ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" квітня 2020 р. Справа№ 925/1038/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Калатай Н.Ф.
суддів: Мартюк А.І.
Зубець Л.П.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1
на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.12.2019, повний текст якого складений 08.01.2020
у справі № 925/1038/19 (суддя Спаських Н.М.)
за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України
до 1. Військової частини НОМЕР_2
2. Військової частини НОМЕР_1
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1
про стягнення 20 465,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача 1 та відповідача 2 на користь позивача виплаченої останнім суми збитків (20 465,42 грн.), завданих пошкодженням автомобіля АС 4396295 ШД, державний номерний знак НОМЕР_3 , який належав КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня», внаслідок ДПТ, що сталася 02.02.2017 з вини ОСОБА_1 (третьої особи), який на час скоєння ДТП був військовослужбовцем, водія автомобіля Урал 4320, державний номерний знак НОМЕР_4 та який був закріплений за Військовою частиною польова пошта НОМЕР_5 (яка в подальшому отримала назву ВЧ НОМЕР_1 ). Заявлена до стягнення сума складається з виплаченого КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» за наслідками ДТП страхового відшкодування в сумі 19 865,42 грн., а також вартості послуг аварійного комісара в сумі 600,00 грн.
З матеріалів справи слідує, що при зверненні в серпні 2019 року до Господарського суду Черкаської області з вказаним позовом позивачем визначено відповідача Військову частину НОМЕР_2 як особу, яка зазначена власником транспортного засобу Урал 4320, державний номерний знак НОМЕР_4 у довідці поліції.
Водночас у поданому Військовою частиною НОМЕР_2 відзиві на позовну заяву (а.с. 69-72 т. 1) останньою зазначено про те, що зазначений в позові автомобіль (Урал 4320, державний номерний знак НОМЕР_4 ) був переданий на відповідальність, збереження та експлуатацію Військовій частині НОМЕР_1 , військовослужбовцем якої станом на дату вчинення ДТП була третя особа, а відтак, саме Військова частина НОМЕР_1 є належним відповідачем у вказаній справі.
З огляду на вказані обставини та враховуючи відповідне клопотання позивача про залучення співвідповідача (а.с.76-77 т. 1), ухвалою Господарського суду Черкаської області від 02.10.2019, серед іншого, до участі у справі в якості співвідповідача залучено Військову частину НОМЕР_1 .
Військова частина НОМЕР_1 проти задоволення позовну за власний рахунок заперечила зазначивши про те, що:
- до 01.04.2019 (тобто під час спірної ДТП примітка суду) Військова частина НОМЕР_1 не вела відокремленого господарства, не мала кошторису надходжень та видатків, рахунків в установах банків, не була суб`єктом господарської діяльності, а перебувала на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 , а відтак, обов`язок відшкодувати шкоду, завдану майну інших осіб, заподіяну внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на Військову частину НОМЕР_2 ;
- під час скоєння спірної ДТП транспортний засіб Урал 4320, державний номерний знак НОМЕР_4 перебував у розпорядженні іншого військового формування Військової частини НОМЕР_6 (командиром Військової частини польова пошта НОМЕР_5 (на даний час Військова частина НОМЕР_1 ) на підставі розпорядження Начальника Тилу Збройних Сил України від 22.11.2016 № 341/7/8002т був виданий наказ № 260 від 23.11.2016 про те, що військовослужбовець ОСОБА_1 вибув у відрядження на закріпленій за ним автомобільній техніці для виконання завдань щодо підвезення пально-мастильних матеріалів в зоні АТО та, в подальшому, прибув у Військову частину НОМЕР_6 ), яка несе за автомобіль повну відповідальність і тому саме ця військова частина повинна відповідати перед позивачем.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 19.12.2019, повний текст якого складений 08.01.2020, у справі № 925/1038/19 позов задоволено повністю стосовно Військової частини НОМЕР_1 . У позові до Військової частини НОМЕР_2 відмовлено повністю.
Суд першої інстанції при розгляд справи встановив, що позивач є належною особою, що здійснила страхове відшкодування власнику потерпілого в ДТП автомобіля і тому має право на відшкодування понесених витрат з винної особи в порядку регресу.
Задовольняючи позовні вимоги за рахунок Військової частини НОМЕР_1 суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки згідно з Атестатом № 2/70 Військової частини польова пошта НОМЕР_5 (а.с. 74 т. 1) та технічною документацією на автомобіль (а.с. 140 т. 1) саме за цією військовою частиною, яка в подальшому отримала назву ВЧ НОМЕР_1 , закріплено автомобіль, яким скоєно ДТП, саме остання має нести відповідальність за завдані спірною ДТП збитки.
З тих підстав, що автомобіль закріплений саме за ВЧ НОМЕР_1 , суд першої інстанції визнав безпідставними і посилання на те, що нести відповідальність у цьому спірному випадку має ВЧ НОМЕР_2 , на фінансовому забезпеченні якої перебувала ВЧ НОМЕР_1 , або ВЧ НОМЕР_6 , у відрядження до якої прибув військовослужбовець ОСОБА_1 на закріпленому за ним автомобілі.
Не погоджуючись з рішенням, 03.02.2020 Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 19.12.2019 у справі № 925/1038/19 та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.
У апеляційній скарзі апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що відповідальність за збитки, завдані спірною ДТП, має нести не апелянт, а Військова частина НОМЕР_2 або Військова частина НОМЕР_6 .
До апеляційної скарги апелянтом додані докази, проте всі докази, крім довідки № 197 від 03.02.2020, були додані ним до відзиву на позов, а відтак, не можуть вважатися додатковими доказами.
Не може вважатися додатковим доказом і довідка № 197 від 03.02.2020, оскільки вказана довідка фактично копіює додану апелянтом до відзиву на позов довідку № 1158 від 08.11.20019 (а.с. 149 т. 1).
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2020 справа № 925/1038/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.
При дослідженні матеріалів справи та апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що подана заявником апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 258 ГПК України, яка встановлює вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, з огляду на що ухвалою від 17.02.2020 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту надано час для усунення недоліків шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали доказів сплати судового збору в розмірі 2 881,50 грн. та відповідної заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав для його поновлення.
21.02.2020 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов супровідний лист, до якого додано платіжне доручення № 48 від 12.02.2020 про сплату судового збору в сумі 3 153,20 грн.
26.02.2020 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов супровідний лист, до якого додано клопотання про долучення матеріалів до апеляційної скарги, у якому скаржник просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, а також просить повернути різницю між сумою судового збору, передбаченої законом, і фактично сплаченими грошима в розмірі 271,00 грн.
Ухвалою від 04.03.2020 колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.:
- Військовій частині НОМЕР_1 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 19.12.2019 у справі № 925/1038/19;
- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.12.2019 у справі № 925/1038/19;
- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень до 20.03.2020;
- роз`яснено учасникам процесу, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);
- зупинено дію рішення Господарського суду Черкаської області від 19.12.2019 у справі № 925/1038/19;
- роз`яснено учасниками, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.
13.03.2020 до суду від позивача надійшов відзив, в якому позивач, з посиланням на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, просить посилання апелянта, викладені в апеляційній скарзі, вважати необґрунтованими та такими, що не мають значення для справи, апеляційну скаргу залишити без задовооення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Станом на 13.04.2020 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.
Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України прим суду).
Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При розгляді справи № 925/1038/19 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 192 100 грн., і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Враховуючи те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.12.2019 у справі № 925/1038/19 відкрито 04.03.2020, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався, з урахуванням вихідних та святкових днів, з 20.03.2020, апеляційна скарга має бути розглянута по 05.05.2020 включно.
Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

02.02.2017 о 11 год. 14 хв. у м. Дніпро на вул. Рощинська, біля будинку 51 відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_3 (далі Автомобіль) під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля Урал 4320, державний номерний знак НОМЕР_4 (далі Автомобіль 1) під керування ОСОБА_1 (третя особа).
У результаті ДТП пошкоджено Автомобіль.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано третю особу, що підтверджується постановою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15.03.2017 у справі № 206/804/17 та довідкою про дорожньо-транспорту пригоду № 513269 (а.с. 33, 30-31 т. 1).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).
Згідно з п. 21.1 ст. 22 Закону (тут і далі в редакції чинній на дату спірної ДТП) з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов`язковим.
З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах володіють Автомобілем 1, станом на дату спірної ДТП застрахована не була.
Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України (позивач) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно з положеннями п. 41.1 ст. 41 Закону позивач за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Власником Автомобіля є Комунальний заклад «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня», який, з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах володіють Автомобілем 1, станом на дату спірної ДТП застрахована не була, звернувся до позивача з вимогою щодо відшкодування шкоди, завданої спірною ДТП.
Згідно зі складеною позивачем Довідкою № 1 від 13.07.2017 про розмір відшкодування з фонду захисту потерпілих (а.с. 51) до виплати Комунальному закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» в якості страхового відшкодування призначено 19 865,42 грн.
Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 10 від 26.07.2017 (а.с. 54 т. 1), страхове відшкодування в сумі 19 865,42 грн. перераховано позивачем на рахунок КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня».
З відмітки банку на вказаному платіжному дорученні слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.
Водночас у виконаному на замовлення позивача ТОВ «Експерт Сервіс Авто» (Фізичною особою-підприємцем Якименко Р.Н. (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 483/16 від 15.06.2015) та аварійним комісаром Рощиним В.В. (свідоцтво № 472 від 28.03.2003, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача від 23.09.2015) Звітом автотоварознавчого дослідження № 15-02-17-1В від 21.03.2017 (а.с. 34-50 т. 1) встановлено, що вартість відновлювального ремонту Автомобіля з урахуванням його зносу складає 20 724,47 грн.
З матеріалів справи слідує, що за проведення вказаного дослідження позивачем сплачено 600,00 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи належним чином засвідченою копією платіжного доручення № 72рв від 29.03.2017 (а.с. 53).
Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивач як особа, яка за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, та особа, яка виплатила шкоду, завдану внаслідок спірної ДТП особою, цивільно-правова відповідальність якої не була застрахована, є належною особою, що здійснила страхове відшкодування власнику пошкодженого в ДТП автомобіля і тому має право на відшкодування понесених витрат з винної особи в порядку регресу.
Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону (згідно з п. 13.1 ст. 13 Закону учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України)
Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Отже, відповідальність за шкоду завдану Автомобілем 1 має нести особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє вказаним транспортним засобом.
Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 2 Закону України «Про правовий режим майна у збройних силах України», є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у збройних силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у збройних силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у збройних силах України» військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також - ЗСУ).
Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГК України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Статтею 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних силах України» встановлено, що за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.
Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України.
Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 № 1588 від 08.11.2019 (а.с. 149 т. 1):
- Військову частину польова пошта НОМЕР_5 сформовано 01.08.2015 ( який з 01.01.2016 замінено на 00152071);
- відповідно до спільної директиви Міністерства Оборони України та начальника Генштабу Збройних Сил України від 26.04.2017, з 01.07.2017 внесено зміни до умовного найменування Військової частини, а саме Військова частина польова пошта НОМЕР_5 замінено на Військову частину НОМЕР_8 з кодом ЄДРПОУ НОМЕР_9 ;
- у подальшому, відповідно до спільної директиви Міністерства Оборони України та начальника Генштабу Збройних Сил України від 06.10.2018, з 01.11.2018 внесено зміни до умовного найменування військової частини - Військову частину НОМЕР_8 замінено на Військову частину НОМЕР_1 з кодом ЄДРПОУ НОМЕР_10 ( АДРЕСА_1 );
- до 01.04.2019 Військова частина НОМЕР_1 знаходилася на фінансовому забезпеченні у Військової частини НОМЕР_11 .
Факт перебування Військової частини НОМЕР_1 на фінансовому забезпеченні у Військової частини НОМЕР_11 учасниками судового процесу не заперечується.
Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, перебування на фінансовому забезпеченні (фактично йде мова про фінансування потреб Військової частини НОМЕР_1 через Військову частину НОМЕР_11 ) не виключає можливості Військової частини НОМЕР_1 як самостійної юридичної особи нести майнову відповідальність за заподіяну шкоду за рахунок свого цільового фінансування, яке лише виділяється через Військову частину НОМЕР_11 , яка має банківські рахунки та бухгалтерію а відтак, безпідставними є посилання на те, що, з огляду на вказані обставини, належним відповідачем у справі є Військова частина НОМЕР_11 .
Згідно з Атестатом № 2/70 Військової частини польова пошта НОМЕР_5 (а.с. 74 т. 1) та технічною документацією на автомобіль (а.с. 140 т. 1), саме за цією військовою частиною (яка в подальшому отримала назву ВЧ НОМЕР_1 ) закріплено Автомобіль 1, а відтак, саме остання має нести відповідальність за завдані спірною ДТП збитки.
При цьому, за приписами ст. 1178 ЦК України саме господарські відносини як правова підстава володіння майном дає можливість стягнення відшкодування з володільця автомобіля за завдану шкоду, проте у справі відсутні докази того, що право володіння автомобілем Урал 4320, державний номерний знак НОМЕР_4 виникло у ВЧ НОМЕР_6 м. Нікополь на підставі певного правового титулу (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо), що свідчить про існування господарських відносин, а не на підставі адміністративно-управлінських відносин між двома військовими частинами.
Отже, перенаправлення Автомобіля 1 в другу військову частину для виконання певних завдань за наказом командира військової частини є адміністративним розпорядженням, а не господарськими відносинами, які змінюють речове право на майно, а відтак, безпідставними є посилання на те, що належним відповідачем у справі є ВЧ НОМЕР_6 м. Нікополь.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі за рахунок Військової частини НОМЕР_1 та стягнення з останньої на користь позивача страхового відшкодування в сумі 19 865,42 грн. та вартості послуг аварійного комісара в сумі 600,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 задоволенню на підлягає, а рішення Господарського суду Черкаської області від 19.12.2019 у справі № 925/1038/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на Військову частину НОМЕР_1 .
Водночас колегія суддів зазначає про таке.
Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на дату звернення з цією апеляційною скаргою, при зверненні до господарського суду встановлені ставки судового збору в таких розмірах:
- за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
- за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
- за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду; апеляційних скарг у справі про банкрутство; заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги;
- за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).
З урахуванням вказаних приписів закону, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2019 (1 921,00 грн.), при зверненні до суду з цією апеляційною скаргою судовий збір мав бути сплачений в розмірі 2 881,50 грн. (1 921,00/100*150).
Водночас за подання цієї апеляційної скарги Військовою частиною НОМЕР_1 судовий збір сплачено в сумі 3 153,20 грн. (платіжне доручення № 48 від 12.02.2020), що на 271,70 грн. (3 153,20-2 881,50) більше за визначений законом розмір.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
26.02.2020 від Військової частини НОМЕР_1 до суду надійшло клопотання, в якому апелянт, серед іншого, просить повернути різницю між сумою судового збору, передбаченої законом, і фактично сплаченими грошима в розмірі 271,70 грн.
Враховуючи сплату апелянтом судового збору платіжним дорученням № 48 від 12.02.2020 за звернення з цією апеляційної скаргою в розмірі, на 271,70 грн. більше за встановлений законом, подане клопотання про повернення судового збору підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.12.2019 у справі № 925/1038/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 19.12.2019 у справі № 925/1038/19 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду Черкаської області від 19.12.2019 у справі № 925/1038/19.
4. Клопотання Військової частини НОМЕР_1 про повернення судового збору задовольнити.
5. Повернути Військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_12 ) судовий збір в сумі 271 (двісті сімдесят одна) грн. 71 коп., перерахований платіжним дорученням № 48 від 12.02.2020, оригінал якого міститься в матеріалах справи.
6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
7. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
8. Повернути до Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/1038/19.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець