РІШЕННЯ

22 квітня 2020 року м. Харків Справа № 917/4/20

Провадження №14/913/60/20

Господарський суд Луганської області у складі судді Лісовицького Є.А.,

за участі секретаря судового засідання Сокрути Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», м. Полтава

до відповідача Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка», м. Старобільськ Луганської області

про стягнення 178883 грн 54 коп.

У засіданні брали участь:

від позивача: адвокат Стасовська Н.І., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 24.07.2018 серії ПТ №2273, довіреність від 02.01.2020 №29-14/29;

від відповідача: представник не прибув.

в с т а н о в и в:

Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» (далі - відповідач) заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 178883 грн 54 коп.

В обґрунтування поданої позовної заяви позивач посилається на те, що 15.09.2016 між Державним закладом «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» та Полтавською міською радою в особі Управління майном комунальної власності міста було укладено договір оренди № 113/2 (далі - Договір оренди-1). Відповідно до договору оренди, об`єкт оренди площею 293,0 кв. м. та знаходиться за адресою: м. Полтава, вул . Соборності, 3.

Згідно п. 7.1. Договору оренди-1, строк дії договору встановлюється з 15.09.2016 по 31.08.2017. 10.08.2017 внесено зміни і доповнення до Договору оренди-1, яким продовжено строк дії договору до 31.08.2018.

Відповідно до п. 3.2.5. Договору оренди-1, орендар зобов`язаний в місячний термін з дня підписання розпорядження про дозвіл на укладання договору оренди укласти договір на експлуатаційні витрати з балансоутримувачем та договору на постачання тепла, води, газу та електроенергії з відповідними підприємствами.

З метою укладення договору про відпуск теплової енергії позивач направив відповідачу лист № 30.1-13/2787 від 07.11.2016 з двома примірниками договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4257 та додатком «Розрахунок обсягу теплової енергії» з пропозицією підписати та повернути один примірник на адресу теплопостачальної організації у строк визначений чинним законодавством.

Проте, відповідач відхилив пропозицію про укладення договору, мотивуючи це тим, що він є бюджетною установою та згідно з листом Державного казначейства України від 18.04.2007 № 4.9-06/654-4722 зобов`язаний укладати договори про відшкодування витрат на комунальні послуги з балансоутримувачем орендованого майна.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з вимогою визнати укладеним договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4257 разом з додатком «Розрахунок обсягу теплової енергії» в редакції позивача, запропонованій за проектом, що направлений відповідачу листом № 30.1-13/2787 від 07.11.2016.

Рішенням господарського суду Полтавської області у справі № 917/1072/17 від 07.11.2017 було відмовлено у позові повністю.

13.02.2018 позивач повторно звернувся до відповідача з пропозицією за № 30.1-13/327 щодо укладання договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4257 разом з додатком «Розрахунок обсягу теплової енергії». Але, відповідач залишив пропозицію про укладення договору без відповіді та реагування.

На думку позивача, повторне звернення до суду з позовом про визнання укладеним договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4257 разом з додатком «Розрахунок обсягу теплової енергії» в редакції позивача, є недоцільним з огляду на те, що договір оренди закінчується 31.08.2018.

Позивач також зазначив, що за даними виконавчого комітету Полтавської міської ради 20.11.2018 укладено договір оренди № 44/2 (далі - Договір оренди-2) між Полтавською міською радою та Державним закладом «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка». Комунальне майно, що передається в оренду за Договором оренди перебуває на балансі КП «ЖЕО № 2».

Згідно з п.п. 1.1. п. 1 вказаного договору, орендоване приміщення буде використане під розміщення кафедри образотворчого мистецтва.

Об`єктом оренди за вказаним договором є нежитлове приміщення загальною площею 293,0 кв. м (п.п. 2.1. п. 2 договору).

Згідно п.п. 3.2.5. п. 3 Договору оренди-2, орендар, зокрема, зобов`язаний в місячний термін з дня підписання розпорядження про дозвіл на укладання договору оренди укласти договір на експлуатаційні витрати з балансоутримувачем та договори на постачання тепла, води, газу та електроенергії з відповідним підприємствами.

Відповідно до п.п. 7.1. п. 7 Договору оренди-2, строк дії договору встановлюється з 01.09.2018 по 31.12.2019.

21.06.2019 супровідним листом за вих. № 30.1-13/1168 позивач повторно надіслав відповідачу проект договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4257. Проте, вказаний проект договору залишений відповідачем без розгляду та реагування.

З урахуванням укладених договорів оренди, позивачем проведені відповідні нарахування вартості спожитої без договору теплової енергії за період з 11.10.2016 (початок опалювального сезону 2016-2017) по 08.04.2019 (закінчення опалювального сезону 2018-2019), що використовувалась на опалення вказаного приміщення на суму 178883 грн 54 коп.

З огляду на викладені обставини, позивач, посилаючись та приписи ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 178883 грн 54 коп.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 13.01.2020 № 917/4/20 позовну заяву Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» про стягнення 178883 грн 54 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію разом з доданими до неї документами передано за підсудністю до Господарського суду Луганської області.

Позовна заява надійшла на адресу Господарського суду Луганської області 31.01.2020.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2020 позовну заяву Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» передано на розгляд судді Лісовицькому Є.А.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 04.02.2020 № 917/4/20 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання суд призначив на 02.03.2020.

Від відповідача 25.02.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву б/н б/д, в якому він проти позову заперечує, з наступних підстав.

Зокрема, відповідач, посилаючись на ст. ст. 256, 257 ЦК України, вважає, що позивач при зверненні до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 178883 грн 54 коп. за період з 11.10.2016 по 08.04.2019 порушує строки позовної давності, оскільки загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області в січні 2020 року.

В той же час, на думку відповідача, посилання позивача на ч. 2 ст. 264 ЦК України, в якій зазначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач, є необґрунтованими, оскільки позивач звертався до суду з позовною заявою про стягнення збитків у вигляді не отриманих коштів за послуги теплопостачання, а не з позовною заявою про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, тобто з іншим предметом позову.

Крім того, відповідач зазначив, що згідно формули наданої позивачем для визначення фактичних витрат теплової енергії застосовуються наступні показники:

Тфакт. - фактична середня температура зовнішнього повітря за розрахунковий період (згідно фактичних даних Полтавського обласного центру з гідрометеорології), але жодних даних Полтавського обласного центру з гідрометеорології, яка саме середня температура зовнішнього повітря була на періоди опалення з 11.10.2016 по 08.04.2019 позивачем не надано.

Трозр. - розрахункова температура зовнішнього повітря (згідно таблиці 2 ДСТУ-Н Б В. 1.1.-27:2010 «Будівельна кліматологія для міста Полтави t з.п. = - 23оС).

Як зазначив відповідач, він не погоджується з даним розрахунком оскільки ДСТУ-Н Б В. 1.1.-27:2010 «Будівельна кліматологія» - установлює кліматичні параметри (характеристики), що використовуються при проектуванні будинків та споруд, систем опалення, вентиляції і т.д. Кліматичні параметри розраховано на основі інформації метеорологічних спостережень 53 метеорологічних станцій за період 1961-2005 рр. Сама споруда, яку орендує Державний заклад «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» побудована в 19 столітті, а тому стандарт ДСТУ-Н Б В. 1.1.-27:2010, що використовується при проектуванні будинків та споруд і т.д., на думку відповідача, застосовуватись для розрахунку витрат теплової енергії на опалення не може. Крім того, жодного підтвердження того, що зовнішня температура повітря на час опалювальних сезонів складала - 23 градуси позивачем суду не надано.

З огляду на вищевикладене, відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач у відповіді на відзив № 29-01/350 від 27.02.2020, яка надійшла на адресу суду 02.03.2020, проти доводів відповідача викладених у відзиві заперечує.

Зокрема, позивач посилається на те, що подав позовну заяву про стягнення з відповідача 178883 грн 54 коп. заборгованості за бездоговірне споживання теплової енергії (плата за фактично спожиту теплову енергію) з урахуванням рішень, прийнятих у справі № 917/478/18 та положень Цивільного кодексу України щодо позовної давності та з урахуванням відповідних строків.

Щодо показників формули на підставі якої розраховується теплове навантаження позивач зазначив, що використання у цій формулі нормативної максимальної температури зовнішнього повітря самої холодної п`ятиденки опалювального періоду для м. Полтава - 23оС відповідає чинному на сьогодні ДСТУ-НБВ1.1-27:2010 «Будівельна кліматологія», що підтверджується Висновком з енергетичного аудиту та перевірки правильності визначення розрахункових величин теплового навантаження на потреби опалення і гарячого водопостачання від виробничих об`єктів ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Разом з тим, позивач зазначив, що не повинен надавати жодних доказів того, що зовнішня температура повітря на час опалювальних сезонів складала - 23оС, оскільки цей показник визначено державним стандартом України.

