ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2020 р. Справа№ 910/11718/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Середа Ольги Олексіївни

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2019

у справі № 910/11718/19 (суддя Белов С.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Укртранснафта»

до Фізичної особи-підприємця Середа Ольги Олексіївни

про стягнення 21 195,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 11 745,00 грн. та штрафу в сумі 9 450,00 грн. за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № 09/143-18м від 03.12.2018 у частині поставки товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/11718/19 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем обов`язку за спірним договором щодо поставки товару, з огляду на що є підстави для застосування встановленої вказаним договором відповідальності.

Не погоджуючись з рішенням, 19.02.2020 Фізична особа-підприємець Середа Ольга Олексіївна звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/11718/19 та винести нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач зазначив, що він поніс витрати на передоплату правничої допомоги в сумі 12 500 грн. та звернувся з заявою про реалізацію ним права на надання суду доказів про понесення судових витрат у строки, що передбачені п. 8 ст. 129 ГПК України.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оспорюване рішення прийняте судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Щодо порушення норм процесуального права апелянтом зазначено,що:

- судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що виразилось у неналежному повідомлення відповідача про наявність справи № 910/11718/19 та призвело до неможливості подати відзив на позов;

- в оскаржуваному рішенні зазначено про те, що «Вказана ухвала суду від 02.09.2019 була надіслана відповідачу 03.09.2019 рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_6 . Станом на час розгляду справи, поштові повідомлення на адресу суду не поверталось.», що свідчить про те, що станом на дату винесення оскаржуваного рішення у матеріалах справи були відсутні докази належного повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі № 910/11718/19;

- у матеріалах справи міститься лише конверт поштового відправлення № 981, яким на адресу відповідача була направлена ухвала Господарського сулу міста Києва від 03.09.2019 про відкриття провадження та який містить відмітку про те, що дане поштове відправлення було повернуто з підстави «кінець терміну зберігання», проте повернення поштового відправлення з вказаної підстави не може вважатися належним повідомленням особи;

- отже, суд першої інстанції не вжив належних заходів для повідомлення відповідача про наявність судового провадження у справі № 910/11718/19 та безпідставно здійснив розгляд справи лише на підставі доводів позивача, що позбавило відповідача можливості захистити свої права та інтереси, що свідчить про порушення судом принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як основних засад судочинства.

Щодо порушення норм матеріального права апелянтом зазначено, що:

- пунктом 3 Специфікації № 1 до спірного договору із врахуванням всіх додаткових угод передбачено, що строк поставки товару - протягом 30 календарних днів з моменту отримання від позивача заявки про готовність до виконання договору відповідно до п. 5.2 договору;

- при цьому всупереч умов договору позивач пов`язує початок перебігу вказаного тридцяти денного строку для здійснення поставки не з моментом отримання відповідачем заявки, а з моментом надходження поштового відправлення № 038 до поштового відділення з індексом № 02081, з якого воно повернулось позивачу та не було отримано відповідачем, проте подією, з наступного дня після настання якої починається перебіг вказаного строку, є день отримання відповідачем (а не надходження у поштове відділення) письмової (не усної чи електронної) заявки (а не будь-якого поштового відправлення;

- вміст поштового відправлення, на яке посилається позивач, встановити не можливо, оскільки він не надав описів вкладень у лист, а лише рекомендовані повідомлення, у яких не міститься а ні інформації про вручення такого поштового відправлення, а ні інформації про вміст такого листа, тому позивач не довів, що 28.12.2018 почався перебіг строку для поставки товару за спірним договором;

- у матеріалах справи міститься копія заявки про готовність позивача до виконання договору, на якій міститься власноручно зроблена розписка відповідача про те, що ним отримано дану заяву 24.04.2019, а поставка була проведена 25.04.2019, тобто без порушення визначених спірним договором строків.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2020 справа № 910/11718/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою від 27.02.2020 колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Алданової С.О., Корсака В.А.:

- Фізичній особі-підприємцю Середа Ользі Олексіївні поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/11718/19;

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Середа Ольги Олексіївни на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/11718/19;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 13.03.2020;

- роз`яснено учасникам процесу, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/11718/19;

- роз`яснено учасниками, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

05.03.2020 до суду від відповідача надійшла заява (з процесуальних питань), в якій відповідачем зазначено про те, що поточною адресою реєстрації місця проживання відповідача є: АДРЕСА_5 , за якою слід направляти будь-які поштові відправлення, що адресуються відповідачу.

