ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року

м. Київ

Справа № 924/570/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

за участю секретаря судового засідання - Журавльова А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 (Коломис В.В., Саврій В.А., Тимошенко О.М.) у справі №924/570/19 Господарського суду Хмельницької області

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Південно - Західні Тепломережі" про стягнення 40 636 438,16 грн

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

1. Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Позивач) звернулося в Господарський суд Хмельницької області з позовом до Комунального підприємства "Південно - Західні Тепломережі" (далі - Відповідач) про стягнення 40 636 438,16 грн з яких: 30 174 603,46 грн основний борг, 3 868 728,16 грн пеня, 1 787 163,01 грн 3% річних, 4 805 943,53 грн інфляційні втрати.

2. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив про неналежне виконання Відповідачем умов договору постачання природного газу №1006/1718-ТЕ-34 від 30.08.2017 в частині своєчасної оплати за отриманий природний газ.

Короткий зміст рішення, ухваленого судом першої інстанції

3. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 13.09.2019 позов задоволено повністю. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 30 174 603,46 грн основного боргу, 3 868 728,16 грн пені, 1 787 163,01 грн 3% річних та 4 805 943,53 грн інфляційних втрат.

4. Рішення суду мотивовано тим, що Відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором в частині своєчасної оплати за отриманий природний газ, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Короткий зміст оскаржуваної постанови, прийнятої судом апеляційної інстанції

5. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.09.2019 змінено в частині стягнення пені. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 1 934 364,08 грн пені. В решті рішення залишено без змін.

6. Постанова суду мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми частини 2 статті 75 ГПК України, оскільки не враховано заяву Відповідача, в якій він просив прийняти його відмову від раніше визнаних у відзиві на позовну заяву обставин, а саме: визнання позовних вимог в частині стягнення боргу, інфляційних втрат, 3% відсотків річних та частини пені, однак таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду. Водночас, при вирішенні питання щодо стягнення пені, місцевий господарський суд залишив поза увагою заяву Відповідача про зменшення розміру пені на 50%, а тому, надавши оцінку всім матеріалам справи в сукупності, апеляційний господарський суд, керуючись статтею 233 ГК України, статтею 551 ЦК України, дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені на 50% та стягнення з Відповідача 1 934 364,08 грн пені та зміну рішення у відповідній частині.

Короткий зміст вимог касаційної скарги Позивача

7. Позивач подав касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, в якій просить її скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Аргументи учасників справи

Доводи Позивача, який подав касаційну скаргу (узагальнено)

8. Зменшуючи розмір стягуваної пені до 50%, суд апеляційної інстанції порушив статтю 233 ГК України, статті 549-552, 599 ЦК України, статті 236, 238 ГПК України.

9. Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не було враховано інтереси Позивача, а також те, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним Відповідачем зобов`язанням за договором постачання природного газу.

10. Судом не враховано позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/14 та від 12.06.2018 у справі №922/1010/16.

Позиція Відповідача у відзиві на касаційну скаргу

11. Ухвалою Верховного Суду від 28.02.2020 надано Відповідачу строк для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу до 18.03.2020, але не більше 10 днів з дня вручення цієї ухвали. Ухвалу Суду отримано Відповідачем 11.03.2020, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзив на адресу суду касаційної інстанції направлено 30.03.2020, тобто, поза межами строку, визначеного ухвалою від 28.02.2020 з клопотанням про поновлення строку на подачу відзиву. Клопотання обґрунтоване тим, що з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України №215 від 16.03.2020) та перебуванням представника Відповідача на самоізоляції, строк подачі відзиву пропущено з поважних причин. Колегія суддів зазначає, що відзив Відповідача підлягає прийняттю відповідно до статті 295 ГПК України та Закону України №540-ІХ від 30.03.2020, яким внесено зміни до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема, у ГПК України, щодо, в тому числі і продовження строку подання відзиву на строк дії карантину.

12. Заперечуючи проти задоволення касаційної скарги, Відповідач зазначає, що судове рішення апеляційного господарського суду є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, оскільки прийняте з урахуванням всіх обставин справи і правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

13. Як встановлено судами попередніх інстанцій, між Позивачем (Постачальник) та Відповідачем (Споживач) 30.08.2017 укладено договір постачання природного газу №1006/1718-ТЕ-34, за умовами якого Постачальник зобов`язувався поставити Споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а Споживач в свою чергу зобов`язувався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до пункту 2.1 договору Постачальник передає Споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ обсягом до 24500 тис. куб.м., у тому числі за місяцями: 4 кв. 2017 р. (10300,0): жовтень - 2000,0, листопад - 3600,0, грудень - 4700,0; 1 кв. 2018 р. (14200,0): січень - 5000,0, лютий - 4600,0, березень - 4600,0.

Ціна за 1000 куб.м природного газу за цим договором з 01.10.2016 становить 5916,00 грн, крім того податку на додану вартість (20%) - 1183,20 грн. До сплати за 1000 куб.м природного газу з ПДВ - 7099,20 грн (пункт 5.2 договору).

Оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 договору).

Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі невиконання Споживачем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

14. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а Відповідач оплату за поставлений природний газ здійснив частково, внаслідок чого утворилася заборгованість на суму 30 174 603,46 грн.

15. Здійснюючи розгляд справи, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу, а також нарахованих до стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3% річних в повному обсязі.

16. Апеляційний господарський суд погодився з місцевим господарським судом про наявність підстав для стягнення основної заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних в сумах, заявлених Позивачем до стягнення, проте, врахувавши клопотання Відповідача про зменшення розміру пені на 50%, суд апеляційної інстанції, керуючись статтею 551 ЦК України та статтею 233 ГК України, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення суми належної до стягнення з Відповідача пені на 50%.

17. Колегія суддів зазначає, що, як вбачається з описової частини касаційної скарги, Позивач вказує, що не погоджується з постановою апеляційного господарського суду в частині відмови у стягненні 1 934 364,08 грн пені, що є 50% від суми пені, заявленої до стягнення в позовній заяві. Отже, в частині, в якій постановою суду залишено без змін рішення суду першої інстанції щодо стягнення суми основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат, скаржник не оспорює постанову апеляційного господарського суду.

18. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення зазначеної статті кореспондують зі змістом статті 233 ГК України. У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

19. Здійснюючи розгляд клопотання Відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, суд апеляційної інстанції врахував, що Відповідач не є фактичним споживачем природного газу, а заборгованість за спожиту теплову енергію виникла у зв`язку з несплатою Відповідачу коштів споживачами (населенням). Також апеляційним господарським судом враховано майновий стан Відповідача і те, що в матеріалах справи відсутні докази понесення Позивачем збитків у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх договірних зобов`язань, тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме справедливості, добросовісності, розумності, суд мав право зменшити суму належної до стягнення пені.

20. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

21. Зважаючи на те, що зменшення суми пені є правом суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів, а також те, що при розгляді питання наявності підстав для зменшення розміру пені, суд апеляційної інстанції виходив з матеріалів справи в їх сукупності, тому колегія суддів погоджується з висновком апеляційного господарського суду про зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Відповідача пені. З огляду на наведене, доводи касаційної скарги, наведені в пунктах 8, 9 постанови, колегією суддів відхиляються.

22. Суд відхиляє посилання Позивача на судову практику Верховного Суду, наведену ним в касаційній скарзі, про що зазначено в пункті 10 постанови, оскільки судові рішення у вказаних Позивачем справах прийняті за інших фактичних обставин справи.

23. Колегія суддів зазначає, що у пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", заява №4241/03 від 28.10.2010, вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див.рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії", заява N 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I).

24. Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.

25. Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

26. З огляду на викладене вище, касаційна скарга Позивача задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо розподілу судових витрат

27. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржуване судове рішення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України (в редакції до 08.02.2020), суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 у справі №924/570/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.