Позивач також повідомив, що під час переходу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на розрахунки за теплову енергію за 1 Гкал (з 01.10.2011), підприємство зверталось до Полтавського обласного територіального відділення АМК України з метою роз`яснення на предмет відповідності розрахунків вимогам антимонопольного законодавства. На своє звернення від Полтавського обласного територіального відділення АМК України отримано рекомендації в яких зазначено наступне: «Формула визначення теплового навантаження на опалення вбудовано-прибудованих приміщень та яка зазначена у методиці 1, визначена згідно з ДБН В.2.5-39:2008 «Теплові мережі», зокрема за формулою К1 та з урахуванням показника, зазначеного у додатку 25 СНІП 2.04.05-91 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» - 63 Вт/кв.м.

Методика розрахунку теплового потоку на потреби гарячого водопостачання бюджетних та госпрозрахункових установ здійснена з урахуванням додатку К ДБН В.2.5-39:2008 «Теплові мережі».

Враховуючи наведене та те, що споживачі теплової енергії не обмежені у праві встановлення індивідуальних приладів обліку теплової енергії у приміщеннях та здійснення окремих розрахунків теплового навантаження на опалення в житлові будинки та теплового потоку на потреби гарячого водопостачання, в діях підприємства при укладенні додаткових угод до договорів та відпуск теплової енергії зі споживачами, приміщення яких не обладнанні приладами обліку теплової енергії з 01.10.2011, порушення законодавства про захист економічної конкуренції не вбачається».

Крім того, позивач у відповіді на відзив навів формули за якими визначається щомісячна нормативна кількість споживання теплової енергії протягом опалювального періоду та визначається фактично спожита теплова енергія за розрахунковий період.

Як зазначив позивач, кількість фактично спожитої теплової енергії за розрахунковий період визначається з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря розрахункового періоду, згідно даних Полтавського обласного центру з гідрометеорології.

Також, на думку позивача, відповідач, як споживач теплової енергії в розумінні чинного законодавства, мав право за власний рахунок зробити розрахунок теплового навантаження, однак не скористався своїм правом.

Крім того, позивач вважає, що вказане у відзиві не спростовує обов`язок відповідача проводити оплату позивачу за отриману теплову енергію на опалення приміщень, які він займає, тому позивач вважає, що відповідач не навів у відзиві на позовну заяву підстав та не надав належних, допустимих та достовірних доказів в обґрунтування свого прохання відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також, позивач надіслав лист № 29-01/349 від 27.02.2020, який надійшов на адресу суду 02.03.2020, в якому він на виконання вимог ухвали суду від 04.02.2020 надав письмові пояснення щодо правової природи заявлених позовних вимог та обґрунтував застосування наведеної у позовній заяві формули для визначення відпущеної теплової енергії на потреби опалення, а також надав пояснення щодо температурних показників. Разом з тим, позивачем надано докази, які підтверджують те, що відповідач відхилив пропозицію позивача про укладання договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4257, викладену в листі № 30.1-13/2787 від 07.11.2016.

Крім того, 02.03.2020 від представника позивача надійшло клопотання № 29-01/348 від 27.02.2020, в якому він просив перенести підготовче засідання у справі № 917/4/20, призначене на 02.03.2020, на іншу дату, у зв`язку з його перебуванням в іншому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 02.03.2020 у справі № 917/4/20 відкладено підготовче засідання на 23.03.2020.

Ухвалою суду від 23.03.2020 закрито підготовче провадження у справі № 917/4/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.03.2020.

31.03.2020 в судовому засіданні було оголошено перерву до 22.04.2020.

В судове засідання 22.04.2020 прибув представник позивача.

Відповідач правом на участь в судовому засіданні 22.04.2020 свого повноважного представника не скористався.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд встановив наступне.

