збір документів в розмірі 2 785 (дві тисячі сімсот вісімдесят п`ять) грн. 64 коп. та витрати по сплаті судового у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України
Повний текст складено 21 квітня 2020 р.

Суддя С.Ф. Гут