ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2020 р. Справа№ 911/2355/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Дикунської С.Я.

Станіка С.Р.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Маріупольського міського центру зайнятості на рішення Господарського суду Київської області від 19.12.2019 (повний текст рішення підписано 27.12.2019 )

у справі №911/2355/19 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Маріупольського міського центру зайнятості

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріола-Модуль ЛТД»

про стягнення 38394,43 грн

1. Зміст позовних вимог та заперечень

У вересні 2019 року Маріупольський міський центр зайнятості (надалі - Маріупольський МЦЗ, позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріола-Модуль ЛТД» (надалі - ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД», відповідач) про стягнення 38394,43грн суми виплаченої допомоги по безробіттю.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що неправомірними діями та рішенням відповідача про звільнення ОСОБА_1 було завдано матеріальної шкоди позивачу у вигляді незаконно виплаченої ОСОБА_1 38394,43 грн допомоги по безробіттю, оскільки остання у період з 14.01.2019 по 19.06.2019 перебувала в Маріупольському міському центрі зайнятості як безробітня проте, наказом відповідача від 20.06.2019 №173к/тр було скасовано наказ про її звільнення та поновлено останню на роботі, у зв`язку з чим, посилаючись на ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», позивач просив суд стягнути 38394,43 грн.

У відзиві на позов, відповідач заперечив проти задоволення позову вказуючи на те, що ОСОБА_1 звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» про визнання незаконним її звільнення та поновлення на роботі. Разом з тим, наказом відповідача №173 к/тр ОСОБА_1 було поновлено на роботі з 11.01.2019 та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 44346,96 грн, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із клопотанням про закриття провадження у справі № 363/764/19. Отже, жодного рішення суду, яким визнано незаконність звільнення ОСОБА_1 та поновлено її на роботі позивачем не надано, а відтак жодні правові підстави для стягнення із відповідача виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю відсутні. Крім того, факт добровільного поновлення відповідачем на роботі ОСОБА_1 жодним чином не свідчить про визнання відповідачем незаконності прийнятого рішення про її звільнення, а відтак добровільне поновлення працівника на роботі не може бути підставою для відшкодування суми виплаченої допомоги по безробіттю за рахунок відповідача, як помилково вважає позивач.

У відповіді на відзив, позивач не погоджується з викладеними у відзиві обставинами та вважає, що відповідач не правильно застосовує та трактує Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», на який посилається позивач, оскільки підставою для утримання з роботодавця виплаченого забезпечення відповідно до ч. 4 ст. 35 вказаного Закону є саме поновлення на роботі, а не рішення суду. У вказаній статті словосполучення «за рішенням суду» в контексті словосполучення «утримується з роботодавця» встановлює лише порядок утримання в судовому порядку за рішенням суду з роботодавців сум виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі, що повністю відповідає ст. 39 вказаного Закону. За таких обставин роботодавець має відшкодувати Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття витрати, понесені на виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , адже виплати Фондом цих коштів є наслідком дій роботодавця, результат яких він анулював самостійно, поновив ОСОБА_1 на роботі до вирішення справи в суді. При цьому, відповідач видав наказ №173 к/тр від 20.06.2019 про поновлення на роботі ОСОБА_1 , зазначивши, що підставою для видачі наказу є уточнена позовна заява про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі ОСОБА_1 від 21.03.2019. Разом з тим, наказ про поновлення роботодавець може видати, як до звернення безробітного до суду з вимогою поновлення на роботі, так і на будь якій стадії судового провадження, але в будь-якому випадку, прийнявши рішення про поновлення на роботі відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» роботодавець повинен відшкодувати Фонду виплачену суму забезпечення та вартості наданих послуг безробітному. Позивач вважає, що виплачені кошти ОСОБА_1 як допомога по безробіттю підлягають стягненню з відповідача у зв`язку з фактом поновлення її на роботі, а не за умови наявності рішення суду.

Відповідач у своїх запереченнях вказує, що позивач неправильно застосовує ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Визначальним у спірних правовідносинах є саме наявність рішення суду, яким безробітного поновлено на роботі, про що свідчить і зміст ч. 1 ст. 31, ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

Наказом ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» №271 к/тр від 12.06.2018 ОСОБА_1 прийнято на посаду головного технічного керівника будівельного проекту з посадовим окладом 8500,00 грн на умовах трудового договору з 13.06.2018.

Наказом ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» №10к/тр від 09.01.2019 ОСОБА_1 була звільнена з посади головного технічного керівника будівельного проекту відділу проектів з 11.01.2019 на підставі п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору.

14.01.2019 ОСОБА_1 звернулась до Маріупольського міського центру зайнятості із заявою про надання (поновлення) статусу безробітного та заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю.

Наказом Маріупольського міського центру зайнятості № НТ190114 від 14.01.2019 ОСОБА_1 надано статус безробітного з 14.01.2019, створено персональну картку № 00026 надання соціальних послуг ОСОБА_1 .

Згідно з наказом Маріупольського МЦЗ № НТ190121 від 21.01.2019 ОСОБА_1 . призначено допомогу по безробіттю, виплату якої наказано розпочати з 21.01.2019.

ОСОБА_1 звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 363/764/19.

Наказом ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» №173к/тр від 20.06.2019 про поновлення на роботі ОСОБА_1 було, зокрема, скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 №10 к/тр від 09.01.2019, поновлено ОСОБА_1 на посаді головного технічного керівника будівельного проекту відділу проектів з дати звільнення - з 11.01.2019 та наказано виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 44346,96 грн з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Відповідачем було виплачено ОСОБА_1 35699,30 грн заробітної плати, що підтверджується платіжним дорученням № 1578 від 27.06.2019 та відомістю розподілення виплат ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» від 27.06.2019.

Судом першої інстанції встановлено, що розходження виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 , зазначеної у наказі ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» №173к/тр від 20.06.2019 у сумі 44346,96 грн, та фактично виплаченої заробітної плати у сумі 35699,30 грн, різниця з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Виплачено ОСОБА_1 фактично 35699,30 грн.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01.10.2019 закрито провадження у цивільній справі № 363/764/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріола-Модуль ЛТД» про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі.

10.07.2019 ОСОБА_1 звернулась до Маріупольського міського центру зайнятості із заявою, в якій просила прийняти копію наказу ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» №173к/тр від 20.06.2019 про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі з дати звільнення, з урахуванням чого просила припинити реєстрацію її як безробітної.

Відповідно до наказу Маріупольського МЦЗ № НТ190710 від 10.07.2019 припинено реєстрацію ОСОБА_1 як безробітної та припинено виплату допомоги по безробіттю з 20.06.2019, у зв`язку з виданим наказом про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі.

Як вбачається з додатку №4 до персональної картки № 00026 надання соціальних послуг ОСОБА_1 , під час перебування на обліку у Маріупольському міському центрі зайнятості ОСОБА_1 як такій, що мала статус безробітного, здійснювалась виплата допомоги по безробіттю у період з 31.01.2019 по 31.07.2019 на загальну суму 38394,43 грн, що також підтверджується довідкою Маріупольського міського центру зайнятості від 09.08.2019, виданої ОСОБА_1 , про те, що її дохід за період з 14.01.2019 по 19.06.2019 становив 38394,43 грн.

Наказом ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» №193к/тр від 16.07.2019 ОСОБА_1 була звільнена з посади головного технічного керівника будівельного проекту Відділу проектів з 16.07.2019 за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України.

На підставі Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України № 60/62 від 13.02.2009, позивачем було проведено звірку даних (перевірку), які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, наданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації і протягом періоду її перебування на обліку як безробітної, про що начальником відділу розслідування страхових випадків та провідним інспектором відділу розслідування страхових випадків було складено Акт № 933 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним від 09.08.2019.

За результатами проведеної перевірки позивачем видано наказ №НТ190809 від 09.08.2019 про повернення за рахунок роботодавця виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю відповідно до абз. 2 п. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Листом № 10/3542/06-16/19 від 09.08.2019 позивач направив ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» до виконання витяг з наказу Маріупольського МЦЗ №НТ190809 від 09.08.2019 щодо відшкодування роботодавцем коштів у сумі 38394,43 грн, а також копію акта розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення № 933 від 09.08.2019. У листі позивач зазначив, що кошти, які підлягають поверненню повинні бути перераховані відповідачем протягом 15 календарних днів з дня отримання цього листа.

Листом № 401 від 30.08.2019 відповідач повідомив позивача про те, що за результатами розгляду листа № 10-3542/06-16/19 від 09.08.2019 щодо відшкодування відповідачем, як роботодавцем коштів у сумі 38394,43 грн, ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» оскаржило рішення Маріупольського міського центру зайнятості (наказ № НТ190809 від 09.08.2019) до Донецького обласного центру зайнятості.

Вказаний лист був отриманий 06.09.2019 уповноваженим працівником позивача, що підтверджується описом вкладення до цінного листа від 03.09.2019 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 571.

Відповідач, не погоджуючись з зазначеним наказом позивача, вважаючи його таким, що не відповідає дійсним обставинам та положенням законів, звернувся до Донецького обласного центру зайнятості зі скаргою № 400 від 30.08.2019 на рішення центру зайнятості щодо повернення коштів за рахунок роботодавця, в якій просив скасувати наказ №НТ190809 від 09.08.2019 щодо повернення за рахунок роботодавця коштів у сумі 38394,43 грн, отриманих ОСОБА_1 як допомога по безробіттю за період з 21.01.2019 по 19.06.2019 під час перебування її на обліку в Маріупольському МЦЗ.

Розглянувши скаргу на рішення Маріупольського міського центру зайнятості від 09.08.2019 щодо відшкодування коштів у розмірі 38394,43 грн Донецький обласний центр зайнятості листом №07/2285/01-37-19 від 20.09.2019 повідомив відповідача про те, що Маріупольським МЦЗ підготовлено та направлено до суду позовну заяву про стягнення коштів з роботодавця. Донецький обласний центр зайнятості вважає, що дії Маріупольського МЦЗ щодо відшкодування коштів в розмірі 38394,43 грн правомірні, і роботодавець має відшкодувати Фонду витрати, понесені на виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2019 у справі №911/2355/19 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що положенням ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що саме судове рішення про поновлення працівника на роботі може бути правовою підставою для стягнення з роботодавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному.

Суд першої інстанції вказав, що законодавцем передбачено тільки три правові підстави згідно з частиною 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а тому наведений перелік підстав є вичерпним.

Зазначені підстави не можуть тлумачитися розширено, а отже посилання позивача на розширене тлумачення ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є таким, що не ґрунтується на Законі.

Обов`язок роботодавця з відшкодування Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття суми виплат по безробіттю та наданих соціальних послуг виникає за наслідком прийняття судового рішення про поновлення працівника на роботі.

Оскільки, рішення суду, яким би було поновлено ОСОБА_1 на роботі, відсутнє та ОСОБА_1 поновлена на роботі ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» з ініціативи роботодавця, місцевим господарським судом відмовлено Маріупольському МЦЗ у стягненні суми виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Маріупольський міський центр зайнятості звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 19.12.2019 у справі №911/2355/19 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Скаржник, як у своїй позовній заяві, так і в апеляційній скарзі посилається на розширене тлумачення ч. 4 ст. 35 Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та зазначає, що ключовим критерієм для визначення підстав для стягнення з роботодавця суми допомоги по безробіттю (соціального забезпечення), виплаченої на корить застрахованої особи, є неправомірне звільнення особи та подальше її поновлення на роботі, або інші передбачені законом неправомірні дії чи бездіяльність роботодавця. При цьому, висновок про неправомірність такого звільнення працівника може ґрунтуватися не лише на підставі рішення суду, а й випливати з інших актів: рішень комісій по трудовим спорам, рішень третейських судів, ґрунтуватися на добровільному визнанні роботодавцем факту неправомірного звільнення або вбачатися із змісту мирової угоди, укладеної з працівником.

Скаржник вважає, що факт поновлення на роботі ОСОБА_1 наказом ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» свідчить про визнання роботодавцем звільнення незаконним, і є достатньою підставою для відшкодування суми виплаченої допомоги по безробіттю.

Крім того, скаржник не погоджується із висновками місцевого господарського суду про відсутність рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі, з тих підстав, що ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01.10.2019 року, яка є різновидом судового рішення, закрито провадження у справі №363/764/19 у зв`язку із відсутністю предмету спору, а відтак дана ухвала, відповідно до положень ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» - є рішенням суду. Також, у своїй апеляційній скарзі, скаржник посилається на ст. 258 Цивільного процесуального кодексу України вказуючи, що судовим рішенням також вважається і ухвала суду.

На підтвердження своєї правової позиції, скаржник посилається на прийняті судові рішення адміністративних судів першої та апеляційної інстанцій.

5. Доводи учасників справи щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач проти задоволення скарги заперечив, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі позивача є безпідставними та необгрунтованими, а рішення місцевого суду від 19.12.2019 прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з`ясовано всі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору. У зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Відповідач зазначає, що обов`язок роботодавця із відшкодування суми виплаченої допомоги по безробіттю виникає у разі ухвалення судом рішення про поновлення безробітного на роботі, і жодному розширеному тлумаченню норма ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не підлягає, як помилково вважає позивач.

Позивачем не надано жодного рішення суду, яким визнано незаконність звільнення ОСОБА_1 та про поновлення її на роботі, а відтак жодні правові підстави для стягнення із відповідача, виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, з підстав поновлення її на роботі - відсутні.

Факт добровільного поновлення ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» на роботі ОСОБА_1 , на думку відповідача, не свідчить про визнання відповідачем незаконності прийнятого рішення про її звільнення, а відтак добровільне поновлення працівника на роботі не може бути підставою для відшкодування суми виплаченої допомоги по безробіттю за рахунок ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД».

Крім того, відповідач вважає необґрунтованими посилання скаржника на судові рішення адміністративних судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки у відповідності до приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду.

Відповідач зазначає, що з урахуванням положень ч.ч.1-3 ст.258 ЦПК України, ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 01.10.2019 року, на яку посилається скаржник, не є рішенням суду, ухваленням якого закінчується розгляд справи по суті, а є саме різновидом судового рішення, постановлениям якої (ухвали) було вирішено процедурне питання щодо закриття провадження у справі і ці поняття (рішення суду та судове рішення) не є тотожними.

У запереченні на відзив на апеляційну скаргу, скаржник не погодився з викладеними у відзиві доводами з підстав аналогічних викладених позивачем у позові та апеляційній скарзі.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

У січні 2020 року Маріупольський міський центр зайнятості звернулося з апеляційною скаргою до Північного апеляційного господарського суду на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2019 у справі №911/2355/19.

Одночасно, при зверненні з апеляційною скаргою, апелянтом заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги у даній справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №911/2355/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Станік С.Р., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 поновлено строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Маріупольського міського центру зайнятості на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2019, справу №911/2355/19 призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

7. Джерела права й акти їх застосування

Цивільний кодекс України

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»

Згідно з ч. 1 статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» одним із видів матеріального забезпечення за цим Законом є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 1 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 2 ч. 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримується: сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду; незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу; незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю.

Закон України «Про зайнятість населення»

Пунктом 2 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Господарський процесуальний кодекс України.

За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є:1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови.

Практика Європейського суду з прав людини як джерело права

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen . ), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

8. Позиція апеляційного суду

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено судом першої інстанції, наказом ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» №173к/тр від 20.06.2019 про поновлення на роботі ОСОБА_1 було, зокрема, скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 №10 к/тр від 09.01.2019, поновлено ОСОБА_1 на посаді головного технічного керівника будівельного проекту відділу проектів з дати звільнення - з 11.01.2019 та наказано виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 44346,96 грн з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Відповідачем було виплачено ОСОБА_1 35699,30 грн заробітної плати, що підтверджується платіжним дорученням № 1578 від 27.06.2019 та відомістю розподілення виплат ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» від 27.06.2019.

При цьому, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01.10.2019 провадження у цивільній справі № 363/764/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріола-Модуль ЛТД» про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі закрито.

Тобто, в матеріалах справи №911/2355/19 відсутнє рішення суду про поновлення на роботі безробітного, яким встановлено незаконність звільнення працівника.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що положеннями ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що саме судове рішення про поновлення працівника на роботі може бути правовою підставою для стягнення з роботодавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному.

Місцевий господарський суд вірно вказав, що законодавцем передбачено тільки три правові підстави згідно з частиною 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» щодо виникнення обов`язку з відшкодування фонду соціального страхування понесених ним витрат на оплату працівнику по безробіттю чи наданих йому соціальних послуг (за судовим рішенням про поновлення працівника на роботі; незаконна виплата безробітному суми забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу; незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю).

Отже, вказаний перелік підстав є вичерпним. Зазначені підстави не можуть тлумачитися розширено, а отже посилання позивача на розширене тлумачення ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є таким, що не ґрунтується на Законі.

На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що обов`язок роботодавця з відшкодування Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття суми виплат по безробіттю та наданих соціальних послуг виникає за наслідком прийняття лише судового рішення про поновлення працівника на роботі яким (рішенням) буде встановлено незаконне звільнення працівника.

Факт добровільного поновлення ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» на роботі ОСОБА_1 , не свідчить про визнання відповідачем незаконності прийнятого рішення про її звільнення, а відтак, враховуючи приписи ч.1 ст. 34, ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» добровільне поновлення працівника на роботі не може бути підставою для відшкодування суми виплаченої допомоги по безробіттю за рахунок ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД».

Оскільки, рішення суду, яким би було поновлено ОСОБА_1 на роботі, відсутнє, провадження у справі № 363/764/19 про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі - закрито та ОСОБА_1 . поновлена на роботі ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» з ініціативи роботодавця, а не за рішенням суду, колегія суддів вважає, що підстави для стягнення з відповідача суми виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 у зв`язку з поновленням на роботі, відсутні. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову Маріупольського міського центру зайнятості.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.07.2018 у справі № 921/220/17-г/16.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що Верховний Суд у справі № 920/557/17 у своїй постанові від 27.02.2018 погодився з висновком судів першої та апеляційної інстанції про відмову у задоволення позову про стягнення допомоги по безробіттю, яка була виплачена звільненій особі, вказуючи про те, що рішення міськрайонного суду у справі про поновлення особи (працівника) на посаді не набрало законної сили та скасовано апеляційним судом.

Тобто, на переконання колегії суддів, підставою для стягнення з роботодавця допомоги по безробіттю є саме судове рішення яке набрало законної сили та в якому встановлені обставини неправомірних дій роботодавця щодо незаконного звільнення працівника.

Крім того, враховуючи приписи ч.ч.1-3 ст. 232 ГПК України, які кореспондуються з приписами ч.ч.1-3 ст.258 ЦПК України, ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 01.10.2019, на яку посилається скаржник, не є рішенням суду, ухваленням якого закінчується розгляд справи по суті та в якому встановлюється неправомірні дії роботодавця щодо незаконного звільнення працівника, а є саме різновидом судового рішення, постановленням якої (ухвали) було вирішено процедурне питання щодо закриття провадження у справі.

Колегія суддів звертає увагу, що ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавець передбачив утримання (стягнення) з роботодавця суми виплаченого забезпечення безробітному, саме, як відповідальність роботодавця, у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Тобто рішенням суду яким би встановлювалось незаконне звільнення працівника.

Посилання скаржника, на судові рішення адміністративних судів першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів вважає недоречним, оскільки у відповідності до приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду.

При цьому, за висновками Великої палати Верховного суду, викладених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, тобто ту, яку застосував суд апеляційної інстанції у даній справі.

9. Висновки апеляційного суду

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що викладені позивачем доводи в обґрунтування апеляційної скарги є безпідставними, такими що не відповідають дійсним обставинам справи, не доведені жодними доказами, а тому не підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції від 19.12.2019 прийнято у відповідності до норм закону без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Маріупольського міського центру зайнятості на рішення Господарського суду Київської області від 19.12.2019 у справі №911/2355/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 19.12.2019 у справі №911/2355/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Маріупольський міський центр зайнятості.

4. Матеріали справи №911/2355/19 повернути до Господарського суду Київської області.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Я. Дикунська

С.Р. Станік