Предметом діяльності Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» є забезпечення тепловою енергією на опалення та підігрів води житлового фонду, комунально-побутових та інших об`єктів на території м. Полтави та Полтавської області.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

В статті 1 Закону України «Про теплопостачання» також надано визначення наступних термінів:

Теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Таким чином, позивач є теплогенеруючою (теплопостачальною) організацією в розумінні ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» як суб`єкт господарювання діяльності, який має у власності або у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає споживачам теплову енергію.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV визначено, що споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Судом встановлено, що 15.09.2016 між Полтавською міською радою, яка делегувала свої повноваження Управлінню майном комунальної власності міста (надалі - Орендодавець), та Державним закладом «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка (надалі - Орендар) було укладено Договір оренди № 113/2 (надалі - Договір оренди-1).

У відповідності до п. 1.1. вказаного Договору оренди-1, з метою підвищення ефективності використання комунального майна Орендодавець передає, а Орендар приймає на умовах, визначених договором, в оренду нежитлове приміщення за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 3. Орендоване нежитлове приміщення повинно бути використане під розміщення кафедри образотворчого мистецтва та професійної майстерності і знаходиться на балансі КП «ЖЕО №2».

Відповідно до п. 2.1. Договору оренди-1, об`єктом оренди є нежитлове приміщення загальною площею 293,0 кв. м.

За умовами пункту 3.2.5 Договору оренди-1, орендар зобов`язаний в місячний термін з дня підписання розпорядження про дозвіл на укладання договору оренди укласти договір на експлуатаційні витрати з балансоутримувачем та договори на постачання тепла, води, газу та електроенергії з відповідними підприємствами.

Згідно з п. 7.1. Договору оренди-1, строк дії договору встановлюється з 15 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року.

Факт прийняття відповідачем в оренду нежитлового приміщення підтверджується актом приймання-передачі в орендне користування нежитлового приміщення від 15.09.2016.

10.08.2017 сторонами було укладено зміни та доповнення № 135/113 до Договору оренди № 113/2 від 15.09.2016, відповідно до яких строк дії договору було встановлено до 31.08.2018.

З метою укладення договору на відпуск теплової енергії позивач направив відповідачу лист № 30.1-13/2787 від 07.11.2016 з двома примірниками Договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4257 разом з додатком «Розрахунок обсягу теплової енергії» з пропозицією підписати та повернути один примірник на адресу теплопостачальної організації у строк визначений чинним законодавством. Вказане підтверджується описом вкладення у цінний лист, списком згрупованих внутрішніх листів від 07.11.2016 та фіскальними чеками пошти від 07.11.2016.

Відповідач листом № 1/2362 від 24.11.2016 відхилив пропозицію про укладення договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4257 з додатком «Розрахунок обсягу теплової енергії» мотивуючи свою відмову тим, що Державний заклад «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» є бюджетною установою та згідно з листом Державного казначейства України № 4.9-06/645-4722 від 18.04.2007 зобов`язаний укладати договори про відшкодування витрат на комунальні послуги з балансоутримувачем орендованого майна.

Судом встановлено, що у зв`язку з відмовою відповідача від укладення зазначеного договору, позивач звернувся з позовом до Господарського суду Полтавської області з вимогою визнати укладеним договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4257 разом з додатком «Розрахунок обсягу теплової енергії» в редакції позивача, запропонованій проектом, що направлений відповідачу листом № 30.1-13/2787 від 07.11.2016.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 07.11.2017 у справі № 917/1072/17 у задоволенні позову Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» про визнання укладеним спірного договору було відмовлено.

Обгрунтовуючи рішення Господарський суд Полтавської області зазначив, що винесення судом рішення про задоволення позову про визнання укладеним договору про відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4257 разом з додатком «Розрахунок обсягу теплової енергії» в редакції позивача, запропонованої за проектом, що направлений відповідачу листом № 30.1-13/2787 від 07.11.2016 є недоцільним; вказане рішення не спричинить для сторін жодних наслідків та не стане ефективним способом захисту порушених прав позивача, з огляду на те, що подаючи позов за півтора місяця до закінчення строку постачання Т/Е (п. 29 договору), позивач не врахував, що його вимога, враховуючи зазначений пункт договору та ст. 187 ГК України, не може мати очікуваних наслідків (на майбутнє).

Позивач листом № 30.1-13/327 від 13.02.2018 повторно звернувся до відповідача з пропозицією укласти договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4257 разом з додатком «Розрахунок обсягу теплової енергії», що підтверджується описом вкладення у цінний лист, списком згрупованих внутрішніх листів від 13.02.2018 та фіскальними чекам пошти від 13.02.2018. Проте, відповідач залишив пропозицію про укладання договору без відповіді та виконання.

Разом з тим, між Полтавською міською радою, яка делегувала свої повноваження Управлінню майном комунальної власності міста, як орендодавцем, та Державним закладом «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка, як орендарем, 22.11.2018 було укладено Договір оренди № 44/2 (надалі - Договір оренди-2).

За умовами п.1.1. вказаного договору, орендодавець передає, а орендар приймає на умовах, визначених договором, в оренду нежитлове приміщення за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 3, яке повинно бути використане під розміщення кафедри образотворчого мистецтва і знаходиться на балансі КП «ЖЕО №2». Право на оренду Орендар одержав на підставі розпорядження міського голови від 20.11.2018 № 83-р, що має бути затвердженим рішенням сесії міської ради.

Згідно з п. 2.1. Договору оренди-2, об`єктом оренди є нежитлове приміщення загальною площею 293,0 кв. м.

В пункті 3.2.5 Договору оренди-2 сторони зазначили, що орендар зобов`язаний в місячний термін з дня підписання розпорядження про дозвіл на укладання договору оренди укласти договір на експлуатаційні витрати з балансоутримувачем та договори на постачання тепла, води, газу та електроенергії з відповідними підприємствами.

Згідно з п. 7.1. Договору оренди-2, строк дії договору встановлюється з 01.09.2018 по 31.12.2019.

З метою укладання договору позивач супровідним листом №30.1-13/1168 від 21.06.2019 направив відповідачу два примірника договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4257 разом з додатком «Розрахунок обсягу теплової енергії», з пропозицією підписати та повернути один примірник на адресу підприємства у строк передбачений чинним законодавством. Проте, договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4257 відповідачем не підписаний.

З огляду на те, що до орендованого відповідачем приміщення, розташованого за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 3, в період з 11.10.2016 по 08.04.2019 здійснювалось постачання теплової енергії, вартість спожитої без договору теплової енергії за вказаний період за розрахунком позивача складає 178883 грн 54 коп. Враховуючи викладене, позивач, посилаючись на ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, просить стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, з огляду на наступне.

Державний заклад «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» є споживачем в розумінні Закону України «Про теплопостачання», оскільки він споживає теплову енергію в орендованому нежитловому приміщенні.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», основними обов`язками споживача теплової енергії, зокрема, є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

Разом з тим, у відповідності до п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (далі - Правила № 1198 від 03.10.2007), користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

В той же час, в п. 3 Правил № 1198 від 03.10.2007 визначено, що споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

За умовами п. 40 Правил споживач теплової енергії зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

З вищевказаних нормативних актів вбачається, що постачання та користування теплової енергії повинно здійснюватись виключно на підставі договору.

У відповідності до п. п. 1, 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач на підставі укладених Договорів оренди №113/2 від 15.09.2016 та № 44/2 від 20.11.2018 з 15.09.2016 по 31.12.2019 орендував нежитлове приміщення за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 3.

За умовами п. 3.2.5 вказаних Договорів оренди відповідач, як орендар, повинен був в місячний термін з дня підписання розпорядження про дозвіл на укладання договору оренди, зокрема, укласти договір на постачання тепла з теплопостачальною організацією, якою в м. Полтава є Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго».

Однак, відповідач покладені на нього законом обов`язки не виконав, договір на постачання тепла з теплопостачальною організацією не уклав.

Як зазначає позивач, незважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційних прав громадян, які проживають у будинку № 3 по вул. Соборності в м. Полтава, в якому розташований об`єкт, що орендується відповідачем, позивач здійснював постачання теплової енергії до приміщення відповідача, оскільки це приміщення не є відокремленим від централізованої системи опалення (теплопостачання) будинку.

Відповідно до пункту 5 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила від 21.07.2005 № 630), рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчими органами відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації, нормами санітарного законодавства та іншими нормативними документами.

