РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.04.2020Справа № 910/92/20

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське"
доПриватного підприємства "Фірма "Бершадь Агроплюс"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачівПриватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанна Анатоліївна
провизнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Фірма "Бершадь Агроплюс", в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 05.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за №910, де стягувачем є Приватне підприємство "Фірма "Бершадь Агроплюс", а боржником - Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське".

Позовні вимоги мотивовані тим, що оспорюваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом з грубим порушенням Закону України "Про нотаріат" (ст.ст.5, 7, 39, 88 вказаного Закону), Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Як стверджує позивач, спірний виконавчий напис містить незаконні положення, виконання яких призведе до порушення прав та законних інтересів позивача та завдання йому збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.01.2020 відкрито провадження у справі №910/92/20; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанну Анатоліївну третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; призначено підготовче засідання у справі на 12.02.2020; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановлено строк для подання пояснень третьою особою щодо позову - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.01.2020 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" про забезпечення позову.

16.01.2020 від відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 у задоволенні клопотання Приватного підприємства "Фірма "Бершадь Агроплюс" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено.

31.01.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2020 пояснення на позов Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанни Анатоліївни до розгляду не прийнято та відкладено підготовче засідання у справі на 05.03.2020.

05.03.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові докази по справі разом із клопотанням про поновлення пропущеного строку для подання таких доказів та письмові пояснення по справі з процесуальних питань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2020 клопотання позивача про поновлення строку для подання доказів задоволено, залучено подані позивачем докази до матеріалів справи; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.04.2020.

Представник позивача в судове засідання 06.04.2020 не з`явився. 03.04.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі з процесуальних питань, в яких останній заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі разом із клопотанням про поновлення пропущеного строку для подання таких пояснень, а також заява про розгляд справи буз участі представника позивача.

В судовому засіданні 06.04.2020 судом зазначені заяви задоволено, прийнято до розгляду письмові пояснення позивача по справі з процесуальних питань.

Відповідач та третя особа у судові засідання своїх представників не направили. Про проведення судових засідань були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.01.2020, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Незважаючи на неявку представників учасників судового процесу у судове засідання 06.04.2020, приймаючи до уваги, що учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.02.2019 між Приватним підприємством "Фірма "Бершадь Агроплюс" (постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" (покупець, позивач) було укладено договір поставки товару №БА-01765 (договір), згідно умов якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а саме засоби захисту рослин, а покупець зобов`язався прийняти товар належної якості та сплатити за нього грошову суму, що складає його вартість, визначену на умовах договору (п.1.1).

Постачальник зобов`язується за цим договором поставити виключно якісний товар, дозволений до використання на території України, термін придатності якого становить не менше 2х років з моменту поставки такого товару покупцю, якщо інше не вказано у відповідній специфікації (додатку) до цього договору. Найменування, асортимент, кількість та ціна товару визначаються у відповідній специфікації (додатку), що є невід`ємною частиною цього договору та дублюються у відповідних видаткових накладних на товар, які оформлюються (складаються) в період дії цього договору. Загальна ціна цього договору визначається сукупністю вартості прийнятого покупцем товару протягом терміну дії цього договору (п.п.2.1, 2.4 договору).

Вартість товару, строк/термін оплати вартості товару, що підлягає поставці за цим договором, визначається сторонами у відповідній специфікації (додатку), що є невід`ємною частиною цього договору (п.3.1 договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2019, а в частині невиконаних зобов`язань, що виникли протягом строку дії цього договору, до повного їх виконання. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.11.2 договору).

Згідно з п.13.1 даного договору передбачено, що в разі поставки товару з відстрочкою платежу в додатках до цього договору сторони можуть передбачити умову про забезпечення зобов`язань покупця товару щодо оплати загальної вартості товару, майбутніх витрат і відшкодування збитків, а також штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання покупцем своїх зобов`язань за цим договором, шляхом передачі в заставу сільськогосподарської техніки, майбутнього врожаю сільськогосподарських культур та/або зерна, що зберігається на елеваторі або іншого ліквідного майна за погодженням сторонами. Передача заставного майна здійснюється шляхом підписання сторонами договору застави, який в обов`язковому порядку підлягає нотаріальному посвідченню за рахунок покупця та буде являтись невід`ємною частиною даного договору. Перехід права власності на заставлене майно буде визначатись договорами застави.

Також як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання в повному обсязі грошових зобов`язань покупця (заставодавець) за договором поставки №БА-01756 від 14.02.2019 в частині оплати товару постачальника (заставодержатель), 22.08.2019 між сторонами було укладено договір застави майбутнього врожаю (договір застави), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною (надалі - нотаріус), зареєстрований в реєстрі за №630.

Згідно умов даного договору застави сторони домовились про наступне:

- в силу цього договору заставодавець з метою забезпечення в повному обсязі виконання грошових зобов`язань покупця (боржника) перед заставодержателем по договору поставки товару №БА-01756 від 14.02.2019 (а саме: засоби захисту рослин), укладеного між сторонами з усіма додатками до нього, укладеним на момент підписання договору застави (договір поставки), а саме зобов`язань щодо оплати вартості поставленого товару на умовах відстрочки платежу, майбутніх витрат і відшкодування збитків, а також штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання боржником зобов`язань за договором поставки передає в заставу заставодержателю, а заставодержатель приймає таке майно: майбутній врожай кукурудзи, який буде вирощено та зібрано заставодавцем у 2019 році у кількості 402,60 тонн, на земельних ділянках площею 66 га, з врожайністю 6,1 т/га за ціною 4900,00 грн/т, загальною вартістю 1972740,00 грн. Майбутній врожай кукурудзи, який буде вирощено та зібрано заставодавцем у 2019 році в Дніпропетровській області, Новомосковський район, Перещепинська с/р (п.1.1);

- сторони оцінюють предмет застави у 1972740,00 грн (п.1.2);

- заставодавець зобов`язується не вчиняти будь-які дії щодо зерна, що є предметом застави, в тому числі, але не виключно. щодо збирання такого зерна без згоди заставодержателя. Заставодержателя сповіщають в письмовому порядку, шляхом направлення на його адресу рекомендованого листа за 20 календарних днів до дати збирання врожаю зернових культур, що перебувають в заставі (п.2.2.9);

- після збирання врожаю зерна, заставодавець укладає договір складського зберігання із сертифікованим товарним складом із оформленням подвійного складського свідоцтва, при цьому обсяг зерна має становити 100 (сто) відсотків від розміру предмета застави вказаного у п.1 цього договору (п.2.2.10);

- заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави, зокрема, у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язань за договором поставки, воно не буде виконано (пункт 2.3.5);

- у разі невиконання або порушення виконання зобов`язань боржника за договором поставки та зобов`язань заставодавця за цим договором, заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за договором поставки в повному обсязі за рахунок предмета застави, враховуючи суму заборгованості за поставлений товар, відшкодування збитків, штрафних санкцій, витрат, які виникли у зв`язку із примусовим стягненням заборгованості (п.2.3.7);

- заставодержатель має право розпочати процедуру звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо після спливу 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави та якщо після спливу 30 (тридцяти) днів після направлення боржнику письмової вимоги заставодержателя про усунення порушень зобов`язань за договором поставки така вимога заставодержателя залишається незадоволеною (п.2.3.10);

- звернення стягнення на предмет застави чи на відповідну його частину здійснюється за вибором заставодержателя: за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, або іншими способами, не забороненими чинними законодавством України (п.3.2.);

- цей договір діє з моменту його нотаріального посвідчення і до повного виконання боржником зобов`язань за договором поставки (п.4.2);

- заставодавець цим підтверджує, що йому відомі всі умови договору поставки та він не має жодних заперечень проти порядку та способу їх виконання (п.5.7).

Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №Р20876 від 28.12.2019 заставу рухомого майна за договором застави майбутнього врожаю (договір застави) від 22.08.2019 зареєстровано нотаріусом за №26926971 від 22.08.2019.

В подальшому, за заявою Приватного підприємства "Фірма "Бершадь Агроплюс" приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною 05.12.2019 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №10, за змістом якого запропоновано звернути стягнення на користь Приватного підприємства "Фірма "Бершадь Агроплюс" на кукурудзу врожаю 2019 року у кількості 402,60 тон, що знаходиться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське". Кукурудза передана в заставу Приватному підприємству "Фірма "Бершадь Агроплюс" за договором застави майбутнього врожаю, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною 22.08.2019, зареєстрованим в реєстрі за №630, в якості забезпечення виконання зобов`язання за договором поставки товару №БА-01756 від 14.02.2019, що укладений між Приватним підприємством "Фірма "Бершадь Агроплюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське", строк оплати за яким настав 30.11.2019. У разі відсутності кукурудзи у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" (повністю або частково) запропоновано задовольнити вимоги Приватного підприємства "Фірма "Бершадь Агроплюс" шляхом стягнення грошових коштів з рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" та перерахувати суму згідно договору поставки №БА-01756 від 14.02.2019 у розмірі 1204334,75 грн, з яких 1177622,88 грн вартість товару та 26711,87 грн відсотки за користування товарним кредитом на зазначений у виконавчому написі банківський рахунок Приватного підприємства "Фірма "Бершадь Агроплюс". Додатково стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" на користь Приватного підприємства "Фірма "Бершадь Агроплюс" витрати на вчинення виконавчого напису у сумі 12100,00 грн. Строк за який провадиться стягнення з 14.02.2019 по 02.12.2019. Цей виконавчий напис набирає чинності 05.12.2019 та підлягає пред`явленню до виконання у відповідний орган державної виконавчої служби протягом року з моменту вчинення виконавчого напису до 05.12.2020.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП№60876470 від 12.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №910, виданого 05.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною.

Також 12.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. винесено постанову про арешт майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське", а саме кукурудзу врожаю 2019 року у кількості 402,60 тон, що знаходиться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" в межах виконавчого провадження ВП№60876470.

Постановою про стягнення з боржника основної винагороди ВП№60876470 від 20.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. стягнуто з боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" основну винагороду у сумі 120433,47 грн.

Постановою про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП№60876470 від 20.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. стягнуто з боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" витрати на проведення виконавчих дій у сумі 2000,00 грн.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№60876470 від 20.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. повернуто виконавчий документ, виконавчий напис №910, виданий 05.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною, стягувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Аграрний Альянс".

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП№60924491 від 20.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №910, виданого 05.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною.

Також 20.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. винесено постанову про арешт майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" в межах ВП№60924491, а саме на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику.

20.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. винесено постанову про арешт майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" в межах ВП№60924491, а саме на транспортні засоби, що належать боржнику згідно переліку МВС.

20.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. винесено постанову про розшук майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" в межах ВП№60924491, а саме транспортні засоби, що належать боржнику згідно переліку МВС.

Постановою про стягнення з боржника основної винагороди ВП№60924491 від 20.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. стягнуто з боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" основну винагороду у сумі 121643,47 грн.

02.01.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. винесено постанову ВП№60924491 про об`єднання виконавчих проваджень №№60924456, 60924491 у зведене виконавче провадження №60943434.

03.01.2020 з рахунку позивача за документом ВП№60924491 від 27.01.2019 списано 100,00 грн, що підтверджується випискою банку з рахунку останнього.

Відповідно до меморіального ордера №К0103TOUNB від 03.01.2020 з рахунку позивача перераховано приватному виконавцю 197,69 грн по документу від 27.12.2019.

Згідно меморіального ордера №К0103GE1PO від 03.01.2020 з рахунку позивача перераховано приватному виконавцю 0,04 грн по документу № 60924491 від 27.12.2019.

Відповідно до платіжної вимоги-доручення №15 від 03.01.2020 з депозиту позивача перераховано приватному виконавцю 20,00 доларів США по документу №910 від 05.12.2019.

Постановою про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП№60924491 від 08.01.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. стягнуто з боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" витрати на проведення виконавчих дій у сумі 5833,75 грн.

08.01.2020 з рахунку позивача згідно меморіального ордера №08-01 списано 6,64 долпра США.

13.01.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. винесено постанову про розшук майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" в межах ВП№60924491, а саме рухоме майно, що належить боржнику.

13.01.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. винесено постанову про арешт майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" в межах ВП№60924491, а саме на майно, що належить боржнику.

Постановою про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження ВП№60924491 від 27.01.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. визначено для боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" розмір додаткових витрат виконавчого провадження у сумі 3073,87 грн.

Постановою про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження ВП№60924491 від 28.01.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. виведено виконавче провадження ВП№60924491 із зведеного виконавчого провадження №60943434, яке веде приватний виконавець Лановенко Л.О.

Постановою про припинення розшуку майна боржника ВП№60924491 від 28.01.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. припинено розшук майна боржника.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№60924491 від 28.01.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. повернуто виконавчий документ, виконавчий напис №910, виданий 05.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною, стягувачу - Приватному підприємству "Фірма "Бершадь Агроплюс".

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що оспорюваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом з грубим порушенням Закону України "Про нотаріат" (ст.ст.5, 7, 39, 88 вказаного Закону), Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", а в якості фактичних обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, зазначено, що при оформленні оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус перевищив повноваження, що визначені Законом України "Про нотаріат", оскільки за вчиненим ним виконавчим написом передбачено можливість стягнення заборгованості як за рахунок предмету застави, так і грошовими коштами, та, додатково, порушив положення зазначених Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості в провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за відсутності документального підтвердження безспірності заборгованості; відповідачем, як стягувачем за оспорюваним виконавчим написом, порушено вимоги Законів України "Про заставу" та "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", оскільки до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, до вчинення оспорюваного виконавчого напису, не було внесено відомості про звернення стягнення на предмет застави, а також відповідач перед вчиненням оспорюваного виконавчого напису, всупереч умов укладеного між сторонами договору застави не надсилав позивачу за тридцять днів до вчинення оспорюваного виконавчого напису вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання, забезпеченого заставою.

Отже за твердженнями позивача, спірний виконавчий напис містить незаконні положення, виконання яких призведе до порушення прав та законних інтересів останнього та завдання йому збитків.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінськогосподарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір.

Частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону та договору.

Відповідно до ч.7 ст.193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.

За приписами ч.1 ст.203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст.572 Цивільного кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.574 Цивільного кодексу України застава виникає, зокрема, на підставі договору.

У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ст.589 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, в силу якого кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства.

Згідно ст.3 Закону України "Про заставу" заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Статтею 20 Закону України "Про заставу" унормовано, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави

Відповідно до ст.21 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" до забезпечувальних обтяжень, зокрема належить застава рухомого майна згідно параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору.

Згідно ст.24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно з цим Законом (за частиною першою цієї статті), а обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження (за частиною третьою цієї статті).

За приписами ст.27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання; повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, при цьому повідомлення повинно містити інформацію про 1) зміст порушення, вчиненого боржником, 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги, 3) опис предмета забезпечувального обтяження... 5)визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач, 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Статтею 18 Цивільного кодексу України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.50 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ст.87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ч.1 ст.88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги, у відносинах між підприємствами (установами, організаціями) минуло не більше одного року.

У виконавчому написі про стягнення заборгованості повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса (ст.89 Закону України "Про нотаріат").

Процедуру вчинення нотаріусом виконавчого напису визначено у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом від 22.02.2012 №296/5 Міністерства юстиції України (надалі - Порядок).

Згідно з п.2.1 глави 16 Розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем (його уповноваженим представником) нотаріусу подається заява, у якій має бути зазначено (для юридичних осіб), зокрема: 1) відомості про найменування і місцезнаходження стягувача та боржника; 2) їхні номери рахунків у банках, кредитних установах, ідентифікаційний код ЄДРПОУ; 3) строк, за який має провадитися стягнення; 4)інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, включаючи пеню, штрафи, тощо.

Відповідно до приписів п.3.1 глави 16 Розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з п.3.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку заборгованості підтверджують документи, що передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості в провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (надалі - Перелік).

Пунктом 3.4 Глави 16 Розділу ІІ Порядку визначено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Згідно з п.3.5 Глави 16 Розділу ІІ Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку.

Виконавчий напис має, зокрема, містити суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення (п.4 Глави 16 Розділу ІІ Порядку).

Пунктом 1 Розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" зазначеного Переліку передбачено, що до таких договорів належать нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також, право звернення на заставлене майно. При цьому, у даному випадку, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, з наведеного вище полягає, що в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють заборгованість. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 Цивільного кодексу України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відтак, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Суд зазначає, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

З наведених норм вбачається, що виконавчий напис вчиняється нотаріусом за умови додержання одночасно таких умов: наявність документу, за яким вчиняється виконавчий напис, в переліку, затвердженому Кабінетом міністрів України, безспірність вимог та сплив не більше одного року з дня виникнення права вимоги у відносинах між юридичними особами. Недодержання вказаних умов виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріусом , а вчинений без додержання вказаних вимог виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Як вже вказувалось судом, в силу положень Переліку, стягнення заборгованості на підставі виконавчих написів нотаріусів здійснюється на підставі нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Зі змісту оспорюваного виконавчого напису слідує, що приватним нотаріусом запропоновано звернути стягнення на користь Приватного підприємства "Фірма "Бершадь Агроплюс" на кукурудзу врожаю 2019 року у кількості 402,60 тон, що знаходиться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське", а кукурудза передана в заставу Приватному підприємству "Фірма "Бершадь Агроплюс" за договором застави майбутнього врожаю, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною 22.08.2019, зареєстрованим в реєстрі за №630, в якості забезпечення виконання зобов`язання за договором поставки товару №БА-01756 від 14.02.2019, що укладений між Приватним підприємством "Фірма "Бершадь Агроплюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське", строк оплати за яким настав 30.11.2019.

В той же час, з наданого позивачем до матеріалів справи договору поставки товару №БА-01756 від 14.02.2019 вбачається, що вказаний був договір підписаний тільки зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське", а зі сторони відповідача означений правочин підписаний не був, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати даний договір укладеним, оскільки відповідачем не доведено зворотнє, а отже даний документ не породжує для сторін жодних прав та обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, між контрагентами був укладений договір поставки товару №БА-01765 від 14.02.2019, який підписаний та скріплений печатками як позивача так і відповідача, що свідчить про виникнення між сторонами відповідних майново-господарських зобов`язань на підставі цього правочину, в силу яких, як-то встановлено приписами ст.ст.173-175 Господарського кодексу України, одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Отже за висновками суду, в порушення положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис від 05.12.2019, зареєстрований в реєстрі за №910, за відсутності документального підтвердження безспірності заборгованості. Доказів протилежного матеріали справи не містять, а відповідач суду не надав.

Крім того, як вже вказувалось судом, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Така вимога узгоджується з ч.1 ст.27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №320/8269/15-ц було наголошено, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.

У ст.27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно зі ст.28 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

У постанові Великою Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №320/8269/15-ц наголошено, що Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" пов`язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави. Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Порядок ведення Реєстру та внесення відомостей до нього врегульовано ст.42 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", відповідно до якої Держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України. До Державного реєстру вносяться відомості про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження. Відомості, внесені до Державного реєстру, є відкритими для всіх юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до ст.43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач у будь-який час може зареєструвати зміну відомостей про обтяження шляхом подання держателю або реєстратору Державного реєстру заяви, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів і реквізити запису, що підлягають заміні. На підставі цієї заяви держатель або реєстратор Державного реєстру вносить відповідні зміни до попереднього запису про обтяження. Натомість відповідач та третя особа не надали суду доказів про реєстрацію в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також відповідачем недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Ухилення Приватного підприємства "Фірма "Бершадь Агроплюс" від реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження свідчить про недотримання відповідачем 30-денного строку для звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, що, в свою чергу, унеможливлює вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Крім того суд враховує, що відповідно до п.2.3.10 договору застави, відповідач має право розпочати процедуру звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо після спливу 30 днів з моменту реєстрації в державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави та якщо після спливу 30 днів після направлення боржнику письмової вимоги заставодержателя про усунення порушень зобов`язань за договором поставки так вимога заставодержателя залишається незадоволеною.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №320/8269/15-ц дійшла висновку, що відсутність у Законі України "Про нотаріат" та в Порядку вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" щодо реєстрації в реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту такої реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його не скасовано виданим пізніше загальним актом.

Проте в порушення вищенаведених вимог чинного законодавства приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Ж.А. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави за відсутності відомостей про дотримання відповідачем умов п.2.3.10 договору застави та норм Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" щодо реєстрації в реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, що, відповідно до вищенаведених висновків суду, унеможливлює вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Також суд зазначає, що за оспорюваним написом нотаріуса передбачено можливість задоволення вимог відповідача до позивача, які виникли з договору поставки, що забезпечений заставою, двома альтернативними способами: 1) шляхом звернення стягнення заборгованості на предмет застави за договором застави та 2) шляхом стягнення відповідної суми грошових коштів з рахунків позивача, за відсутності предмета застави.

Проте, можливості задоволення вимог відповідача до позивача про стягнення заборгованості за договором поставки двома альтернативними способами, на підставі вчиненого нотаріусом виконавчого напису не передбачено, й, відповідно, не узгоджено між сторонами згідно положень укладеного між ними договору застави майбутнього врожаю від 22.08.2019.

Вчинення виконавчого напису нотаріуса такого змісту не узгоджується й з положеннями п.4 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 , за яким виконавчий напис має містити суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, тобто, один безальтернативний спосіб задоволення вимог кредитора.

Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, а також спеціальними законами для кредитора (заставодержателя) не передбачено права, всупереч умов договору застави, на задоволення своїх вимог до боржника (заставодавця) про стягнення заборгованості за господарським договором, виконання за яким забезпечено заставою, на підставі вчиненого нотаріусом на договорі застави виконавчого напису, що передбачає два альтернативні способи задоволення вимог кредитора (один з яких на випадок відсутності предмета застави на момент стягнення заборгованості).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом за відсутності належних доказів безспірності боргу, а також оскільки зміст оспорюваного виконавчого напису нотаріуса не відповідає положеннями укладеного між сторонами договору застави та п.4 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 .

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір у сумі 1921,00 грн покладається на відповідача.

Витрати на сплату судового збору у розмірі 960,50 грн за подання заяви про забезпечення позову, в задоволенні якої судом відмовлено, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 05.12.2019, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною та зареєстрований в реєстрі за №910.

3. Стягнути з Приватного підприємства "Фірма "Бершадь Агроплюс" (49064, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, проспект Сергія Нігояна, будинок 47, офіс 15, ідентифікаційний код 13339958) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" (03115, м.Київ, проспект Перемоги, будинок 121-В, ідентифікаційний код 41102163) судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

4. Витрати на сплату судового збору у розмірі 960,50 грн за подання заяви про забезпечення позову, в задоволенні якої судом відмовлено, покладаються на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням положень п. 4 розділу X «Прикінцеві положення» та п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.04.2020

Суддя Ю.М. Смирнова