ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"16" квітня 2020 р. Справа № 5023/277/11

вх. № 277/11

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В. судді Усатого В.О. , судді Яризька В.О.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

за участю сторін: ліквідатор - Лялюк В.М.,

кредиторів - Озеркін С.А., Найдовський В.І., ОСОБА_1.,

Кайданська Л.П. - не з`явилась,

Розглянувши скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на дії ліквідатора та членів комітету кредиторів

по справі за заявою ФО ОСОБА_3 , , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , м. Харків

до Кредитна спілка "Слобода-кредит", м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Харківської області від 28.09.2011 Кредитну спілку "Слобода-кредит" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою суду від 02.02.2012 ліквідатором Кредитної спілки "Слобода-кредит" призначено арбітражного керуючого Максічко Д.О., якого зобов`язано виконати ліквідаційну процедуру. Ухвалою суду від 09.07.2018 ліквідатором по справі призначено арбітражного керуючого ОСОБА_7, зобов`язавши його завершити ліквідаційну процедуру. Ухвалою суду від 17.12.2019 ліквідатором по справі призначено арбітражного керуючого Лялюк В.М.

Ухвалою суду від 29.03.2019 призначено до розгляду в судовому засіданні скаргу кредитора ОСОБА_1 на дії ліквідатора та членів комітету кредиторів в процесі банкрутства, в якій скаржник просить суд: 1) визнати незаконними дії ліквідаційного керівника ОСОБА_7 та кредитного комітету "Слобода-кредит", які не виконують ухвалу суду від 24.07.2011, якою був затверджений реєстр вимог кредиторів та позбавляють скаржника права на отримання грошових коштів в розмірі 6% від вказаної в реєстрі суми; 2) зобов`язати ліквідаційного керівника ОСОБА_7 та кредитний комітет "Слобода-кредит", усунути ці порушення Закону та негайно зробити скаржнику виплату коштів у розмірі 6% від суми вказаної в реєстрі, а саме 11679,81 грн; 3) притягнути ОСОБА_7 та членів кредитного комітету "Слобода-кредит" до адміністративної відповідальності за самоуправство та зневагу до суду, який виніс 24.07.2011 ухвалу, якою затвердив реєстр грошових вимог кредиторів, яка ними не виконується, кошти скаржнику не повертають; 4) винести окрему ухвалу та зобов`язати ліквідаційного керівника ОСОБА_7 усунути порушення Закону при здійсненні ним своїх повноважень внаслідок чого скаржнику не виплачують кошти, спрямувати окрему ухвалу до органів прокуратури і досудового розслідування для відкриття кримінального провадження по факту навмисного невиконання ліквідатором ухвали суду від 24.07.2011, якою суд затвердив реєстр, але ні ліквідатор, ні члени комітету кредиторів скаржнику згідно цього рішення суду гроші не виплачують; 5) винести окрему ухвалу, яку направити в Міністерство юстиції України для проведення перевірки порушення ліцензійних умов і Закону ліквідаційним керівником ОСОБА_7. та позбавлення його свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого; 6) витребувати у комітету кредиторів "Слобода-кредит" протокол засідання, на якому було прийнято рішення про виплату 6 % від суми вказаних в реєстрі вимог кредиторів, а також протокол засідання з розгляду його заяви про виплату скаржнику, як кредитору 6% від суми вказаної в реєстрі вимог кредиторів; 7) розглянути скаргу заявника разом із скаргами інших кредиторів ОСОБА_8 , ОСОБА_17 тощо на дії ліквідатора ОСОБА_7. з цього питання.

Цією ж ухвалою суд зобов`язав ліквідатора ОСОБА_7 та голову комітету кредиторів надати суду відзив на скаргу ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 01.04.2019 провадження у справі №5023/277/11 зупинено, в зв`язку з надсиланням справи на касаційне оскарження.

Ухвалою суду від 18.07.2019, враховуючи, що справу частково повернуто до господарського суду на подальший розгляд, провадження у справі про банкрутство КС "Слобода-кредит" поновлено.

Під час перебування справи на оскарженні до господарського суду від кредитора ОСОБА_2 надійшла заява (вх. №16588), в якій кредитор ОСОБА_2 приєднується до скарги ОСОБА_1 на дії ліквідатора та членів комітету в процесі банкрутства

Ухвалою суду від 26.12.2019 призначено до розгляду в судовому засіданні скаргу кредитора ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , залучено до розгляду скарги колишнього ліквідатора ОСОБА_7; зобов`язано колишнього ліквідатора ОСОБА_7 та комітет кредиторів Кредитної спілки "Слобода-кредит" надати суду відзив на скаргу ОСОБА_1 та заяву кредитора ОСОБА_2 в строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення цієї ухвали суду.

Комітет кредиторів на виконання вимог ухвали суду надав суду відзив, в якому члени комітету кредиторів ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ) зазначили, що їм відомо про те, що ОСОБА_1 через виконавчу службу отримував грошові кошти по договору про відступлення прав вимоги, який був визнаний господарським судом недійсним, вважають, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не можуть претендувати на виплату 6,6% від суми своїх вимог в реєстрі.

ОСОБА_1. надав суду відповідь на відзив членів комітету кредиторів, в якому зазначив, що члени комітету кредиторів не зазначили жодної норми, по якій ОСОБА_1 не слід виплачувати грошові кошти, а також відзив не містить прохальної частини, в зв`язку з чим просить суд не приймати відзив комітету кредиторів до уваги.

14.04.2020 члени комітету кредиторів надали суду уточнення і доповнення до відзиву на скаргу ОСОБА_1 , в якому заперечують проти скарги ОСОБА_1 та заяви ОСОБА_2 , просять суд відмовити їм у виплаті 6,6% від суми їхніх вкладів, посилаючись на те, що, зокрема, ОСОБА_1 продовжував отримувати грошові кошти з ОСОБА_13 через ВДВС, про що свідчить лист з московського ВДВС станом на 23.03.2020 року.

Ліквідатор Лялюк В.М. надав суду відзив на скаргу ОСОБА_1 та заяву ОСОБА_2 , в якому зазначає, що ОСОБА_1 в червні 2011 року звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення суми заборгованості по кредитах ОСОБА_13 і йому відомо, що ОСОБА_13 виплачувала ОСОБА_1 через виконавчу службу заборгованість. Ліквідатор вважає, що оскільки всі договори відступлення права вимоги визнані недійсними, то отримані суми за цими договорами повинні були б бути включені до ліквідаційної маси КС "Слобода-кредит". Натомість розмір погашеної заборгованості за цими договорами ніяк не позначений в реєстрі, хоча деякі кредитори отримали за ними грошові кошти.

Колишній ліквідатор ОСОБА_7 . в судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив. Як встановлено судом, ухвали суду, які були направлені на його адресу на абонентську скриньку 2654 у м. Харкові 61145, як свідчить поштова довідка спочатку була за письмовою заявою одержувача направлена до м. Полтава - 36039 АДРЕСА_1 вже з м. Полтава повернулась до господарського суду з позначкою "адресат відсутній".

Скаржник ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явилась, про причину неявки суду не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлялась господарським судом у встановленому порядку. Однак, як свідчать матеріали справи, ухвали суду, направлені судом на визначену скаржником самостійно адресою: АДРЕСА_2 , повернулись до господарського суду з поштовою відміткою "адресат відсутній".

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом п.п. 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Тобто, лише факт неотримання ОСОБА_7 кореспонденції, яку суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та, яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (постанови КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Однак, Велика Палата Верховного Суду в своїх постановах, зокрема у справі № 906/142/18 від 12.02.2019 зазначає, що повернення ухвали суду про призначення розгляду судового засідання з вказівкою причини повернення: "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення" не дозволяють дійти висновку, що це є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Повернення із вказаної причини не свідчить ні про відмову сторони від одержання відправлення, ні про її незнаходження за адресою, повідомленою суду.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_7 , враховуючи, що він був ліквідатором у даній справі до 17.12.2019 року включно та отримання ним інших ухвал суду в даній справі, а також ОСОБА_2 , яка за власною волею звернулась до суду зі скаргою на дії ліквідатора, достеменно були обізнані про судові процеси, та про скаргу кредиторів, а отже ОСОБА_7 та ОСОБА_2 самостійно мали вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд зазначає, що інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень слід вважати загальновідомою згідно із Законом України "Про доступ до судових рішень", що дозволяєть залученим особам ознайомитись з повним текстом ухвали суду без одержання копії цієї ухвали поштою.

Стаття 202 ГПК України визначає наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Частина 1 цієї статті встановлює, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Частина 3 цієї статті передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Присутній в судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 надав суду письмові пояснення, в яких уточнює свою скаргу та скоригував суму, яку просить виплатити, а саме замість 11679,81 грн просить виплатити 10176,64 грн, враховуючи отримані ним кошти за цим боргом у виконавчому провадженні.

Присутні в судовому засіданні члени комітету кредиторів та ліквідатор Лялюк В.М. заперечують проти скарги кредиторів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та просили суд відмовити у її задоволенні.

Враховуючи викладене, суд констатує, що всіх учасників даного судового засідання було повідомлено про дату, час та місце розгляду заяви ліквідатора належним чином, в зв`язку з чим суд розглядає скаргуліквідатора про стягнення коштів та повернення їх на ліквідаційний рахунок банкрута по суті.

Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів по справі покладено на сторони, суд, враховуючи ненадання залученими особами відзиву у встановлений судом строк, без поважних причин, згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України вирішує справу (заяву) за наявними матеріалами та поданими доказами.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Розглянувши скаргу кредиторів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 колегія суддів дійшла висновку про наступне.

У відповідності до ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Згідно ч. 3 ст. 3 ГПК України судочинство у господарстких судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою суду від 17.12.2019 судом здійснено перехід на нові норми Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

За приписами статті 9 зазначеного Кодексу визначено, що за результатом розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, суд виносить ухвали.

Згідно ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується верховенством права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міднародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано ВРУ, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що Господарський суд в справі про банкрутство відповідно як до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.13, так і норм нового Кодексу України з процедур банкрутство від 21.10.2019, виконує контролюючу функцію над учасниками процедури банкрутства і перевіряє належне виконання своїх обов`язків сторонами та учасниками процедури.

Як свідчать матеріали справи, 16.03.2011 року гр. ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з заявою з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство на загальну суму 177 087,97 грн, яка складається з:

- 147781,42 грн, що підтверджується рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.05.2009 по справі №2-5019/09 та складаються з заборгованості 134 500 грн внески за договором №СК-2812073 від 28.12.2007; відсотки за користування внесками за договором №СК-2812073 від 28.12.2007 в розмірі 8599,18 грн; 3% річних у розмірі 505,70 грн; інфляційні в розмірі 2146,49 грн; витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30,00 грн; моральна шкода - 2000,00 грн;

- інфляційні витрати за час прострочення починаючи з 12.05.2009 по 15.03.2011 в сумі 21 144,16 грн;

- 3% річних за 672 дні (з 12.05.2009 по 05.02.2011) в сумі 8162,39 грн

- судові витрати у справі про банкрутство: 85 грн - держмито, 40 грн - витрати на ІТЗ судового процесу. (т. №71 а.с. 75-84)

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27 липня 2011 року відбулось попереднє засідання, на якому було визнано вимоги 723 конкурсних кредиторів та затверджений реєстр вимог конкурсних кредиторів на загальну суму 33 701 923, 45 грн.

Відповідно до реєстру вимог кредиторів Кредитної спілки „Слобода-кредит", затвердженого ухвалою Господарського суду Харківської області по справі № 5023/277/11 від 27.07.2011 року, кредиторами Кредитної спілки „Слобода-Кредит" окрім інших є ОСОБА_1 .

Також, між ним та КС "Слобода-кредит" були укладені договори про залучення внеску (вкладу) члену кредитної спілки на депозитний рахунок з довкладами: № СК - 2812073 від 28.12.2007 року на суму 78 000 грн.

З урахуванням вказаних договорів та наданих до суду заяв про визнання грошових вимог до КС "Слобода - Кредит" загальний розмір затверджених кредиторських вимог ФО ОСОБА_1 складає 175 087,97 грн.

Крім того, колегією суддів встановлено, що 25.03.2011 року між Кредитною спілкою "Слобода-кредит" в особі колишнього Голови правління ОСОБА_8 та членом кредитної спілки ОСОБА_1 був укладений Договір про відступлення прав вимоги № 10/11. Відповідно до п, 1.1. цього Договору Кредитна спілка „Слобода - Кредит" передає, а ОСОБА_1 приймає на себе право вимоги (права кредиторів), що належать Кредитній спілці „Слобода - Кредит", і стає Новим кредиторами за договором кредиту № 10-04/08-П4 від 10 квітня 2008 р. на суму 100000,00 грн., та договором кредиту № 10-04/08-П5 від 10 квітня 2008 р. на суму 30000,00 грн., укладеним між Кредитною спілкою „Слобода -Кредит" та громадянкою України ОСОБА_13 . Всього сума відступлених вимог до ОСОБА_1 становить 130000,00 грн, що за твердженнями ОСОБА_8 та ОСОБА_1 є взаємозаліком між ними, а передача прав вимоги за кредитними договорами здійснено в рахунок погашення заборгованості КС "Слобода-кредит" перед новим кредитором ( ОСОБА_1 ).

Проте, ухвалою господарського суду Харківської області від 19.07.2012 року визнано недійсним вищезазначений договір про відступлення права вимоги №10/11 від 25.03.2011, укладений між КС "Слобода-кредит" та ОСОБА_1 (т. №95 а.с.116-123).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.08.2012 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Харківської області від 19.07.2012 у справі №5023/277/11 залишено без змін. (том 102 а.с.85-93).

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що в липні 2011 ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_13 про стягнення заборгованості за кредитними договорами №10-04/08-П4 та №10-04/08-П5 від 10.04.2008 року.

Скаржник ОСОБА_1 надав до матеріалів справи копію зазначеного вище рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.05.2012 по справі № 2-4706/11, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_13 та ТОВ "Сподобівка" в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 :

- заборгованість за договором кредиту №10-04/08-П4 від 10.04.2008 року 100 000 грн та за договором 10-04/08-П5 від 10.04.2008 року 30 000 грн;

- 36% річних за договором №10-04/08-П4 в сумі 36000 грн та за договором 10-04/08-П5 від 10.04.2008 року 12960 грн за період з 10.04.2008 по 10.04.2009;

- 3% річних за період з 10.04.2009 в розмірі 16194,40 грн, в іншій частині відмовлено.

Судом також встановлено, що на виконання зазначеного рішення районного суду було видано виконавчий лист, на підставі якого на даний час у Московському ВДВС м. Харкова і на сьогоднішній день перебуває відкрите виконавче провадження за № 41086850.

Враховуючи, що зазначене рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.05.2012 по справі №2-4706/11 міститься в Єдиному реєстрі судових рішень і вільним для доступу, суд приймає його як доказ, що необхідний для встановлення певних обставин справи.

Крім того, колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 самостійно надав суду копію довідки з Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 29.01.2019 за №14.6-35/16141, згідно якої зазначено, що на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження №41086850, в межах якого на депозитний рахунок відділу надходили грошові кошти від ОСОБА_13 і, які розподілялись відповідно до ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження". Кошти в розмірі 15 696,86 грн були перераховані на користь ОСОБА_1 та 2 840,91 грн на користь КС "Слобода-кредит".

Присутній в судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 не заперечує факт отримання грошових коштів в межах виконавчого провадження та в наданих письмових поясненнях зменшує суму вимоги до сплати, з урахуванням коштів, що надійшли в межах виконавчого провадження.

Як свідчить лист з Московського ВДВС м. Харкова від 23.03.2020 за вих. №14.5-37/ДВ-10/ на ім`я ліквідатора Лялюка В.М. (надана суду комітетом кредиторів) ОСОБА_1 перераховано 20 896,47 грн, однак у ВДВС відсутня інформація по відрахуванням за 2013, 2014, 2020 роки, в зв`язку з відсутністю даних в АСПВ. Тому ВДВС направлено запит до ПФУ в Харківській області про надання звіту про відрахування боргу з пенсії боржника з моменту надходження постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Отже, судом встановлено, що на підставі договору про відступлення прав вимоги від 25.03.2011 ОСОБА_1 набув права вимоги за кредитними договорами №10-04/08-П4 та №10-04/08-П5 від 10.04.2008 року, укладеними між Кредитною спілкою „Слобода-кредит" та громадянкою України ОСОБА_13 .

На підставі вищенаведеного, колегія суддів встановила, що кредитор ОСОБА_1 будучі достеменно обізнаним про визнання господарським судом Харківської області договору про відступлення прав вимоги №10/11 від 25.03.2011, укладений між КС "Слобода-кредит" та ОСОБА_1 , не вжив заходів щодо закриття або зупинення виконавчого провадження, відкритого на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.05.2012, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 грошові кошти за недійсним договором про відступлення прав вимоги.

Натомість, скаржник ОСОБА_1 продовжував незаконно отримувати грошові кошти за недійсним правочином, які є дебіторською заборгованістю (активом) банкрута КС "Слобода-кредит" та повинні бути включені до складу ліквідаційної маси банкрута і направлені на задоволення вимог кредиторів в порядку черговості та пропорційності, визначеному Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013 до 21 жовтня 2019 року та в порядку, визначеному новим Кодексом України з процедур банкрутства з 21.10.2019.

Тобто, суд вважає, що гр. ОСОБА_1 , вимоги якого включені до реєстру вимог кредиторів КС "Слобода-кредит" здійснює задоволення своїх грошових вимог поза межами судової процедури банкрутства і одночасно наполягає на задоволенні своїх вимог в межах справи про банкрутство, чим порушує вимоги Закону про банкрутство в редакції до 19.01.13 (ст. 31) та нового Кодексу України з процедур банкрутства (ст. 64).

В зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів доходить висновку про недобросовісне користування кредитором ОСОБА_1 своїми правами, що наносить шкоду іншим кредиторам Кредитної спілки "Слобода-кредит", включених до реєстру вимог кредиторів щодо пропорційності задоволення вимог кредиторів.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України одними з основних засад (принципів) господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами, а також розумність строків розгляду справи судом.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (ч. 5 ст. 13 ГПК України).

Згідно ч. 1 ст. 43 та ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Враховуючи викладене вище, суд вважає скаргу гр. ОСОБА_1 необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо заяви кредитора ОСОБА_2 про приєднання до скарги ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 5 ГПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних та юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Європейський суд з прав людини сформулював у своїй практиці низку розуміння принципів справедливості судового процесу. Сторони процесу повинні мати можливість обґрунтувати свою справу з необхідною ефективністю ("Н.v. Belgium" від 30.11.1987). Зазначене створює право сторони на справедливий судовий розгляд.

Разом з тим, як вже зазначалось судом вище, згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. А згідно ч. 1 ст. 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За умовами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Однак, як свідчать матеріали справи, гр. ОСОБА_2 не надала суду жодних доказів, які б свідчили про порушення її прав як кредитора КС "Слобода-кредит", що виключає можливість встановити будь-які порушення в діях ліквідатора та членів комітету кредиторів КС "Слобода-кредит".

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про приєднання до скарги ОСОБА_1 .

За таких обставин, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 2, 58-65 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 2, 5, 13, 14, 42, 43, 73, 74, 86, 202, 233-235 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні скарги ОСОБА_1 та заяви ОСОБА_2 на дії ліквідатора та членів комітету кредиторів - відмовити.

2. Ухвалу направити скаржникам (2 особи), ліквідатору, комітету кредиторів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття (оголошення) та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її підписання колегією суддів з урахуванням п. 4 Розділу Х Прикінцевих положень ГПК України.

Ухвала підписана 17.04.2020.

Головуючий суддя Суддя Суддя Міньковський С.В. Усатий В.О. Яризько В.О.