ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2020 р. Справа№ 910/14653/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.12.2019

у справі №910/14653/19 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Приватного акціонерного товариства

"Страхова компанія "Брокбізнес"

до Приватного акціонерного товариства

"Страхова компанія "ПЗУ Україна"

про стягнення 20 300, 00 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Брокбізнес" (надалі - позивач, ПрАТ "СК "Брокбізнес") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (надалі - відповідач, ПрАТ "СК "ПЗУ Україна") про стягнення неоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 20 300, 00 грн

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України належним чином не виконав зобов`язання щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Hyundai Grand Santa FE, державний номер НОМЕР_1 , водієм транспортного Skоda Fabia, державний номер НОМЕР_2 , цивільна відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/7273735, та право вимоги за якою перейшло до позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.12.2019 у справі №910/14653/19 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 20 300, 00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921, 00 грн.

Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції посилаючись на ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про стахування" виходив із доведеності матеріалами справи факту настання страхового випадку та набуття позивачем права вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок виплатити позивачеві страхове відшкодування. Ураховуючи невиконання відповідачем зазначеного обов`язку, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2019 у справі №910/14653/19.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні суду, не відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення є таким, що прийняте на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оцінка шкоди була проведена 04.01.2019, при тому, що шкода власнику автотранспортного засобу Hyundai Grand Santa FE, державний номер НОМЕР_1 була завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.12.2018, тобто позивачем неправильно визначено розмір шкоди, оскільки оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків.

Також скаржник звертає увагу не те, що вартість колісного диску, яка наведена в рахунку позивача суттєво відрізняється від цін наданих офіційним дилером до програми "Audatex".

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2020, апеляційну скаргу ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №910/14653/19 за апеляційною скаргою ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2019.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

11.02.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: копії адвокатських запитів від 02.01.2020 та копії відповідей на запити №006, №007 від 16.01.2020 щодо даних про вартість складових частин КТЗ в системі "Audatex".

Позивач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Зокрема, у своєму відзиві, позивач зазначає, що вартість заміненого колісного диску підтверджується актом виконаних робіт №3223 офіційного імпортера та дистриб`ютора автовиробника Hyundai у місті Львові - ТОВ "АВТО ЛІДЕР ЗАХІД". Також позивач звертає увагу суд апеляційної інстанції на правову позицію, з аналогічного спору, викладену Касаційним господарським судом у складі Верховного суду по справі №922/4013/17.

В свою чергу відповідач подав відповідь на відзив, зазначаючи, що ціна колісного диску із каталожним номером запчастини №5291ОВ8195 визначена в системі "Audatex" становить 5 700, 00 грн, що підтверджується калькуляцією №216330 і даними наведеними ТОВ "АУДАТЕКС Україна" у листі №0007 від 16.01.2020.

Отже проведене дослідження з оцінки шкоди свідчить про те, що вартість колісного диску, яка наведена в рахунку №АЛ00000018 від 04.01.2019 є завищеною, оскільки заявник провів оцінку завданих збитків із порушенням вимог чинного законодавства і це призвело до неправильного визначення розміру страхового відшкодування, що призвело до проведення виплати у розмірі більшому ніж розмір завданих збитків.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 27.07.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Брокбізнес" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 006-472190/01НТ, відповідно до умов якого, зокрема, застраховано майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням або розпорядженням транспортним засобом марки Hyundai Grand Santa FE, державний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 350014 та постанови Галицького районного суду міста Львова від 17.01.2019 у справі № 461/9811/18 встановлено, що 21.12.2018 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Skоda Fabia, державний номер НОМЕР_2 , порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Hyundai Grand Santa FE, державний номер НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Вищевказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про Адміністративні правопорушення.

Відповідно до звітів про оцінку автомобіля від 10.01.2019 №37/19 та від 31.01.2019 №221/19 (виявлення скритих дефектів), складеного оцінювачем Товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт-Сервіс" - ОСОБА_3 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 16.01.2018 №34/18, свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів від 07.04.2005 №2586) вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Grand Santa FE, державний номер НОМЕР_1 , з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 99 936, 05 грн.

