ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/322/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

без повідомлення (виклику) представників сторін

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРФАРМІНГ" (61124, м. Харків, вул. Матросова, 1-А, ідентифікаційний код 39902478)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФІЯ-БЛИЗНЮКИ" (64871, Харківська область, Близнюківський район, с. Софіївка Перша, ідентифікаційний код 35462911)
про стягнення 137694,75 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРФАРМІНГ" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФІЯ-БЛИЗНЮКИ" суми боргу у розмірі - 137694,75 грн, з яких 84189,74 грн - основна заборгованість, 12636,49 грн - проценти за користування чужими коштами, 13418,50 грн - пені, 25256,92 грн - штрафу, 884,32 грн - інфляційних втрат та 1308,78 грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про порушення відповідачем умов договору купівлі - продажу №333 від 23.01.2018, який був укладений між позивачем та відповідачем, щодо своєчасної оплати відповідачем поставленого позивачем товару. Також, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/322/20. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідачеві, згідно ст. 250, 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач своїм правом на захист не скористався, відзив на позов не надав. Разом з цим, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 10.02.2020, була вручена повноважному представнику відповідача 15.02.2020.

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Так, процесуальні документи у цій справі (ухвала суду про відкриття провадження у справі) направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

23 січня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРФАРМІНГ" (продавець, далі по тексту - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" (покупець, далі по тексту - відповідач), було укладено Договір купівлі-продажу № 333 (далі по тексту - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору, позивач (продавець) зобов`язався передати у власність покупця обладнання, запасні частини, витратні матеріали та аксесуари (надалі - товар) окремими партіями, за найменуванням, у кількості, комплектності, асортименті та по ціні продавця, які вказуються в видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець - відповідач, зобов`язався приймати Товар і оплачувати повну ціну кожної окремої партії Товару в порядку, визначеному Договором.

За умовами п. 2.1. Договору, ціна одиниці товару та Повна ціна кожної партії товару визначаються Сторонами в видаткових накладних на партію товару.

Згідно з п. 2.2. Договору, повна ці на партії товару, що підлягає сплаті покупцем за цим договором, включає в себе, в тому числі всі необхідні митні платежі, а також інші податки, інші платежі, пов`язані із ввезенням товару в Україну для вільного продажу, що діють на момент передачі Товару.

Позивач в повному обсязі та належним чином виконав взяті на себе договірні зобов`язання, передавши у власність відповідача, окремими партіями Товар за видатковими накладними: № УФЛ00000316 від 21.06.2019 на суму 47770,20 грн, № УФЛ00000358 від 05.07.2019 на суму 21485,04 грн, № УФЛ00000366 від 05.07.2019 на суму 16 573,44 грн, № УФЛ00000392 від 18.07.2019 на суму 14 131,26 грн. Загальна вартість поставленого товару складає 99 959,94 грн.

Відповідно п.2.2.1. Договору покупець протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виписки рахунку - фактури Продавцем, зобов`язується сплачувати Повну ціну кожної окремої партії товару шляхом перерахування на поточний рахунок Продавця грошових коштів або внесення готівки до каси Продавця.

У п.2.2.2. Договору сторони погодили, що днем зарахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця, або внесення готівки до каси Продавця для цілей цього договору, є день фактичного здійснення оплати.

Згідно з п. 2.2.5. Договору, відповідач, як покупець за договором зобов`язався протягом 30-ти календарних днів з моменту фактичного отримання кожної окремої партії Товару за рахунок Ліміту відпуску товару на умовах відстрочення платежу, перераховувати на поточний рахунок позивача (продавця) грошові кошти в оплату повної ціни кожної окремої партії Товару.

В разі зниження Ліміту відпуску товару після перерахунку (останній день календарного місяця) Покупець зобов`язаний погасити поточну заборгованість до суми нового ліміту відпуску товару протягом 3-х банківських діб.

Згідно з п.4.2.2. договору, покупець зобов`язаний сплачувати відповідно до умов цього договору повну ціну кожної окремої партії товару, на умовах передбачених п.2.2.5. цього договору, шляхом перерахування на поточний рахунок Продавця грошових коштів або внесення готівки до каси Продавця.

Проте, відповідач в порушення пп. 2.2.5., 4.2.2 Договору оплатив на користь позивача лише частково вартість отриманого у власність товару на суму 15 770,20 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача (арк. справи №23), у зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 84 189,74 грн.

Отже, позивач зазначає про наявність у відповідача заборгованості за поставлений товар у розмірі 84 189,74 грн, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості. Також, у зв`язку із простроченням оплати товару, позивачем здійснено нарахування процентів за користування чужими коштами згідно п.2.4. договору у розмірі 12636,49 грн, пені згідно п. 6.1 договору у розмірі 13418,50 грн, штрафу згідно п. 6.2. договору у розмірі 25256,92 грн, інфляційних втрат у розмірі 884,32 грн та 3% річних у розмірі 1308,78 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Також, ст. 694 Цивільного кодексу України визначено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що позивачем свої зобов`язання за договором поставки виконані, про що свідчать видаткові накладні про поставку товару, що містяться у матеріалах справи.

