ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2020 року м. Дніпро Справа № 904/4146/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Кузнецова В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Колісник І.І.) від 03.02.2020р. (дата складання повного тексту рішення 13.02.2020) у справі № 904/4146/19

за позовом Державного підприємства "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "-Альфа-Інвест-", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у сумі 20 396,14 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019р. Державне підприємство "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "-Альфа-Інвест-" 20 396,14 грн, з яких: 16509,21 грн компенсація донарахованого й не сплаченого за рахунком № СФ-0181 від 28.02.2019 земельного податку за 2017 2018 роки; 1716,98 грн компенсація залишку не сплаченого за рахунком № СФ-0182 від 28.02.2019 на суму 4339,90 грн земельного податку за січень-лютий 2019 року; 2169,95 грн компенсація не сплаченого за рахунком № СФ-0527 від 31.07.2019 земельного податку за липень 2019 року.

15.01.2020 позивачем подана до суду письмова заява про відмову від позовних вимог у частині стягнення з відповідача 3886,93 грн, що становить суму компенсаційних витрат, заявлених позивачем до стягнення відповідно до рахунків № СФ-0182 від 28.02.2019 за січень-лютий 2019 року та № СФ-0527 від 31.07.2019 за липень 2019 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2020 у справі № 904/4146/19:

- закрито провадження у справі в частині позовних вимог Державного підприємства "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади" до Товариства з обмеженою відповідальністю "-Альфа-Інвест-" про стягнення заборгованості у сумі 3886,93 грн.;

- у задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади" до Товариства з обмеженою відповідальністю "-Альфа-Інвест-" про стягнення заборгованості у сумі 16 509,21 грн відмовлено;

- судовий збір у сумі 1737,96 грн. покладено на позивача.

Не погодившись з вказаним рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду звернулося Державне підприємство "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади" із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2020 у справі № 904/4146/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "-Альфа-Інвест-" на користь Державного підприємства "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади" заборгованість по сплаті земельного податку у сумі 16 509,21 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема вказує на те, що судом першої інстанції надана невірна оцінка суті договірних відносин між сторонами, які передбачають здійснення відповідачем компенсації земельного податку незалежно від здійснення позивачем сплати цього податку до бюджету.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2020 поновлено Державному підприємству "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади" строк подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2020 року у справі № 904/4146/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2020 року у справі № 904/4146/19 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, прийнятим у відповідності до фактичних обставин справи та з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, посилаючись при цьому на умови укладеного між сторонами договору, які встановлюють обов`язок відповідача з компенсації саме сплаченого позивачем земельного податку, чого позивачем належними доказами не доведено.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 02.03.2009 між Державним підприємством "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади" (далі позивач, сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "-Альфа-Інвест-" (далі відповідач, сторона 2) укладено договір № 03/02 про відшкодування компенсаційних витрат із податку на землю (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору, сторона 1 надає рахунки з податку на землю за земельну ділянку площею 22,9 кв.м, що розташована під будівлею за адресою: вул. Писаржевського, 1а, м. Дніпро, де знаходиться ТОВ "-Альфа-Інвест-" до оформлення правовстановлюючих документів стороною 2, а сторона 2 зобов`язується відшкодувати стороні 1 компенсаційні витрати з податку на землю, які сплачує сторона 1 відповідно до розрахунку (Додаток № 1).

За умовами договору сторона 1 зобов`язується своєчасно повідомляти сторону 2 про суму компенсаційних витрат із податку на землю шляхом надання рахунків (п. 2.1 договору).

Пунктом 2.2 договору передбачено, що сторона 2 зобов`язується своєчасно протягом 5 банківських днів здійснювати оплату компенсаційних витрат із податку на землю, понесених стороною 1 відповідно до наданих рахунків.

Цей договір діє з 02.03.2009 до 31.12.2009. Цей договір вважається пролонгованим, якщо жодна із сторін не заявить про його припинення, письмово попередивши про це іншу сторону за 15 днів до закінчення строку дії договору (п.п. 4.1, 4.2 договору).

Відповідно до умов договору позивачем були сформовані для оплати відповідачем наступні рахунки на відшкодування компенсаційних витрат із податку на землю:

- № СФ-0181 від 28.02.2019 на загальну суму 16509,21 грн, з яких: 9086,20 грн компенсація податку на землю (донарахування) за 2017 рік; 7423,01 грн - компенсація податку на землю (донарахування) за 2018 рік;

- № СФ-0182 від 28.02.2019 на суму 4339,90 грн компенсація податку на землю за січень-лютий 2019 рік;

- № СФ-0527 від 31.07.2019 на суму 2 169,95 грн - компенсація податку на землю за липень 2019 рік (а.с. 10 12 том 1).

На підтвердження надсилання зазначених рахунків відповідачу позивачем надано копію журналу вихідної документації та фіскальні чеки (а.с. 45 48 том 1).

Відповідно до письмових пояснень позивача від 11.11.2019 № Д-547, що не оспорюється відповідачем, із виставлених рахунків у досудовому порядку оплата була здійснена лише одного рахунку № СФ-0182 від 28.02.2019 та й то частково в сумі 2622,92 грн, виходячи з щомісячної плати 1311,46 грн (1311,46х2=2622,92) відповідно до розрахунку за 2018 рік (а.с. 73, 78 том 1).

Несплата відповідачем у повному обсязі виставлених рахунків і стала причиною виникнення спору.

Під час розгляду справи по суті позивач частково відмовився від позовних вимог у частині стягнення з відповідача 3886,93 грн, що становить суму компенсаційних витрат, заявлених позивачем до стягнення відповідно до рахунків № СФ-0182 від 28.02.2019 за січень-лютий 2019 року (1716,98 грн) та № СФ-0527 від 31.07.2019 за липень 2019 року (2169,95 грн) (а.с. 147 том 2).

Отже, спірною є вимога про стягнення з відповідача за укладеним договором лише компенсаційних витрат з податку на землю відповідно до рахунку № СФ-0181 від 28.02.2019 на загальну суму 16509,21 грн, з яких: 9086,20 грн компенсація податку на землю (донарахування) за 2017 рік; 7423,01 грн - компенсація податку на землю (донарахування) за 2018 рік.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, з урахуванням предмета спору предметом доказування є обставини, пов`язані з визначенням загального розміру земельного податку позивача, що підлягає до сплати в бюджет за 2017 - 2018 роки, розміру земельного податку, сплаченого позивачем у 2017 - 2018 роках та наявності правових підстав для сплати відповідачем заявлених позивачем до стягнення 16509,21 грн. компенсаційних виплат.

З матеріалів справи вбачається, що право позивача на користування земельною ділянкою площею 2,3113 га по вул. Писаржевського, 1-А у м. Дніпрі підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 051299 від 26.01.2007, виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 21.03.1996 № 317 та від 12.10.2006 № 286/5 (а.с. 44 том 1).

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців) (п.п. 285.1, 285.2 ст. 285 Податкового кодексу України).

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (п. 286.1 ст. 286 Податково кодексу України).

За змістом пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.

У разі зміни протягом року об`єкта та/або бази оподаткування платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися такі зміни (абз. 2 п. 286.4 ст. 286 Податкового кодексу України).

Відповідно до вимог податкового законодавства позивачем 17.02.2017, 13.12.2018, 14.03.2019 були подані електронні податкові декларації з плати за землю за 2017 рік (звітна, уточнюючі), що підтверджується копіями декларацій та відповідними квитанціями № 2 (а.с. 13 15, 81, 120 130 том 1).

17.02.2018, 23.05.2018, 30.01.2019 позивачем були подані електронні податкові декларації з плати за землю за 2018 рік (звітна, уточнюючі), що підтверджується копіями декларацій та відповідними квитанціями № 2 (а.с. 16 18, 79, 115 119, 131 135 том 1).

Відповідно до уточнюючих декларацій річна сума земельного податку позивача у підсумку становить:

на 2017 рік 1 446 308,69 грн (місячна плата 120 525,72 грн). У порівнянні зі звітною декларацією донараховано до збільшення податкового зобов`язання 578 525,57 грн (а.с. 15 том 1);

на 2018 рік 1 349 405,66 грн (місячна плата 42 184,00 грн). У порівнянні зі звітною декларацією донараховано до збільшення податкового зобов`язання 843 197,63 грн (а.с. 18 том 1).

Узгоджена сторонами договору річна сума компенсаційних виплат із земельного податку, що підлягає сплаті відповідачем становить на 2017-2018 роки 15 737,49 грн (місячна 1311,46 грн) відповідно до Додатків №№ 1, 2 до договору (а.с. 76, 78 том 1).

За результатом уточнюючих декларацій скоригована сума компенсаційних виплат із земельного податку, що підлягає сплаті відповідачем становить:

на 2017 рік 24 823,72 грн з урахуванням річної плати за землю позивача 1446308,69 грн, загальної площі інституту 23113 кв.м та площі земельної ділянки, що знаходиться під будівлями відповідача 396,7 кв.м (1446308,69:23113*396,7 кв.м=24823,72). Відтак сума донарахування становить 9086,23 грн (24823,72-15737,49 = 9086,23), з яких позивач просить до стягнення 9086,20;

на 2018 рік 23 160,53 грн з урахуванням річної плати за землю позивача 1349405,66 грн, загальної площі інституту 23113 кв.м та площі земельної ділянки, що знаходиться під будівлями відповідача 396,7 кв.м (1349405,66:23113*396,7 кв.м =23160,53). Відтак сума донарахування становить 7423,04 грн (23160,53-15737,49 = 7423,04), з яких позивач просить до стягнення 7423,01 грн (а.с. 100, 111-112 том 1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до пункту 2.2 договору, скоригована сума компенсаційних виплат з податку на землю за 2017 2018 роки у заявленій позивачем сумі 16 509,21 грн підлягає сплаті відповідачем за наявності повної сплати, у свою чергу, скоригованого податку на землю позивачем, а саме: 578 525,57 грн із загальної суми 1 446 308,69 грн за 2017 рік; 843 197,63 грн із загальної суми 1 349 405,66 грн за 2018 рік, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, п. 2.2 договору передбачено, що сторона 2 зобов`язується своєчасно протягом 5 банківських днів здійснювати оплату компенсаційних витрат із податку на землю, понесених стороною 1 відповідно до наданих рахунків, тобто умовою виникнення у відповідача грошового зобов`язання за договором є сплата позивачем земельного податку у відповідності до вимог податкового законодавства, а зобов`язання відповідача має суто компенсаторний характер.

Між тим, позивачем на час ухвалення оскаржуваного рішення не доведено належними та допустимими доказами сплати скоригованого земельного податку за 2017 2018 роки у повному обсягу, а відповідні обставини щодо відсутності сплати цього податку, встановлені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, апелянтом не оспорюються та не спростовані.

За наведених обставин та виходячи з приписів ст.ст. 175, 193 ГК України, ст.ст. 11, 204, 509, 525, 526, 530, 627, 629 ЦК України, місцевий господарський суд дійшов до вірного висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з компенсації земельного податку у сумі 16 509,21 грн.

Виходячи з усього вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскаржуване рішення господарського суду відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі від 03.02.2020р. відсутні.

Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2881,50грн. слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2020р. у справі № 904/4146/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2020р. у справі № 904/4146/19 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у сумі 2881,50грн., покласти на Державне підприємство "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя В.О. Кузнецов