ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.04.2020 справа № 908/915/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя господарського суду Запорізької області Левкут В.В., розглянувши матеріали

за позовом ТОВ «УКРСПЕЦСЕРВІС» (50025, м. Кривий Ріг, вул. Ньютона, буд. 34, оф. 61)

до відповідача ОСОБА_1 (відомі адреси: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 )

про стягнення 39060,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «УКРСПЕЦСЕРВІС» звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою ( № б/н від 01.04.2020) до відповідача ОСОБА_1 про стягнення 39060,00 грн. передплати, перерахованої згідно рахунку-фактури № 395 від 10.09.2019, поставку товару за яким не здійснено.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2020 справу № 908/915/20 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Дослідивши подану позовну заяву суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини). При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Так, в силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

Згідно з ч. 3 ст. 22 названого Закону, місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством, а у разі відсутності прямої вказівки закону застосовується принцип розмежування підвідомчості за суб`єктним складом.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Згідно із п. 1, 15 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

Пунктом 2 ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

З даною позовною заявою звернулось ТОВ «УКРСПЕЦСЕРВІС» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення 39060,00 грн. передплати, перерахованої згідно рахунку-фактури № 395 від 10.09.2019, поставку товару за якою не здійснено.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв`язку із сплатою рахунку-фактури № 395 від 10.09.2019 на загальну суму 39060,00 грн. між сторонами виникли правовідносини, які породили взаємні зобов`язання. Позивач зобов`язався на підставі виставленого рахунку здійснити передплату товару, а відповідач, в свою чергу, поставити обумовлений товар. Відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань, оплачений товар не поставив, передплату не повернув.

Разом з тим, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 фізичної особи-підприємця Єрьоменка Олега Віталійовича внесено запис 05.09.2019 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем Єрьоменком Олегом Віталійовичем.

Звернення з даним позовом до господарського сулу позивач пояснив тим, що йому стало відомо про припинення 10.10.2019 діяльності ФОП Єрьоменко О.В., проте, згідно з висновком Верховного Суду України, сформульованому у постанові від 04.12.2013 у справі № 6-125цс13 у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з відповідного реєстру) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою.

Суд зазначені доводи визнав помилковими, оскільки висновки Верховного Суду України щодо відсутності підстав для припинення зобов`язання фізичної особи-підприємця у зв`язку з його виключенням з реєстру не стосуються юрисдикції господарських судів.

Крім того, суд звертає увагу на помилковість твердження позивача про припинення відповідачем підприємницької діяльності 10.10.2019, оскільки у відповідному Реєстрі зазначено про внесення запису про припинення підприємницької діяльності 05.09.2019, тобто, на час виставлення рахунку-факту № 395 від 10.09.2019 відповідач вже не мав статусу суб`єкта підприємницької діяльності.

Таким чином, оскільки відповідачем у позовній заяві зазначено ОСОБА_1 , який на час подання позову втратив статус суб`єкта господарської діяльності, а даний спір не є таким, що виник з відносин, де фізична особа, яка не є підприємцем, може бути стороною в господарському суді, то наведене виключає можливість розгляду даної справи господарським судом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відтак, суд відмовляє у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

При цьому, на виконання приписів частини 6 статті 175 ГПК України суд роз`яснює позивачу, що у такому суб`єктному складі спір між сторонами підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Також суд звертає увагу заявника на необхідність дотримання при зверненні до суду загальних вимог щодо оформлення позовної заяви та надання відповідних доказів в оригіналах. Найменування юридичної особи повинно відповідати її Статуту і не містити скорочень (абревіатур). У позовній заяві позивачем визначено: ТОВ «УКРСПЕЦСЕРВІС». В якості доказів сплати судового збору позивачем надано копію платіжного документа.

Пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, тому повернення судового збору без відповідного клопотання сторони не допускається.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ТОВ «УКРСПЕЦСЕРВІС» у відкритті провадження у справі за позовом до ОСОБА_1 про стягнення 39060,00 грн. передплати.

2. Позовні матеріали повернути ТОВ «УКРСПЕЦСЕРВІС».

Додаток (ТОВ «УКРСПЕЦСЕРВІС»): акт господарського суду Запорізької області від 07.04.2020; позовна заява та документи, зазначені в ній як додатки, на 43 аркушах, в тому числі оригінали: описи вкладення від 02.04.2020 на 3-х аркушах.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її підписання (ст.ст. 175, 235, 255, 256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала підписана 09.04.2020

Суддя В.В. Левкут