Також, поставку позивачем товару на виконання умов договору укладеного між сторонами не спростовано відповідачем у справі, а отже у матеріалах справи наявні докази належного виконання позивачем договору на загальну суму 99 959,94 грн, проте відповідачем зобов`язання по оплаті вказаного поставленого товару виконано частково, зокрема у розмірі 15 770,20 грн, отже наявність у відповідача заборгованості у розмірі 84 189,74 грн є очевидною.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги порушення відповідачем умов договору купівлі - продажу № 333 від 23.01.2018 в частині оплати поставленого позивачем товару своєчасно та у повному обсязі, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання свого зобов`язання за вказаним договором щодо оплати товару у розмірі 84 189,74 грн, а отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування чужими коштами у розмірі згідно п.2.4. договору у розмірі 12636,49 грн.

Згідно ч.3 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до абз. 2 ч.5 ст. 694 Цивільного кодексу України, договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Згідно з ст. 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У п. 6.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" роз`яснено, що Проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

У відповідності до п. 2.4. Договору сторони погодили, що у разі несплати Покупцем повної ціни кожної окремої партії Товару в розмірі та в строк, передбачений пп. 2.2.5. цього Договору, на користь Продавця підлягають нарахуванню та сплаті Покупцем проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 25% річних від вартості простроченої частини ціни кожної окремої партії Товару, починаючи від дня передачі партії Товару до дня його фактичної оплати.

Перевіривши нарахування позивачем процентів за користування чужими грошовими коштами, враховуючи те, що сторони погодили такий вид відповідальності за порушення строків оплати суд приходить до висновку про вірне нарахування за користування чужими грошовими коштами, а отже про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування чужими коштами у розмірі 12636,49 грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню згідно п. 6.1 договору у розмірі 13418,50 грн.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.1. Договору передбачена відповідальність сторін, а саме за порушення строку оплати повної ціни кожної окремої партії товару, передбаченого п.п.2.2.5. цього договору покупець сплачує на користь продавця, окрім відшкодування повної ціни кожної окремої партії товару, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент прострочення. Нарахування пені за цим договором здійснюється до дня остаточного зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця або внесення готівки до каси продавця в розмірі повної ціни кожної окремої партії товару.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців, якщо інше не встановлено законом або договором.

У договорі сторони погодили, що нарахування пені за цим договором здійснюється до дня остаточного зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця або внесення готівки до каси продавця в розмірі повної ціни кожної окремої партії товару. Отже, сторони збільшили термін нарахування пені.

У п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання такого зобов`язання, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 13 418,50 грн. підлягають задоволенню повністю.

Також, позивач просить стягнути з відповідача штраф згідно п. 6.2. договору у розмірі 25256,92 грн.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6.2. Договору, за прострочення Покупцем понад 30 (тридцять) днів оплати остаточної частини повної ціни кожної окремої партії Товару за цим Договором, на користь Продавця додатково стягується штраф у розмірі 30% (тридцяти) відсотків від простроченої частини повної ціни партії товару.

За змістом п. 6.7. Договору, позовна давність в 10 (десять) років застосовується до всіх вимог стосовно виконання зобов`язань за цим Договором, в т.ч. про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем штрафу, враховуючи те, що сторони погодили наявність відповідальності відповідача за порушення строків оплати відповідачем у вигляді нарахування штрафу, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу в сумі 25 256,92 грн. підлягають задоволенню повністю.

Також, позивачем заявлені до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 884,32 грн та 3% річних у розмірі 1308,78 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.ст. 524, 533-535 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим (зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 № 6-113цс14).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунки позивача, період нарахування останнім сум 3% річних та інфляційних, суд дійшов висновку про те, що відповідні розрахунки є вірними, та відповідають нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних в розмірі 884,32 грн та 3% річних в розмірі 1 308,78 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача, а отже судові витрати по сплаті судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 2102,00 грн. слід покласти на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 611, 612, 623-629, 655, 712 Цивільного кодексу України; ст.ст. 4, 20, 73, 74, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФІЯ-БЛИЗНЮКИ" (64871, Харківська область, Близнюківський район, с. Софіївка Перша, ідентифікаційний код 35462911) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРФАРМІНГ" (61124, м. Харків, вул. Матросова, 1-А, ідентифікаційний код 39902478) суму основного боргу у розмірі 84189,74 грн, проценти за користування чужими коштами у розмірі 12636,49 грн, пеню у розмірі 13418,50 грн, штраф у розмірі 25256,92 грн, інфляційні втрати у розмірі 884,32 грн та 3% річних у розмірі 1308,78 грн, що загалом складає 137 694,75 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

3. Судовий збір в сумі 2102,00 грн. покласти на відповідача у справі: Товариство з обмеженою відповідальністю "СОФІЯ-БЛИЗНЮКИ" (64871, Харківська область, Близнюківський район, с. Софіївка Перша, ідентифікаційний код 35462911).

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФІЯ-БЛИЗНЮКИ" (64871, Харківська область, Близнюківський район, с. Софіївка Перша, ідентифікаційний код 35462911) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРФАРМІНГ" (61124, м. Харків, вул. Матросова, 1-А, ідентифікаційний код 39902478) судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРФАРМІНГ" (61124, м. Харків, вул. Матросова, 1-А, ідентифікаційний код 39902478).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "СОФІЯ-БЛИЗНЮКИ" (64871, Харківська область, Близнюківський район, с. Софіївка Перша, ідентифікаційний код 35462911).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "10" квітня 2020 р.

Суддя І.О. Чистякова