Факт постачання теплової енергії за період з 11.10.2016 по 08.04.2019 підтверджується рішеннями виконавчого комітету Полтавської міської ради: № 211 від 10.10.2016 «Про початок опалювального сезону 2016-2017 рр.», № 58 від 05.04.2017 «Про закінчення опалювального сезону 2016-2017 рр.», № 220 від 19.10.2017 «Про початок опалювального сезону 2017-2018 рр.», № 74 від 04.04.2018 «Про закінчення опалювального сезону 2017-2018 рр.», № 224 від 24.10.2018 «Про початок опалювального сезону 2018-2019 рр.» та № 70 від 08.04.2019 «Про закінчення опалювального сезону 2018-2019 рр.», а також актами перевірки системи теплопостачання (від 12.10.2016, від 05.04.2017, від 21.10.2017, від 09.04.2018, від 25.10.2018, від 27.10.2018, від 09.04.2019), складеними представниками ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», в яких зафіксовано дати подачі теплоносія у систему та припинення його подачі.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

З урахуванням умов укладених відповідачем договорів оренди, позивачем здійснено нарахування вартості спожитої без договору теплової енергії за період з 11.10.2016 (початок опалювального сезону 2016-2017) по 08.04.2019 (закінчення опалювального сезону 2018-2019), що використовувалась на опалення нежитлового приміщення на суму 178883 грн. 54 коп.

Фактично отриману без договору теплову енергію всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не оплачував.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач не погоджується з розрахунком позивача, а саме з показниками формули, на підставі якої розраховується теплове навантаження.

Проте, судом встановлено, що вартість спожитої без договору теплової енергії розрахована відповідачем із застосуванням тарифів на теплову енергію, які встановлюються для ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП).

Відповідно до п. 9.8. Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 06.12.2016 № 2133 «Про затвердження Регламенту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», рішення НКРЕКП, що мають ознаки регуляторних актів, а також рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх опублікування в офіційному друкованому виданні - газеті «Урядовий кур`єр», якщо більш пізній строк набрання ними чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня офіційного опублікування рішення, про що зазначається в тексті рішення. Рішення підлягає опублікуванню у 15-денний строк з дня його прийняття.

Так, в період з 11.10.2016 по 08.04.2019 діяли наступні тарифи, встановлені ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» НКРЕКП, а саме:

- тариф 1153,45 грн. без ПДВ, встановлений Постановою НКРЕКП № 1757 від 29.06.2016, яка набрала чинності з 01.10.2016;

- тариф 1389,88 грн. без ПДВ, встановлений Постановою НКРЕКП № 2126 від 02.12.2016, яка набрала чинності з 30.12.2016;

- тариф 1182,65 грн. без ПДВ, встановлений Постановою НКРЕКП № 2439 від 29.12.2016, яка набрала чинності з 13.01.2017;

- тариф 1623,79 грн. без ПДВ, встановлений Постановою НКРЕКП № 1529 від 28.12.2017, яка набрала чинності з 05.01.2018;

- тариф 1578,62 грн. без ПДВ, встановлений Постановою НКРЕКП № 404 від 14.06.2018, яка набрала чинності з 27.10.2018;

- тариф 1566,71 грн. без ПДВ, встановлений Постановою НКРЕКП № 239 від 27.02.2018, яка набрала чинності з 28.10.2018;

- тариф 1329,24 грн. без ПДВ, встановлений Постановою НКРЕКП № 1729 від 10.12.2018, яка набрала чинності з 01.01.2019.

Щодо обсягів теплової енергії та даних, які були взяті для їх визначення (показники навантаження, фактичної температури зовнішнього повітря, покази приладу обліку тощо), суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Обсяг теплової енергії за період з 11.10.2016 по 08.04.2019 на опалення орендованого нежитлового приміщення відповідача визначено позивачем розрахунковим способом, відповідно до теплового навантаження опалювального об`єкту з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, визначеної згідно Державних будівельних норм та фактичної температури повітря, визначеної на підставі наданої Полтавським обласним центром з гідрометеорології спеціалізованої інформації на підставі укладених між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та Полтавським обласним центром з гідрометеорології договорів у 2016, 2017, 2018 та 2019 роках.

Визначення фактичних витрат теплової енергії на потреби опалення здійснюється згідно КТМ 204 України 244-94 за формулою:

Qфакт.оп. = Qоп. x (Твн. - Тфакт.)/(Твн. - Трозр.оп) х m х n, де:

Qоп. - максимальне теплове навантаження на опалення будівель (Гкал/год);

Твн. - температура внутрішнього повітря в приміщенні = 18оС;

Тфакт. - фактична середня температура зовнішнього повітря за розрахунковий період (згідно фактичних даних Полтавського обласного центру з гідрометеорології);

Трозр. - розрахункова температура зовнішнього повітря (згідно таблиці 2 ДСТУ-Н Б В. 1.1-27:27:2010 «Будівельна кліматологія» міста Полтави t з.п. = - 23оС);

m - кількість годин роботи, m = 24 год.;

n - кількість днів розрахункового періоду.

При цьому, теплове навантаження на опалення приміщень визначається відповідно затвердженої річної норми споживання теплової енергії на централізоване опалення 1м2 опалювальної площі q = 0,13198 Гкал/м2, скорегованої на значення нормативної максимальної температури зовнішнього повітря самої холодної п`ятиденки опалювального періоду, яка, згідно ДСТУ - Н Б В.1.1-27:2010 «Будівельна кліматологія», для м. Полтава - 23°С.

Відповідач заперечує проти застосування в розрахунку ДСТУ - Н Б В.1.1-27:2010 «Будівельна кліматологія» з мотивів викладених вище. Проте, судом встановлено, що на даний час саме ДСТУ - Н Б В.1.1-27:2010 «Будівельна кліматологія» використовується для визначення теплового навантаження.

Крім того, слід зазначити, що головним інженером підприємства позивача 05.10.2011 було затверджено Методику розрахунку навантаження на опалення вбудовано-прибудованих приміщень в житлові приміщення. Вказана Методика застосовується для визначення обсягу реалізованої теплової енергії споживачам, приміщення яких розташовані в житлових будинках та які не мають вузла розподільного обліку теплової енергії або відсутній розрахунок теплового навантаження на нежитлове приміщення. З метою роз`яснення на предмет відповідності розрахунків вимогам антимонопольного законодавства, позивач звернувся до Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

В листі № 2/6013 від 20.10.2011 Полтавське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України надало наступні роз`яснення: «Формула визначення теплового навантаження на опалення вбудовано-прибудованих приміщень та яка зазначена у методиці 1, визначена згідно ДБН В.2.5-39:2008 «Теплові мережі», зокрема, за формулою К1 та з урахуванням показника, зазначеного у додатку 25 СНіП 2.04.05-91 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» - 63 Вт/кв.м.

Методика розрахунку теплового потоку на потреби гарячого водопостачання бюджетних та госпрозрахункових установ здійснена з урахуванням додатку К ДБН В.2.5-39:2008 «Теплові мережі».

Враховуючи наведене та те, що споживачі теплової енергії не обмежені у праві встановлення індивідуальних приладів обліку теплової енергії у приміщеннях та здійснення окремих розрахунків теплового навантаження на опалення в житлові будинки на теплового потоку на потреби гарячого водопостачання, в діях підприємства при укладенні додаткових угод до договорів на відпуск теплової енергії зі споживачами, приміщення яких не обладнанні приладами обліку теплової енергії з 01.10.2011, порушення законодавства про захист економічної конкуренції не вбачається.».

Крім того, у відповідності до Висновку з енергетичного аудиту та перевірки правильності визначення розрахункових величин теплового навантаження на потреби опалення і гарячого водопостачання від виробничих об`єктів ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», розрахунки виконано згідно наступних чинних нормативних документів:

- КТМ 204 України 244-94 Норми та вказівки по нормуванню витрат палив та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні;

- ДБН В.2.5-39:2008 «Теплові мережі»;

- ДСТУ-НБВ 1.1-27:2010 «Будівельна кліматологія»;

- Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 377 від 24.03.2016 зареєстрованої Міністерством юстиції України 09.06.2016 за № 835/28965 «Про затвердження Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води».

Разом з тим, у висновку зазначено, що виконані розрахунки з визначення величин максимального годинного теплового навантаження на опалення та гаряче водопостачання для кожного з житлових будинків, що отримують послуги від виробничих об`єктів ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», відповідають вимогам чинних нормативних документів і можуть бути використані для визначення планових обсягів реалізації теплової енергії, середніх питомих норм споживання теплової енергії на опалення 1 м2 та середніх норм споживання теплової енергії на підігрів 1 м3 гарячої води, для подальших інженерних розрахунків економічно обгрунтованих тарифів.

Також, слід зазначити, що для визначення щомісячної нормативної кількості споживання теплової енергії протягом опалювального періоду використовувалась формула, яка була зазначена у додатку до проекту договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4257, який неодноразово направлявся відповідачу для узгодження та підписання.

Кількість фактично спожитої теплової енергії за розрахунковий період позивачем визначалась з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря розрахункового періоду, згідно даних Полтавського обласного центру з гідрометеорології за формулою, яка також наведена в договорі на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4257.