Згідно з рахунком-фактурою №ПІ00000004 від 03.01.2019, виставленим фізичною особою-підприємцем Петрожицькою І.А. та рахунком-фактурою №АЛ00000018 від 04.01.2019, виставленим Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Лідер Захід", фактична вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Grand Santa FE, державний номер НОМЕР_1 , складає 96 841, 72 грн.

Позивачем виплачено страхове відшкодування на рахунок фізичної особи-підприємця Петрожицької І.А. та Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Лідер Захід" у загальному розмірі 96 841, 72 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №8323 від 21.01.2019 на суму 47 033, 50 грн та №8982 від 06.02.2019 на суму 49 808, 22 грн, належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи.

Позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" із вимогою від 05.07.2019 про сплату страхового відшкодування у розмірі 96 841, 72 грн.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 76 541, 72 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 04.10.2019 №35991, належним чином засвідчена копія якого долучена до матеріалів справи.

Обґрунтовуючи виплату страхового відшкодування у розмірі 76 541, 72 грн, відповідач зазначає, що вартість колісного диску відповідно до ремонтної калькуляції №216330 у системі "Audatex" складає 5 700, 00 грн, натомість, у рахунку-фактурі №АЛ00000018 вартість колісного диску складає 26 000, 00 грн. Відтак, відповідачем було здійснено розрахунок матеріального збитку і виплачено позивачу 76 541, 72 грн (96 841, 72 грн - (26 000, 00 грн - 5 700, 00 грн).

Відповідно до відомостей з Єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, станом на дату ДТП, цивільна відповідальність власника транспортного Skоda Fabia, державний номер НОМЕР_2 , була застрахована Приватним акціонерним товариством Страхова компанія "ПЗУ Україна" відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/7279735 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 100 000, 00 грн, франшизи - 0 грн 00 коп.

З огляду на те, що позивач здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної особи за заподіяні збитки, а відповідач здійснив виплату не в повному обсязі, при цьому у досудовому порядку сторонами не було врегульовано даний спір, позивач звернувся до місцевого господарського суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, надано належні та допустимі докази виникнення у відповідача обов`язку оплатити суму страхового відшкодування, у зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Нормами ст. 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 988 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування у встановлений договором строк.

Згідно з абзацом 3 частини першої статті 988 Цивільного кодексу України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Як зазначалось вище, цивільна відповідальність власника транспортного Skоda Fabia, державний номер НОМЕР_2 , була застрахована Приватним акціонерним товариством Страхова компанія "ПЗУ Україна" відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/7279735 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 100 000, 00 грн, франшизи - 0 грн 00 коп.

Позивач за договором страхування у зв`язку із настанням страхового випадку, на виконання умов договору, виплатив страхове відшкодування у загальному розмірі 96 841, 72 грн.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Skоda Fabia, державний номер НОМЕР_2 , була застрахована Приватним акціонерним товариством Страхова компанія "ПЗУ Україна" відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/7279735, відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП водієм транспортного засобу Skоda Fabia, державний номер НОМЕР_2 , власнику автотранспортного засобу марки Hyundai Grand Santa FE, державний номер НОМЕР_1 , покладається на відповідача.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7279735 розмір франшизи складає 0 грн 00 коп.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що твердження відповідача щодо права зменшити виплату страхового відшкодування, оскільки позивачем неправильно визначено ціну колісного диску є необгрунтовані та безпідставні з огляду на таке.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Колегія суддів зазначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 25.07.2018 №922/4013/17.

Враховуючи викладене, з урахуванням норм статей 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суд, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2019 у справі №910/14653/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України всі судові витрати по справі, в тому числі і за звернення з апеляційною скаргою, покладаються на позивача.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника (ПрАТ "СК "ПЗУ Україна").

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2019 у справі №910/14653/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2019 у справі №910/14653/19 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна".

4 Матеріали справи №910/14653/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк