ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" квітня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/70/20

За позовом: Фізичної особи - підприємця Гричанова Вадима Івановича ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЖМЕТИЗ" (пр.Шевченка, 15/2, м.Одеса, 650 58 , )

про стягнення

Суддя Рога Н. В.

Секретар с/з сак Д.П.

Представники сторін:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Фізична особа - підприємець (далі-ФОП) Гричанов Вадим Іванович, звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) "ЮЖМЕТИЗ" про стягнення заборгованості за виконані перевезення у розмірі 52 500 грн .

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.01.2020р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/70/20 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи призначено на 20.02.2020р.

17 лютого 2020р. до суду від позивача надійшло клопотання про закриття провадження у справі №916/70/20 у частині стягнення заборгованості у сумі 10 000 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.02.2020р. відкладено розгляд справи на 12.03.2020р. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.03.2020р. відкладено розгляд справи на 26.03.2020р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.03.2020р. у період дії карантину, запровадженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211, з 17.03.2020р. по 03.04.2020р., перенесено судове засідання по суті на 06 квітня 2020 р. о 15:00 год.

У зв`язку із подовженням терміну карантину до 25.04.2020р. включно, запровадженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020р., в судове засідання щодо розгляду справи по суті представник позивача не з`явився. Згідно заяв, що надійшли до суду 10.02.2020р., 05.03.2020р. та 23.03.2020р. , позивач просив справу розглянути за відсутністю його представника , за наявними у справі матеріалами.

Відповідач про місце, дати та час судових засідань повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення, але представник відповідача в судові засідання не з`явився, про поважність причин нез`явлення суд не повідомив, письмового відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Як зазначає позивач у тексті позовної заяви, 19 листопада 2014р. між ТОВ «ЮЖМЕТИЗ» (Експедитор) та ФОП Гричановим В.І. (Перевізник) був укладений Договір №19/11 про перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні (далі-Договір), відповідно до п.1.1. якого він регулює порядок відносин, які виникають між сторонами при міжнародних перевезеннях вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до п.1.2. Договору експедитор замовляє здійснення перевезення від свого імені і за рахунок клієнта, перевізник зобов`язується доставити ввірений йому вантаж в пункт призначення у встановлений договором і доповненням до нього строк , і видати уповноваженій на отримання вантажу особі. Експедитор зобов`язується заплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно п.1.3. Договору сторони у своїй діяльності керуються діючим законодавством України, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДІІВ) 1956 р. із змінами і доповненнями, іншими міжнародними конвенціями.

Позивач вважає, що Договір був укладений у спрощений спосіб - шляхом обміну електронними листами. Застосований сторонами спосіб укладення договору перевезення узгоджується із звичаями ділового обороту, що склалися в галузі міжнародних перевезень та відповідає положенням ст.181 Господарського кодексу України, відповідно до якої, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами. телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Позивач також вказує, що сторонами дотриманий порядок укладання такого виду договорів, передбачений ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ст.4 КДПВ, відповідно до яких укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної, а також дотримано письмової форми. Статтею 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі, істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін ; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження та розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Крім того, позивач зауважив, що згідно ч.1 ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином даний правочин позивач вважає чинним та правомірним згідно ст.ст. 203 - 206 Цивільного кодексу України.

Згідно пункту 2.2. Договору конкретні умови по кожному замовленні обумовлюються в транспортній заявці, яка є невід`ємною частиною договору. Допускається отримання заявки факсимільними зв`язком чи електронною поштою (e-mail).

Позивач вказує, що 04 березня 2016 р. сторонами шляхом обміну електронними листами, погоджена Заявка на транспортування вантажу автомобільним транспортом. На умовах вказаної Заявки перевізник приступив до виконання міжнародного перевезення за маршрутом: м.Білорецьк (Росія) - м.Одеса. На підтвердження укладення договору перевезення, у відповідності до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ст.4 КДПВ , була складена міжнародна товаротранспортна накладна типу СMR №0010530. Послуга перевезення за обумовленим в Заявці маршрутом була виконана належним чином, без зауважень та застережень з боку Вантажоодержувача та Замовника перевезення. Вказана обставина, на думку позивача, підтверджується наявністю печатки та підпису уповноваженої особи вантажоодержувача у графі 24 CMR. Згідно Заявки вартість перевезення склала 75 000 грн. За змістом цього ж пункту, оплата проводиться протягом 10-15 днів після отримання оригіналів документів.

Позивач зазначив, що документи, які є підставою для здійснення оплати , 29 березня 2019р. було направлено на адресу ТОВ «ЮЖМЕТИЗ» поштовим перевізником «НОВА ПОШТА» за експрес-накладною №9390. Враховуючи те, що документи було направлено без опису вкладення, їх перелік був відображений в Журналі реєстрації вихідної кореспонденції. Вказане поштове відправлення було отримане відповідачем 31 березня 2019р.

Як вказує позивач, строк оплати завершився 15 квітня 2019 р. Однак, заборгованість за виконані перевезення у сумі 75 000 грн в обумовлений сторонами строк відповідачем сплачено не було. Пізніше, відповідачем було сплачено частину боргу у сумі 40 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №62298431 від 31.07.2019 р. на суму 30 000 грн та платіжним дорученням №1333 від 30.09.2019 р. на суму 10 000 грн. Таким чином, за розрахунком позивача , за відповідачем залишилась заборгованість у сумі 35 000 грн.

Крім того, позивач зазначив, що 15 серпня 2019 р. сторонами шляхом обміну електронними листами, погоджена Заявка на транспортування вантажу автомобільним транспортом, на умовах якої перевізник приступив до виконання автомобільного перевезення за маршрутом: м. Одеса - м. Харків.

Як вказує позивач, на підтвердження укладення договору перевезення, у відповідності до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України, складено товаротранспортну накладну форми №1-ТН №81602. Послугу перевезення за обумовленим в Заявці маршрутом було виконано ним належним чином без зауважень та застережень з боку Вантажоодержувача та Замовника перевезення, що підтверджується печаткою та підписом уповноваженої особи Вантажоодержувача у графі «Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)» накладної. Згідно Заявки вартість перевезення склала 17 500 грн. (оплата проводиться безготівково, протягом 15 днів після надання оригіналів документів).

Позивач також зазначив, що документи, які є підставою для здійснення оплати , 21 серпня 2019р. було направлено на адресу ТОВ «ЮЖМЕТИЗ» поштовим перевізником «НОВА ПОШТА» за експрес-накладною №6916. Враховуючи те, що документи було направлено без опису вкладення, їх перелік був відображений в Журналі реєстрації вихідної кореспонденції. Вказане поштове відправлення було отримане відповідачем 28 серпня 2019 р.

Як вказує позивач, строк оплати завершився 12 вересня 2019р. Однак, заборгованість за виконані перевезення у сумі 17 500 грн в обумовлений сторонами строк відповідачем сплачено не було.

З урахуванням зазначеного, за розрахунком позивача, загальна заборгованість ТОВ «ЮЖМЕТИЗ» за виконані перевезення складає 52 500 грн.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати виконаних робіт позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних інтересів, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 52 500 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525,526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Крім того, позивач зазначив, що відповідно до приписів ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажів, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ст. 909 Цивільного кодексу України).

Відповідач своїм правом на судовий захист не скористався.

На підставі наявних у справі матеріалів, судом встановлено, що 19 листопада 2014р. між ТОВ «ЮЖМЕТИЗ» (Експедитор) та ФОП Гричановим В.І. (Перевізник) був укладений Договір №19/11 про перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні , відповідно до п.1.1. якого він регулює порядок відносин, які виникають між сторонами при міжнародних перевезеннях вантажів автомобільним транспортом.

Договір був укладений у спрощений спосіб - шляхом обміну електронними листами. Застосований сторонами спосіб укладення договору перевезення узгоджується із звичаями ділового обороту, що склалися в галузі міжнародних перевезень та відповідає положенням ст.181 Господарського кодексу України, відповідно до якої, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами. телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з п.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Пунктами 1,2 ст. 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. При цьому, згідно ч. 8 зазначеної статті у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

За приписами ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 180 Господарського кодексу України передбачає, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За приписами ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Отже, виходячи з аналізу норм чинного законодавства України, при укладанні договору про надання послуг сторони мають, зокрема, обов`язково узгодити предмет договору, його ціну та строки надання послуг.

Згідно ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно положень ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі, істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження та розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Відповідно до п.1.2. Договору експедитор замовляє здійснення перевезення від свого імені і за рахунок клієнта, перевізник зобов`язується доставити ввірений йому вантаж в пункт призначення у встановлений договором і доповненням до нього строк і видати уповноваженій на отримання вантажу особі. Експедитор зобов`язується заплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно п.1.3. Договору сторони у своїй діяльності керуються діючим законодавством України, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДІІВ) 1956 р. із змінами і доповненнями, іншими міжнародними конвенціями.

Згідно пункту 2.2. Договору конкретні умови по кожному замовленні обумовлюються в транспортній заявці, яка є невід`ємною частиною договору. Допускається отримання заявки факсимільними зв`язком чи електронною поштою (e-mail).

За матеріалами справи, 04 березня 2016 р. сторонами шляхом обміну електронними листами, погоджена Заявка на транспортування вантажу автомобільним транспортом. На умовах вказаної Заявки перевізник приступив до виконання міжнародного перевезення за маршрутом: м.Білорецьк (Росія) - м.Одеса. На підтвердження укладення договору перевезення, у відповідності до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ст.4 КДПВ була складена міжнародна товаротранспортна накладна типу СMR №0010530. Послуга перевезення за обумовленим в Заявці маршрутом була виконана належним чином, без зауважень та застережень з боку Вантажоодержувача та Замовника перевезення. Вказану обставину підтверджує наявність печатки та підпису уповноваженої особи вантажоодержувача у графі 24 CMR. Згідно Заявки вартість перевезення склала 75 000 грн 00 коп. За змістом цього ж пункту, оплата проводиться протягом 10-15 днів після отримання оригіналів документів.

Документи, що є підставою для здійснення оплати , 29 березня 2019р. було направлено на адресу ТОВ «ЮЖМЕТИЗ» поштовим перевізником «НОВА ПОШТА» за експрес-накладною №9390. Вказане поштове відправлення було отримане відповідачем 31 березня 2019 р. Строк оплати завершився 15 квітня 2019 р.

Як встановлено судом, відповідачем було сплачено борг у сумі 40 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №62298431 від 31.07.2019 р. на суму 30 000 грн та платіжним дорученням №1333 від 30.09.2019 р. на суму 10 000 грн. Таким чином, несплаченою залишилась заборгованість у сумі 35 000 грн.

Крім того, за матеріалами справи, 15 серпня 2019 р. сторонами шляхом обміну електронними листами, погоджена Заявка на транспортування вантажу автомобільним транспортом, на умовах якої перевізник приступив до виконання автомобільного перевезення за маршрутом: м. Одеса - м. Харків. На підтвердження укладення договору перевезення, у відповідності до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України, складено товаротранспортну накладну форми №1-ТН №81602. Послугу перевезення за обумовленим в Заявці маршрутом було виконано ним належним чином без зауважень та застережень з боку вантажоодержувача та замовника перевезення, що підтверджується печаткою та підписом уповноваженої особи вантажоодержувача у графі «Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)» накладної. Згідно Заявки вартість перевезення склала 17 500 грн (оплата проводиться безготівково, протягом 15 днів після надання оригіналів документів).

Документи, що є підставою для здійснення оплати, 21 серпня 2019р. позивачем було направлено на адресу ТОВ «ЮЖМЕТИЗ» поштовим перевізником «НОВА ПОШТА» за експрес-накладною №6916. Вказане поштове відправлення було отримане відповідачем 28 серпня 2019 р. Строк оплати завершився 12 вересня 2019р. Однак, заборгованість за виконані перевезення на суму 17 500 грн в обумовлений сторонами строк відповідачем сплачено не було.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ст.612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно з квитанцією банку №62299021 від 11.02.2020р. ТОВ «ЮЖМЕТИЗ» сплачено заборгованість у розмірі 10 000 грн 00 коп.

Відповідно до положень п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З урахуванням зазначеного, враховуючи наявність клопотання позивача, наявні правові підстави для закриття провадження у справі №916/70/20 у частині стягнення заборгованості у розмірі 10 000 грн 00 коп.

Згідно ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

На думку суду обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає способу, передбаченому законодавству, адже, відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Крім того, з матеріалів справи вбачається наявність порушеного права позивача.

За таких обставин, на думку суду, вимога позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 42 500 грн. 00 коп. є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Як встановлено судом, 20 грудня 2019р. між ФОП Гричановим В.І. (Довіритель) , що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію, та адвокатом Лоза Віктором Миколайовичем (Повірений) , що діє на підставі свідоцтва №507 від 16.05.2008р. №11, було укладено Договір про правову допомогу, згідно з предметом якого Повірений зобов`язується від імені і за рахунок Довірителя надати правову допомогу у спорі з ТОВ «ЮЖМЕТИЗ» за винагороду у сумі 5 400 грн.

В матеріалах справи міститься квитанція до прибуткового касового ордеру №05-12 від 27.12.2019р. на суму 5 400 грн 00 коп. та Акт приймання -передачі наданих послуг від 27.12.2019р., що підтверджують сплату ФОП Гричановим В.І. за надані юридичні послуги за Договором від 20.12.2019р. грошових коштів у розмірі 5 400 грн 00 коп.

За таких обставин, господарський суд вважає, що сплачені позивачем на користь адвоката Лози В.М. 5 400 грн 00 коп. в якості оплати послуг адвоката, відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, та у зв`язку з задоволенням позовних вимог у даній справі, підлягають стягненню з відповідача - ТОВ «ЮЖМЕТИЗ» .

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач доказів оплати за виконані перевезення у сумі 42 500 грн. за надані послуги з перевезення до суду не надав.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №916/70/20 за позовом Фізичної особи-підприємця Гричанова Вадима Івановича до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЖМЕТИЗ" про стягнення заборгованості у розмірі 52 500 грн 00 коп. , у частині стягнення заборгованості у розмірі 10 000 грн 00 коп. - закрити.

2. Позовну заяву Фізичної особи-підприємця Гричанова Вадима Івановича до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЖМЕТИЗ" про стягнення заборгованості у розмірі 42 500 грн 00 коп.- задовольнити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЖМЕТИЗ" (пр.Шевченка, 15/2, м.Одеса, 650 58 , ) на користь Фізичної особи - підприємця Гричанова Вадима Івановича ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 42 500 грн 00 коп., витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 5 400 грн 00 коп. та судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1921 грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Повний текст складено 13 квітня 2020 р.

Суддя Н.В. Рога