РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.04.2020Справа № 910/1951/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, Донецька обл., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Є. Гедройця, 5)

про стягнення 3 034,28 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 3 034,28 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку з встановленим фактом недостачі вугілля кам`яного, яке згідно залізничних накладних № 42110908, № 46509493 надійшло на адресу позивача, відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки у вигляді встановленої нестачі, а саме у розмірі 3 034,28 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/1951/20 та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

06.03.2020 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що позивачем не надано належних доказів сплати вартості втраченого вантажу.

20.03.2020 до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що в матеріалах справи є рахунок безпосереднього власника та відповідно особи, за чиїм дорученням було укладено договір перевезення - ПРАТ «МК «Азовсталь», у зв`язку з чим вартість вантажу підтверджується належним рахунком № 92771317 від 23.08.201 першого власника вугілля, за дорученням якого діяв вантажовідправник. На підтвердження завданих збитків та як належний доказ оплати рахунку № 92771317 від 23.08.2019 року про сплату вугільної продукції позивач повідомляє, що рахунок було закрито шляхом попередньої сплати згідно платіжного доручення № від 24.07.2019 року, що підтверджується копією банківської виписки від 24.07.2019 року.

За приписами ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

01.11.2017 між Публічним акціонерним товариством "Азовсталь" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" (покупець) укладено договір № 0103/11606 купівлі-продажу сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується передати, а покупець - прийняти і оплатити сировинні, паливно енергетичні, матеріально-технічні матеріали на умовах, передбачених цим договором.

Згідно специфікації №176 від 20.08.2019 року до договору № 0103/11606, ПРАТ «АКХЗ» та ПРАТ «МК «Азовсталь» дійшли згоди у серпні 2019 року поставити вугілля кам`яне бітумінізоване тверде марки «OAKY NORTH TYPE AUSTRALIAN», країна походження -Австралія, умови поставки - FCA порт Чорноморськ, ст. Чорноморськ - Порт- експорт Одеської залізниці відповідно до міжнародних правил Інкотермс у редакції 2010 року, вантажоодержувач - ПРАТ «АКХЗ», станція Авдіївка Донецької залізниці.

На виконання умов договору купівлі-продажу № 0103/11606 від 01.11.2017 на адресу Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» по основній залізничній накладній №42110908 та досильній залізничній накладній №46509493 надійшло вугілля кам`яне бітумінізоване тверде марки «OAKY NORTH TYPE AUSTRALIAN» у вагоні №62012745, вантажовідправник - Державне підприємство «Морський торгівельний порт «Чорноморськ».

До відправки вказаний вагон надійшов з вагою, зазначеною у залізничній накладній, а саме - 69,55 тон. Після прибуття вагонів на станцію Авдіївка органом транспорту було проведено комісійне переважування маси вантажу на підставі статті 52 Статуту залізниць України та встановлена вагова нестача у спірному вагоні у розмірі 1100 кг, про що було складено відповідний комерційний акт №482803/261 від 12.09.2019.

За доводами позивача, відповідач як перевізник належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість нестачі вугілля встановленої у комерційному акті, яка за розрахунком позивача складає 3 034,28 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно частини 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно частини 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

За змістом ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Судом встановлено, що відповідачем взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу на підставі складеної залізничної накладної №42110908 та досильної залізничної накладної №46509493.

Згідно з пунктом 2 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК України обумовлено: у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з статтею 113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Згідно статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 133 Статуту залізниць України передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Як встановлено судом, Державне підприємство «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» здійснило відправлення на підставі залізничної накладної №42110908 та досильної залізничної накладної №46509493, зокрема, у вагоні 62012745, вугілля кам`яного кам`яне бітумінізоване тверде марки «OAKY NORTH TYPE AUSTRALIAN», одержувачем якого є Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод".

При надходженні вагонів на станцію Авдіївка Донецької залізниці залізницею проведено комісійне переважування маси вантажу на вагонних вагах, під час якого виявлено, що маса вантажу у вагоні № 46509493, не відповідає масі, вказаній у накладних.

Так, факт нестачі за спірним перевезенням підтверджений комерційним актом №482803/261 відповідно до якого зазначено наступне: «...По документу значиться вага: нетто 69550кг, тара 23450кг. При переважуванні виявилося: брутто 91900кг, нетто 68450кг, тара 23450кг, що менше ваги накладної на 1100кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно зачинені, течі вантажу немає. Поверхня вантажу на рівні бортів нерівномірна, не маркована. В вагоні над 1 люком ліворуч є виїмка розміром 150см*150см*30см. ...».

При цьому, відповідачем усупереч вищевказаним положенням Закону та статті 74 ГПК України не спростовано відсутності його вини у незабезпеченні схоронності переданого йому вантажу.

Приписами статті 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно з частиною другою статті 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вартість 1 тони вантажу у вагоні №62012745 відповідно до рахунку-фактури № 92771317 від 23.08.2019 становить 6 321,41 грн.

Суд перевірив правильність наданого позивачем розрахунку вартості вагової нестачі вантажу встановив, що сума втраченого вантажу у вагоні №62012745 становить 3 034,28 грн.

Укрзалізниця не довела, що нестача виникла з незалежних від перевізника причин.

При цьому, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача проти позову з посиланням на відсутність належних та допустимих доказів розміру дійсної вартості втраченого вантажу, а саме доказів оплати рахунків, з огляду на наступне.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 2.7. роз`яснень президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею".

З огляду на вищевикладене, надана позивачем до матеріалів справи копія договору №0103/11606 купівлі-продажу сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів від 01.11.2017, рахунку-фактури № 92771317 від 23.08.2019, а також банківської виписки визнаються судом належними та достатніми доказами на підтвердження вартості втраченого вантажу у вагоні №62012745.

При здійсненні перевірки наданого позивачем розрахунку ціни позову, судом встановлено, що останній є вірним, загальна сума збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, становить 3 034,28 грн.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові, речові і електронні докази.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуюче вищенаведене та приймаючи до уваги, що залізницею не збережено вантаж, прийнятий до перевезення, доказів на підтвердження того, що недостача поставленого вантажу сталася не з вини відповідача, АТ "Українська залізниця" не подано, розмір завданих збитків в сумі 3 034,28 грн відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів відшкодування збитків у вказаній сумі відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача фактичних збитків, які виникли під час перевезення вантажу останнім, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Є. Гедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, Донецька обл., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, буд. 1, ідентифікаційний код 00191075) збитки у вигляді нестачі вугілля у розмірі 3 034 (три тисячі тридцять чотири) грн та судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.04.2020

Суддя Л. Г. Пукшин