ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

13 квітня 2020 року Справа № 915/394/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О.,

розглянувши матеріали

заяви: Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; адреса для листування: 49027, м. Дніпро, а/с 1800)

про видачу судового наказу

про: стягнення з фізичної особи-підприємця Безвершенко Тетяни Борисівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 04.09.2013 в розмірі 11097,20 грн, з яких: 679,76 грн - заборгованість за кредитом, 1488,73 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5568,60 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 3360,11 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також сплаченого заявником судового збору,

В С Т А Н О В И В:

06.04.2020 акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з заявою б/н від 16.03.2020 (вх. № 4236/20) про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Безвершенко Тетяни Борисівни заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 04.09.2013 в розмірі 11097,20 грн, з яких: 679,76 грн - заборгованість за кредитом, 1488,73 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5568,60 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 3360,11 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також сплаченого заявником судового збору.

Дослідивши матеріали заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом статті 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

При цьому, за змістом статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Відповідно до ч.2 ст.154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

В обґрунтування поданої заяви АТ КБ "Приватбанк" зазначає, що 04.09.2013 фізичною особою - підприємцем Безвершенко Тетяною Борисівною було підписано заяву про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_2 .

Згідно вказаної заяви боржник приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://pb.ua, які разом із Заявою складають договір банківського обслуговування та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору.

На підтвердження зазначених вище обставин, заявник надав копію відповідної заяви, довідку про розмір встановлених кредитних лімітів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Разом з тим, заявником не надано суду доказів в підтвердження того, що підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг боржник розумів, ознайомився та погодився саме з тією редакцією Умов, яка надана заявником, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Витяг з Умов та правил не містить підпису боржника (ані фізичного, ані цифрового), а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 у справі №342/180/17.

Крім того, підписана боржником заява не містить умов щодо процентів, пені та комісії.

Таким чином, заявником не доведено, що вимоги про стягнення основного боргу, процентів за користування кредитом та комісії ґрунтуються на договорі, укладеному у письмовій (в тому числі електронній) формі.

Тобто, заявником не надано доказів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги щодо видачі судового наказу в частині стягнення суми основного боргу за кредитом, процентів, комісії та пені, що є порушенням приписів п.п.4, 5 ч.2, п.4 ч.3 ст.150 ГПК України.

Відповідно до п.п.1, 8 ч.1 ст.152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу, і з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказ.

Щодо видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з боржника пені в сумі 101040,02 грн за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором №б/н від 04.09.2013, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Заявлена заявником до стягнення пеня в сумі 5568,60 грн є штрафною санкцією в розумінні приписів ч.1 ст.230 ГК України, а отже за своєю правовою природою не є основним зобов`язанням, тобто вимога заявника в цій частині не відповідає ч.1 ст.148 ГПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Приписами ч.ч.2, 3 ст.152 ГПК України визначено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Згідно ч.2 ст.154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу в частині вимог щодо стягнення з боржника 679,76 грн заборгованості за кредитом, 1488,73 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 3360,11 грн заборгованості по комісії за користування кредитом на підставі п.п.1, 8 ч.1 ст.152 ГПК України, а щодо стягнення з боржника пені в розмірі 5568,60 грн - на підставі п.3 ч.1 ст.152 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.153 ГПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Разом з тим ч.2 ст.153 ГПК України передбачено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ч.1 ст.148, п.п.1, 3, 8 ч.1 ст.152, ч.1, ч.2 ст.153, ч.2 ст.154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити Акціонерному товариству комерційного банку "Приватбанк" у видачі судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Безвершенко Тетяни Борисівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 04.09.2013 в розмірі 11097,20 грн, з яких: 679,76 грн - заборгованість за кредитом, 1488,73 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5568,60 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 3360,11 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також сплаченого заявником судового збору.

2. Направити на адресу заявника акт відділу документального забезпечення Господарського суду Миколаївської області б/н від 06.04.2020 про недоліки в п.4 переліку додатків до заяви на 1-му аркуші.

3. Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

4. Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ГПК України, ухвала про відмову у видачі судового наказу може бути оскаржена в апеляційному порядку у строки визначені ст.256 ГПК України.

Суддя В.О.Ржепецький