На підтвердження температурних показників, які враховувались при визначенні кількості фактично спожитої відповідачем теплової енергії за розрахунковий період позивач надав копії листів Полтавського обласного центру з гідрометеорології, в яких зазначені показники середньодобової температури повітря. Вказані листи долучено до матеріалів справи.

Суд звертає увагу, що в додатку до Договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4257 було зазначено: «Розрахунок теплових навантажень може здійснюватися за рахунок Споживача проектними організаціями, які мають ліцензію, та узгоджується ТО. При відсутності такого розрахунку, нарахування за спожиту Т /Е здійснюється згідно з розрахунком, зробленим ТО та наведеним в даному додатку».

Тобто, відповідач, як споживач теплової енергії в розумінні чинного законодавства, мав право за власний рахунок зробити розрахунок теплового навантаження, однак, всупереч норм чинного законодавства, не скористався своїм правом.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно статті 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Загальна вартість безпідставно спожитої відповідачем теплової енергії яку постачало ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у нежитлове приміщення, яке орендує відповідач, за період з 11.10.2016 по 08.04.2019 за розрахунками позивача складає 178883 грн 54 коп.

Суд перевіривши розрахунок позивача вважає його арифметично вірним, проте зазначає наступне.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивачем при зверненні до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту за період з 11.10.2016 по 08.04.2019 теплову енергію в сумі 178883 грн 54 коп. порушено строки позовної давності, оскільки загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області в січні 2020 року.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

На думку позивача, строк позовної давності переривався оскільки ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» зверталось з позовом до суду про стягнення частини суми заборгованості в розмірі 116583 грн 02 коп. в якості збитків, однак суди відмовили у задоволенні позову (справа № 917/478/18). Отже, позивачем вчинялись дії щодо стягнення суми заборгованості протягом строку позовної давності, що вказує на наявність підстав, які свідчать про переривання позовної давності. Таким чином, на думку позивача, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до суду з даною позовною заявою з урахуванням строків позовної давності.

Частиною 2 статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Зі змісту рішення Господарського суду Луганської області від 29.08.2018 у справі № 917/478/18, на яке посилається позивач, вбачається, що Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» зверталось до господарського суду з вимогою стягнути з Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка», на підставі ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України, збитків в сумі 116583 грн 02 коп. у вигляді не отриманих коштів за послуги теплопостачання, які надані відповідачу в період з 11.10.2016 по 31.03.2018. Вказаним рішенням, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 № 917/478/18, в позові було відмовлено.

В той же час, предметом позову у справі № 917/4/20 є стягнення заборгованості в сумі 178883 грн 54 коп. у вигляді вартості безпідставно набутого майна, відповідно до положень ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.

Таким чином, з наведеного вбачається, що позивач звертався до господарського суду з іншим предметом позову, а відтак строк позовної давності не переривався.

Позивачем нараховано до стягнення з відповідача вартість безпідставно спожитої енергії за період з 11.10.2016 по 08.04.2019 в сумі 178883 грн 54 коп. Разом з тим, судом встановлено, що згідно поштового штемпелю на конверті, позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області 27.12.2019, тобто з частковим пропуском встановленого строку позовної давності.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмово чи усно (абз. 7 пп. 2.1 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

В даному випадку, відповідачем було заявлено про сплив позовної давності у відзиві на позовну заяву.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на приписи ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача вартості спожитої теплової енергії за період з 11.10.2016 по 26.12.2016 (включно) в сумі 14449 грн 84 коп. слід відмовити, оскільки вказаний період заявлено поза межами позовної давності.

Задоволенню підлягає вартість безпідставно спожитої теплової енергії за період з 27.12.2016 по 08.04.2019 в сумі 164433 грн 70 коп.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню частково та з Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» слід стягнути вартість безпідставно спожитої теплової енергії в сумі 164433 грн 70 коп.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 2466 грн 50 коп.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 238, 240-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» про стягнення 178883 грн 54 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» (ідентифікаційний код: 02125131, місцезнаходження: 92703, Луганська область, Старобільський район, місто Старобільськ, площа Гоголя, будинок 1) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (ідентифікаційний код: 03338030, місцезнаходження: 36008, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Комарова, будинок 2А) вартість безпідставно спожитої теплової енергії в сумі 164433 грн 70 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 2466 грн 50 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. У решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено - 27.04.2020.

Суддя Є.А. Лісовицький