05.03.2020 до суду від позивача надійшла заява про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги, в якій відповідач просить стягнути з позивача 12 500,00 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, що були понесені у зв`язку з оскарженням в апеляційному порядку рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/11718/19. До вказаної заяви додані відповідні докази на понесення таких витрат.

13.03.2020 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач, з посиланням на те, що:

- суд першої інстанції вчинив всі необхідні дії для повідомлення відповідача про відкриття провадження у даній справі, направивши ухвалу про відкриття провадження у справі за адресою відповідача, зазначеною у спірному договорі та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- матеріали справи місять докази, які підтверджують неодноразове направлення позивачем засобами поштового зв`язку заявки № 23-00/411/4987 від 26.12.2018 про готовність позивача до виконання договору, проте відповідач відповідні поштові відправлення на отримував та вони повертались позивачу у зв`язку із закінченням строку зберігання;

- з метою виконання умов спірного договору та у зв`язку з ухиленням відповідача від отримання оригіналу заявки, 02.01.2019 позивач направив вказану заяву на електронну пошту відповідача, що зазначена у договорі, в той час як п. 12.6 договору встановлює, що документи, належним чином оформлені та передані шляхом електронного/факсимільного зв`язку, мають силу оригіналів до моменту надання оригіналів цих документів (листів, повідомлень та інше), що повинні бути надання протягом 7 днів з моменту відправлення таких електронних/факсимільних документів;

- у своїх листах № 543/6 від 27.02.2019, № 01-1 від 12.03.2019 відповідач підтвердив факт прострочки поставки товару, а в останньому ще і послався на заяву позивача від 26.12.2018, що свідчить про фактичне отримання її відповідачем до 24.04.2019 (дата отримання вказаної заяви зазначена відповідачем в апеляційній скарзі - примітка суду);

- враховуючи умови спірного договору (п.п. 5.4, 12.6), листування позивача та відповідача з якого вбачається, що відповідач отримав заявку електронною поштою ще 02.01.2019, неодноразове направлення позивачем поштою заявки та умисне неотирмання кореспонденції відповідачем за адресою, яка зазначена у спірному договору та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на думку позивача, матеріали справи містять належні, достовірні та вірогідні докази, що підтверджують факт отримання відповідачем заявки та порушення останнім строків поставки товару,

просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, а також відмовити відповідачу у задоволення клопотання про стягнення з позивача судових витрат.

Крім того, 13.03.2020 до суду від позивача надійшли заперечення проти зави відповідача про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги.

17.03.2020 до суду від відповідача надійшла відповідь на відзив, в якій відповідач зазначив про те, що:

- вміст поштових відправлень, на які посилається позивач, встановити неможливо, оскільки позивачем не надано суду описів вкладень таких поштових відправлень, а лише опис вкладення є документом, з якого можливо встановити, які саме документи були направлені відповідачу;

- лист відповідача № 01-1 від 12.03.2019 не містить навіть згадки про заявку позивача про готовність до виконання договору, а також не містить жодної інформації, з якої можна було б встановити факт отримання такої заявки, а відтак, такий доказ не є належним, оскільки факт отримання відповідачем заявки не може бути підтверджений на підставі його згадки про лист позивача;

- належним електронним документом є лише документ, що містить електронний цифровий підпис, який можна перевірити та на його підставі встановити цілісність документу, а відтак, оскільки неможливо перевірити ані наявність електронного цифрового підпису у електронному листі, на який посилається позивач, ані цілісність такого електронного листа, то очевидним є те, що він не може бути використаний судом в якості доказу, адже оформлений неналежним чином;

- реквізит «назва документу» є обов`язковим реквізитом, який дозволяє ідентифікувати документ та відрізнити його від інших документів, проте при огляді наданого позивачем зображення електронного листа вбачається, що до нього були вкладені документи під назвою «Лист про готовність» та «документ про готовність до поставки ПРИМЕТ 2», тобто документи, що відмінні від документу «Заявка про готовність до виконання Договору», а також відсутня інформація про факт одержання такого листа відповідачем. Неможливо встановити електронні адреси чи будь-які ідентифікуючи реквізити сторін договору, що свідчить про неналежність такого доказу.

