РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.04.2020Справа № 910/2643/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа- Гарант»

про стягнення 100 000,00 грн

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2020 року Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (далі - ТДВ «Експрес Страхування», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ «СК «Альфа-Гарант», відповідач) про стягнення 100 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач - ТДВ «Експрес Страхування», на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 208.18.2437725 від 12.12.2018, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1188 Цивільного кодексу України набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільно-правова відповідальність особи, з вини якої трапилась ДТП, згідно із страховим полісом № АО/5891348 була застрахована відповідачем - ТДВ «СК «Альфа-Гарант», позивач звернувся до останнього з вимогою відшкодувати сплачену позивачем страхову виплату. Враховуючи, що відповідачем не відшкодована заявлена сума, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 100 000,00 грн у судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2020 відкрито провадження у справі № 910/2643/20 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Так, ухвала суду від 28.02.2020 була отримана позивачем 05.03.2020, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 823, вказана ухвала також була отримана відповідачем 04.03.2020, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 831.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

12.03.2020 на виконання вимог ухвали від 28.02.2020 до суду надійшли відомості, надані Моторним (транспортним) бюро України.

18.03.2020 до суду надійшов поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому відповідач стверджував, що бланк страхового полісу № АО/5891348 є підробленим, адже за вказаним полісом була застрахована відповідальність іншої особи, яка є водієм іншого транспортного засобу, ніж ті, що є учасниками страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, зазначеної у позовній заяві. Враховуючи викладене, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» вважало себе неналежним відповідачем у справі, оскільки не здійснювало страхування цивільно-правової відповідальності особи, винної у ДТП та зазначеної у позові, у зв`язку з цим відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Крім того, відповідач просив суд покласти на позивача судові витрати, а саме витрати на правову допомогу відповідача в розмірі 5 000,00 грн.

26.03.2020 до суду надійшли заперечення позивача на відзив, у яких позивач зазначив, що вважає заявлені ним позовні вимоги правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідачем не надані належні та допустимі докази ані визнання недійсним договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого як страховий поліс № АО/5891348, ані факту підроблення страхового полісу № АО/5891348. Враховуючи викладене, позивач просив суд задовольнити заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі.

Крім того, у поданих запереченнях на відзив позивач просив суд залучити до участі у справі винного у ДТП водія ОСОБА_1 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2020 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі - третя особа).

10.04.2020 до суду надійшла подана відповідачем відповідь на заперечення позивача, в якій відповідач підтримав правову позицію, викладену ним у відзиві на позовну заяву.

21.04.2020 до суду надійшли пояснення третьої особи, в яких третя особа зазначив, що 28.08.2019 уклав договір обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів із відповідачем ТДВ «СК «Альфа-Гарант». 30.08.2019 настав страховий випадок, про який третя особа повідомив свого страховика 02.09.2019 шляхом подання відповідної заяви до якої долучив копію полісу. Згідно з твердженнями третьої особи відповідач не надав письмової відповіді на вказане звернення, проте у телефонному режимі відмовив у відшкодуванні шкоди, завданої внаслідок ДТП. Поданий позивачем позов третя особа підтримав та просив суд його задовольнити.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

12.12.2018 між ТДВ «Експрес Страхування» (страховик) та ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 208.18.2437725 (далі - договір добровільного страхування), згідно з умовами якого були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки Кіа Ніро , державний номерний знак НОМЕР_1 .

30.08.2019 у м. Київ по проспекту АДРЕСА_1 , 12 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Кіа Ніро , державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки Мітсубісі Лансер, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.10.2019 по справі № 752/25358/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на вказану особу адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн на користь держави.

Відповідно до Звіту від 17.10.2019 про оцінку КТЗ Кіа Ніро , державний номерний знак НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля в результаті його пошкодження у ДТП складає 183 400,84 грн.

Позивачем були складені страхові акти № 3.19.2368-1 від 25.09.2019 на суму 115 647,70 грн, № 3.19.2368-2 від 27.09.2019 на суму 37 567,48 грн, № 3.19.2368-3 від 13.11.2019 на суму 10 250,59 грн. Таким чином, за вказаними страховими актами позивача виплаті підлягало страхове відшкодування в загальному розмірі 163 465,77 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до позивача з заявою про страхове відшкодування від 02.09.2019, в якій просив виплатити страхове відшкодування на користь СТО, а саме на користь філії «АЦ на Столичному».

Платіжними дорученнями № 1147 від 25.09.2019, № 1173 від 27.09.2019 та № ЦО05673 від 13.11.2019 підтверджується, що позивач сплатив суму страхового відшкодування в розмірі 163 465,77 грн на користь СТО - філії «Автоцентр на Столичному».

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.

Таким чином, здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач набув право вимоги до особи, винної у скоєнні ДТП.

Звертаючись із заявою про відшкодування шкоди (виплату страхового відшкодування) № 3.19.2368 (вих. 7510/07-3.19.2368 від 28.11.2019), а пізніше з даним позовом до відповідача, позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що цивільно-правова відповідальність винної особи на момент скоєння ДТП була застрахована у відповідача - ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/5891348.

Позивачем долучена до матеріалів справи копія вищевказаного полісу № АО/5891348, з якого вбачається, що страховиком є ТДВ «СК «Альфа-Гарант» (відповідач), страхувальником - ОСОБА_1 , забезпеченим транспортним засобом - Мітсубісі Лансер , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Водночас оригінал вказаного страхового полісу № АО/5891348 представниками сторін та учасників справи суду наданий не був всупереч вимогам приписів ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, згідно з положеннями якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість у матеріалах справи міститься Витяг з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, наданий оператором вказаної бази даних Моторним (транспортним) бюро України, відповідно до якого на підставі полісу № АО/5891348 страховиком ТДВ «СК «Альфа-Гарант» застрахована відповідальність страхувальника ОСОБА_7 , застрахований транспортний засіб - Субару Форестер , державний номерний знак НОМЕР_3 .

Крім того, відповідачем долучена до матеріалів справи копія страхового полісу № АО/5891348, на підставі якого страховиком ТДВ «СК «Альфа-Гарант» застрахована відповідальність страхувальника ОСОБА_7 , застрахований транспортний засіб - Субару Форестер , державний номерний знак НОМЕР_3 .

Судом також встановлено, що за посиланням зашифрованим у QR-коді, розміщеному на полісі № АО/5891348, наданому позивачем, зареєстрований зовсім інший поліс, а саме поілс № АО/5823861, згідно з яким забезпечено автомобіль Кіа Сід , державний номерний знак НОМЕР_4 .

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що на підставі страхового полісу № АО/5891348 була застрахована відповідальність іншої особи та інший транспортний засіб, ніж ті, що стали учасниками дорожньо-транспортної пригоди 30.08.2019 у м. Києві по проспекту Повітрофлотському, 12.

Поряд з наведеним жодним з учасників справи не доведений факт укладення ОСОБА_1 договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо автомобіля марки Мітсубісі Лансер, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведена та обставина, що на момент скоєння 30.08.2019 ДТП за участю автомобіля марки Кіа Ніро , державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля марки Мітсубісі Лансер, державний номерний знак НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність винного у ДТП водія ОСОБА_1 була застрахована відповідачем - ТДВ «СК «Альфа-Гарант».

Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент скоєння вказаного ДТП була застрахована будь-якою іншою страховою компанією.

При цьому позивач заяву про заміну первісного відповідача належним відповідачем в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, не подавав.

За таких обставин суд зазначає, що даний позов поданий до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Водночас суд звертає увагу позивача на те, що за загальними правилами відшкодування шкоди, встановленими, зокрема, приписами ст. 1166 Цивільного кодексу України, обов`язок відшкодувати заподіяні збитки (шкоду) покладається на заподіювача такої шкоди

Відповідно, за умови відсутності у ОСОБА_1 чинного на момент скоєння ним ДТП 30.08.2019 полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, обов`язок відшкодувати збитки, заподіяні наслідок ДТП, що трапилась з вини ОСОБА_1 , лежить саме на вказаній особі.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Щодо поданої відповідачем заяви про відшкодування його витрат на правову допомогу суд зазначає таке.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження понесених ним судових витрат відповідач долучив до матеріалів справи:

- договір про надання правової допомоги № 01Б-1/90 від 21.01.2020, укладений з адвокатським бюро «Лідії Поліщук» (далі - договір);

- розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу № 1 від 10.03.2020, відповідно до якого вартість вивчення нормативно-правової бази та матеріалів справи (2 години) становить 2 000,00 грн, вартість написання відзиву на позовну заяву (3 години) становить 3 000,00 грн;

- рахунок на оплату № 5.03 від 10.03.2020 на суму 5 000,00 грн;

- платіжне доручення № ID-136364 від 12.03.2020 на суму 5 000,00 грн;

- акт виконаних робіт № 5.03 від 16.03.2020, а саме вивчення нормативно-правової бази та матеріалів справи (2 години) вартістю 2 000,00 грн, написання відзиву на позовну заяву (3 години) вартістю 3 000,00 грн;

- копія ордеру серії КС № 502838, виданий 21.01.2020 позивачем Поліщук Лідії Іванівні ;

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 6202/10 Поліщук Л.І .

Водночас, як встановлено судом, докази, надані відповідачем на підтвердження понесених ним судових витрат, не підтверджують обставини надання позивачу адвокатом правової допомоги саме за даною справою, жоден із вищевказаних документів не містить посилань (як-то номер справи або сторони та предмет спору) на те, що правова допомога була надана адвокатом саме по справі № 910/2643/20.

За таких обставин суд вважає, що відповідач не довів, що понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн за актом виконаних робіт № 5.03 від 16.03.2020 по договору про надання правової допомоги № 01Б-1/90 від 21.01.2020, укладеному з адвокатським бюро «Лідії Поліщук», є судовими витратами відповідача саме по справі № 910/2643/20, а тому суд не вбачає підстав для покладення таких судових витрат на позивача за результатами розгляду вказаної господарської справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15.11.2016 по справі № 908/1051/16.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.04.2020.

Суддя О.Г. Удалова