ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви

без руху

"10" квітня 2020 р.м. Одеса №916/3764/19 (Справа № 916/969/20)
Господарський суд Одеської області у складі судді Грабован Л.І.,

дослідивши матеріали позовної заяви Приватного підприємства «Наше Діло» (65005, м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 21, 9-й поверх)

до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області (65000, м. Одеса, вул. Семінарська, 5)

про скасування податкових повідомлень-рішень

в межах справи про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Наше Діло» звернулося із позовною заявою (вх. №ГСОО 1007/20 від 06.04.2020р.) до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, №, № від 13.03.2020р. в межах справи №916/3764/19 про банкрутство, посилаючись на ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Одночасно у позовній заяві позивач просить звільнити його від сплати судового збору, обґрунтовуючи це наступним. Відносно ПП «Наше Діло» відкрито справу про банкрутство, шо є, на його думку, беззаперечним доказом того, позивач невзмозі сплатити судовий збір в розмірі 24 395, 28 грн. за подання позову. Позивач вказує, що суд заборонив йому розпоряджатися своїм майном та рахунками у зв`язку з чим він позбавлений розпоряджатися грошовими коштами навіть у випадку їх наявності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

П. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

З 21.10.2019р. набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 31, ст. 440 із наступними змінами); Постанову Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 31, ст. 441).

Ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.

Таким чином, позивачем правомірно подано позовну заяву в межах справи про банкрутство.

Відповідно до вказаної норми суд перевіряє дотримання позивачем норм ГПК України про поданні позову.

П. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Позивачем у позовній заяві не доведено наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», та не надано доказів, які свідчать про відсутність майна та грошових коштів на сплату судового збору в повному обсязі, тому господарський суд відмовляє у задоволені клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

При цьому, стосовно посилання позивача на заборону йому судом розпоряджатись своїм майном та рахунками у зв`язку з чим він позбавлений розпоряджатися грошовими коштами навіть у випадку їх наявності, суд зазначає наступне.

Ч. 14 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що з моменту відкриття провадження у справі: пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися у випадку та порядку, передбачених цим Кодексом; арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство; корпоративні права засновників (учасників, акціонерів) боржника реалізуються з урахуванням обмежень, встановлених цим Кодексом; задоволення вимог засновника (учасника) боржника - юридичної особи про виділення частки у майні боржника у зв`язку з виходом із складу його учасників забороняється; рішення про реорганізацію або ліквідацію юридичної особи - боржника приймається в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства протягом процедури розпорядження майном органи управління боржника не мають права приймати рішення про: реорганізацію (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) і ліквідацію боржника; створення господарських товариств або участь в інших господарських товариствах; створення філій та представництв; виплату дивідендів; проведення боржником емісії цінних паперів; вихід зі складу учасників боржника юридичної особи, придбання в акціонерів раніше випущених акцій боржника; відчуження або обтяження нерухомого майна боржника, в тому числі його передачу в заставу, внесення зазначеного майна до статутного капіталу іншого підприємства або господарського товариства; надання позик (кредитів), надання поруки, гарантій, а також передачу в довірче управління майна боржника.

Згідно ч. 7 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна приймають рішення про: участь боржника в об`єднаннях, асоціаціях, спілках, холдингових компаніях, промислово-фінансових групах чи інших об`єднаннях юридичних осіб; передачу нерухомого майна в оренду; одержання позик (кредитів). У процедурі розпорядження майном боржник не має права без згоди комітету кредиторів (зборів кредиторів - до моменту формування комітету кредиторів) вчиняти значні правочини, вчинення яких не заборонено цим Кодексом.

Про вказані обмеження зазначено в п.п.3, 7, 8, 9 ухвали від 13.01.2020р. підготовчого засідання суду про відкриття провадження у справі №916/3764/19 про банкрутство Приватного підприємства «Наше Діло».

Таким чином, ані положеннями Кодексу України з процедур банкрутства, ані судом не встановлювалось заборон позивачу розпоряджатися своїм майном та рахунками.

Згідно п.п.1 п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Однак, доказів сплати судового збору за подання позовної заяви позивачем не надано.

Ч. 2 ст. 164 ГПК України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Однак, позивачем до позовної заяви не надано належним чином засвідчених копій документів та матеріалів, які стали підставою для складання акту перевірки №25/15-32-05-02/32086890 від 17.02.2020р. та прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи те, що позивачем до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору в установленому Законом України „Про судовий збір" порядку та розмірі та не додано всіх наявних в нього доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд залишає позовну заяву Приватного підприємства «Наше Діло» до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень без руху.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням внесенням змін згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2020р. №239 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» установлено з 12.03.2020р. до 24.04.2020р. на усій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020р. №540-IХ, який набрав чинності 02.04.2020р., розділ Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України доповнено п. 4 такого змісту: «Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Враховуючи установлення в Україні з 12.03.2020р. по 24.04.2020р. карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та те, що встановлений судом строк не може бути меншим, ніж строк карантину, суд надає позивачу десятиденний строк з дня завершення дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), для усунення недоліків позовної заяви.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 174 ГПК України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Керуючись ст.174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Відмовити Приватному підприємству «Наше Діло» у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви.

2.Позовну заяву Приватного підприємства «Наше Діло» до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень залишити без руху.

3.Надати Приватному підприємству «Наше Діло» десятиденний строк з дня завершення дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання заяви про усунення недоліків, до якої має бути додано докази сплати судового збору в установленому Законом України „Про судовий збір" порядку та розмірі; належним чином засвідчені копії документів та матеріалів, які стали підставою для складання акту перевірки №25/15-32-05-02/32086890 від 17.02.2020р. та прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Ухвала набрала законної сили 10.04.2020 р. у відповідності до ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Копію ухвали надіслати: ПП «Наше Діло» (65005, м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 21, 9-ий поверх; 65074, м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 31, кв. 16).

Суддя Л.І. Грабован