10.04.2020 до суд від відповідача надійшов супровідний лист до якого додані докази оплати витрат на надання правової допомоги.

Станом на 13.04.2020 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді справи № 910/11718/19 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 192 100 грн., і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Середа Ольги Олексіївни на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/11718/19 відкрите 27.02.2020, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався, з урахуванням вихідних та святкових днів, з 16.03.2020, апеляційна скарга має бути розглянута по 27.04.2020 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

03.12.2018 позивач як покупець та відповідач як постачальник уклали договір поставки №09/143-18м (далі Договір) (а.с. 13-16), на умовах якого відповідач зобов`язався поставити та передати у власність позивачу у погоджені сторонами строки спортивний інвентар в асортименті відповідно до коду ДК 37440000-4 - інвентар для фітнесу (далі товар), а позивач зобов`язався прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п. 2.1 Договору номенклатура, кількість, ціна, умови гарантії, а також строк, місце та умови поставки товару визначені у Специфікації до даного Договору, яка підписується уповноваженими представниками сторін, що є Додатком № 1 до цього Договору.

Інформація про технічні, якісні та кількісні характеристики Товару визначена у Додатку № 2 до цього Договору (п. 2.2 Договору).

Пунктом 3.2 Договору визначено, що загальна сума Договору становить 135 000,00 грн.

Згідно з п. 5.2 Договору відповідач починає відвантаження товару позивачу у строки, передбачені Специфікацією (Додаток № 1 до цього Договору) на підставі отриманої від покупця письмової заявки про готовність до виконання Договору.

Також сторонами було підписано Додаток № 1 (Специфікація № 1) та Додаток № 2 (Технічні характеристики) до Договору (а.с. 16 зворот, 17).

У Специфікації № 1 сторони встановили, що за Договром має бути поставлений наступний Товар: боксерський мішок в кількості 1 шт. ціною 15 000,00 грн без ПДВ; бігова доріжка Kettler Run 7 в кількості 1 шт. ціною 70 000,00 грн без ПДВ; лавка для жиму Kettler DELTA XL в кількості 1 шт. ціною 50 000,00 грн без ПДВ.

У додатку № 2 до договору сторонами було погоджено технічні характеристики товару.

У п. 3 Специфікації № 1 сторони погодили, що строк поставки - протягом 30 календарних днів з моменту отримання від позивача заявки про готовність до виконання Договору відповідно до п. 5.2 Договору.

Додатковими угодами № 1 від 31.01.2019 та № 3 від 11.03.2019 (а.с. 18, 21) сторони домовились про внесення змін до Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору та викладення їх в редакціях відповідних додатків до вказаних додаткових угод.

Так, згідно з Додатками № 1 та № 2 до Додаткової угоди № 1 сторони погодили, що замість бігової доріжка Kettler Run 7 в кількості 1 шт. ціною 70 000,00 грн. без ПДВ поставці підлягає бігова доріжка Kettler Track S8 в кількості 1 шт. ціною 70 000,00 грн. без ПДВ, а згідно з Додатками № 1 та № 2 до Додаткової угоді № 3, - що поставці підлягає бігова доріжка Eurofit 3050СА в кількості 1 шт. ціною 70 000,00 грн. без ПДВ.

Додатковими угодами № 2 від 31.01.2019 та № 4 від 11.05.2019 (а.с. 20-23) сторони домовились про внесення змін до п. 101.1 Договору, який встановлює строк Договору, а саме про те, що Договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до 29.03.2019 (та 26.04.2019 відповідно) включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

При цьому строк поставки Товару, встановлений у Специфікації № 1 в редакціях вказаних вище додаткових угод, залишився незмінним - протягом 30 календарних днів з моменту отримання від позивача заявки про готовність до виконання Договору відповідно до п. 5.2 Договору.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що Товар за Договором був поставлений 25.04.2019, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткової накладної № 25 від 25.04.2019 та акту приймання-передачі товару № 1 до Договору від 25.04.2019 (а.с. 35-36).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що відповідач Товар за Договором поставив з порушенням визначеного Договором строку, з огляду на що є підстави для застосування встановленої Договором відповідальності.

Суд першої інстанції визнав доведеними порушення відповідачем законних прав позивача, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для вирішення спору сторін по суті слід встановити, чи був порушений відповідачем строк поставки Товару.

Зі змісту Договору та додатків до нього слідує, що Товар мав бути поставлений відповідачем протягом 30 календарних днів з дня отримання від позивача заявки про готовність до виконання Договору відповідно до п. 5.2 Договору..

З матеріалів справи слідує, що 27.12.2018 позивач направив відповідачу Заявку про готовність до виконання Договору № 23-00/411/4987 від 26.12.2018 (а.с. 24) на адресу останнього, яка зазначена у спірному Договорі та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ( АДРЕСА_6 ), проте вказане відправлення відповідачу вручено не було та повернулось позивачу з відміткою пошти «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Щодо вказаних обставин слід зазначити таке.

За змістом п. 12.2 Договору, відповідач несе повну відповідальність за правильність вказаних ним у Договорі реквізитів та прийняв на себе зобов`язання письмово не пізніше трьох робочих днів сповіщати позивача, зокрема, про зміну поштової та юридичної адреси, а також погодився з тим, що у разі неповідомлення він несе ризик настання пов`язаних з цим несприятливих наслідків.

Отже, у випадку зміни відповідачем адреси, зокрема і поштової, він мав письмово повідомити позивача про таку зміну, а не вчинивши відповідні дії, погодився із настанням несприятливих для нього наслідків, пов`язаних з цим.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач повідомляв позивача про зміну своєї адреси.

Щодо посилань відповідача на те, що вміст поштового відправлення, на яке посилається позивач встановити не можливо, оскільки він не надав описів вкладень у лист, тобто достойменно встановити, що позивачем направлялась саме заявка про готовність до виконання Договору не можливо, колегія суддів зазначає, що умовами Договору не встановлено обов`язковість направлення кореспонденції листом з описом вкладення, а відтак, вимагати від позивача вчинення таких дій не ґрунтується на приписах як закону, так і Договору.

Щодо посилань відповідача на те, що за умовами Договору початок перебігу терміну для поставки Товару визначається не датою направлення відповідної заявки про готовність до виконання Договору, а датою отримання такої заявки відповідачем, проте, як зазначено самим позивачем, відповідні поштові відправлення відповідачу вручені не були, що свідчить про те, що перебіг терміну для поставки Товару фактично не розпочався, колегія суддів зазначає таке.

Правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 509 ЦК України виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

За змістом ч. 1 ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (ч. 2 ст. 538 ЦК України).

Тобто у зустрічному зобов`язанні обов`язок боржника вчинити певні дії може бути обумовлений обов`язком кредитора вчинити відповідні дії, без яких виконання обов`язку боржником не виявляється за можливе.

Так, виконання позивачем обов`язку вручити відповідачу заявку про готовність до виконання Договору фактично обумовлено діями відповідача щодо отримання такої заявки.

При цьому, відповідно до приписів ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, Цивільний кодекс України встановлює не лише обов`язок боржника щодо виконання зобов`язання, а й обов`язок кредитора щодо прийняття такого виконання.

Крім того, відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Виходячи з принципу справедливості та добросовісності, відповідач, отримавши від позивача кошти на виконання вимог Договору, мав вжити заходів для виконання свого договірного зобов`язання з поставки Товару, в тому числі і зобов`язання щодо отримання заявки про готовність до виконання Договору, оскільки гроші не були позивачем відповідачу подаровані, і відповідач мав певні обов`язки перед платником.

За таких обставин, направлення позивачем Заявки про готовність до виконання Договору № 23-00/411/4987 від 26.12.2018 за вказаною в Договорі адресою є належним повідомленням відповідача про готовність до виконання Договору.

Також слід врахувати, що 02.01.2019 відповідну заявку позивач також направив і на електронну адресу відповідача, яка була вказана ним у Договорі, в той час як у п. 12.6 Договору сторони погодили, що документи, належним чином оформлені та передані шляхом електронного/факсимільного зв`язку, мають силу оригіналів до моменту надання оригіналів цих документів (листів, повідомлень та інше), що повинні бути надання протягом 7 днів з моменту відправлення таких електронних/факсимільних документів, тобто фактично встановили можливість передачі документів, які стосуються Договору, за допомогою направлення їх на електронну адресу.

При цьому, колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що у Договорі сторонами не було встановлено обов`язковість підписання таких документів за допомогою електронного цифрового підпису, а відтак, вимагати від позивача вчинення таких дій не ґрунтується на приписах як закону, так і Договору.

Щодо посилань відповідача на те, що реквізит «назва документу» є обов`язковим реквізитом, який дозволяє ідентифікувати документ та відрізнити його від інших документів, проте при огляді наданого позивачем зображення електронного листа вбачається, що до нього були вкладені документи під назвою «Лист про готовність» та «документ про готовність до поставки ПРИМЕТ 2», тобто документи, що відмінні від документу «Заявка про готовність до виконання Договору», а також відсутня інформація про факт одержання такого листа відповідачем, і що неможливо встановити електронні адреси чи будь-які ідентифікуючи реквізити сторін договору, що свідчить про неналежність такого доказу, колегія суддів зазначає про те, що відповідачем не було надано доказів того, що з вказаним електронним листом ним від позивача було отримано інший документ, ніж Заявка про готовність до виконання Договору № 23-00/411/4987 від 26.12.2018.

Слід зазначити і про те, що, як вірно вказано позивачем, у листах відповідача № 543/6 від 27.02.2019 та № 01-1 від 12.03.2019 (а.с. 30-31) відповідач підтвердив факт прострочки поставки товару, а в останньому ще і послався на заявку позивача від 26.12.2018, що свідчить про фактичне отримання Заявки про готовність до готовність до виконання Договору № 23-00/411/4987 від 26.12.2018 відповідачем до 24.04.2019 (дата отримання вказаної заяви зазначена відповідачем в апеляційній скарзі - примітка суду).

Вказані вище обставини свідчать про те, що позивач вчинив всіх необхідних дій для виконання свого договірного обов`язку з направлення відповідачу Заявки про готовність до виконання Договору.

При цьому, враховуючи, що відповідне поштове відправлення з штирхокодовим ідентифікатором № 038 було доставлено у відділення зв`язку 02081, яке є відділенням зв`язку відповідача 28.12.2018, а 29.12.2018 вказане відправлення не було вручено відповідачу, саме 29.12.2018 слід вважати датою вручення відповідачу Заявки про готовність до виконання Договору № 23-00/411/4987 від 26.12.2018, і саме з цієї дати починає перебіг тридцятиденний строк для поставки Товару.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

З матеріалів справи слідує, що при укладенні Договору сторони дійшли згоди про те, що за його умовами має бути поставлений наступний Товар:

- боксерський мішок в кількості 1 шт. ціною 15 000,00 грн без ПДВ;

- бігова доріжка Kettler Run 7 в кількості 1 шт. ціною 70 000,00 грн без ПДВ;

- лавка для жиму Kettler DELTA XL в кількості 1 шт. ціною 50 000,00 грн без ПДВ.

21.01.2019 позивач отримав від відповідача лист б/н (вх. № 153/6) (а.с. 30), в якому відповідач повідомив про те, що бігова доріжка Kettler Run 7, яка має бути відвантажена за умовами Договору, знята з виробництва та не може бути поставлена, з огляду на що запропонував замість вказаної бігової доріжки здійснити поставку іншої моделі, а саме - Kettler Track S8.

З огляду на вказані обставини сторонами було підписано Додаткову угоду № 1 від 31.01.2019 до Договору, в якій замінено модель бігової доріжки, яка постачається за Договором.

27.02.2019 позивач отримав від відповідача лист б/н (вх. № 543/6) (а.с. 31), в якому відповідач повідомив про затримку поставки бігової доріжки Kettler Track S8, та запропонував замість вказаної бігової доріжки здійснити поставку іншої моделі, а саме Eurofit 3050СА .

З огляду на вказані обставини, сторонами було підписано Додаткову угоду № 3 від 11.03.2019 до Договору, в якій замінено модель бігової доріжки, яка постачається за Договором.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За змістом положень ЦК України, укладаючи договір поставки, постачальник приймає на себе зобов`язання щодо поставки визначеного договором поставки товару.

З матеріалів справи слідує, що невчасна поставка частини Товару, а саме бігової доріжки, фактично була обумовлена тим, що, укладаючи Договір відповідач не мав в розпорядженні вказаного товару (що законом не заборонено - примітка суду), однак не пересвідчився у наявності можливості придбати такий товар для подальшого продажу його позивачу, а до погодження з позивачем заміни такого товару також не пересвідчився у наявності можливості поставити його позивачу у визначені Договором строки, що не може бути визнано добросовісною поведінкою.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже, приймаючи на себе зобов`язання щодо поставки товару без наявності такого товару та певних гарантій щодо поставки його іншими особами, відповідач прийняв на себе відповідні ризики можливого невиконання ним своїх обов`язків, зокрема щодо сплати штрафних санкцій.

При цьому, слід врахувати, що жодних причин неможливості поставити у визначені Договором строки іншої частини Товару, а саме, боксерського мішку в кількості 1 шт. ціною 15 000,00 грн. без ПДВ та лавки для жиму Kettler DELTA XL в кількості 1 шт. ціною 50 000,00 грн. без ПДВ матеріали справи не містять.

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про прострочення виконання відповідачем свого обов`язку з поставки Товару у період з28.01.2019 по 24.04.2019 (включно).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем обов`язку з поставки позивачу товару у встановлений Договором строк, є підстави для застосування встановленої Договором та законодавством відповідальності.

Відповідно до п. 6.1 Договору, при недотриманні відповідачем строків поставки, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого/несвоєчасно поставленого товару, за кожен день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання. Якщо прострочення виконання зобов`язання перевищує 30 днів, відповідач додатково сплачує штраф у розмірі 7,0% від вартості непоставленого/несвоєчасно поставленого товару.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно, перевіривши виконаний позивачем розрахунок та встановивши, що він є арифметично вірним, задовольнив позовні вимоги про стягнення пені в сумі 11 745,00 грн. та штрафу в сумі 9 450,00 грн. за розрахунками позивача.

Щодо посилань відповідача на порушення судом першої інстанції при прийнятті оспорюваного рішення норм процесуального права, які полягали у неналежному повідомлення відповідача про наявність справі № 910/11718/19 колегія суддів зазначає таке.

З матеріалів справи слідує, що ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 02.09.2019 судом першої інстанції відповідачу направлено 03.09.2019 на адресу останнього, яка зазначена у спірному Договорі та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ( АДРЕСА_6 ).

Місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»).

Отже, місцезнаходження фізичної особи-підприємця повинно визначатися та вказуватися за даними її державної реєстрації як суб`єкта господарювання, а відтак, місцезнаходженням відповідача є саме: АДРЕСА_6 , тобто та адреса, за якою суд першої інстанції направив вищезгадану ухвалу, що свідчить про те, що суд першої інстанції вживав всіх належних заходів з повідомлення відповідача про наявність справи № 910/11718/19.

При цьому, той факт що станом на дату винесення судом першої інстанції оспорюваного рішення згадане поштове повідомлення на адресу суду не поверталось, вказаного вище не спростовує.

Слід врахувати і те, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, а відтак, враховуючи, що провадження у справі № 910/11718/19 було відкрито 02.09.2019, суд мав розглянути справу, в строк по 01.11.2019 включно, в той час як рішення у справі було ухвалено 04.11.2019, тобто наступного робочого дня після закінчення строку для розгляду справи (02 та 03 листопада є вихідними днями - примітка суду), що свідчить про те, що судом першої інстанції відповідачу було надано максимальний процесуальний строк для реалізації можливості захистити свої права та інтереси.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Середа Ольги Олексіївни задоволенню на підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/11718/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги, а саме витрати по сплаті судового збору та витрати на оплату послуг адвоката покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Середа Ольги Олексіївни на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/11718/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/11718/19 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/11718/19.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/11718/19.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак