УХВАЛА

17 квітня 2020 року

м. Київ

Справа № 908/1861/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицької Н. О. - головуючого, Могила С. К., Случа О. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.02.2020 у справі

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"

до Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь"

про стягнення 264 610,08 грн,

ВСТАНОВИВ:

03.04.2020 до Касаційного господарського суду надійшла касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.02.2020 у справі № 908/1861/19, надіслана скаржником поштою 23.03.2020.

За результатами перевірки матеріалів поданої касаційної скарги Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі № 908/1861/19 і в обґрунтування цієї відмови зазначає про таке.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ) внесені зміни до Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), які набрали чинності з 08.02.2020.

За змістом пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України з змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом N 460-IX не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною п`ятою статті 12 ГПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини сьомої зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 установлено у розмірі 2 102,00 грн.

У цій справі предметом спору є стягнення 264 610,08 грн, що менше ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому у розумінні ГПК України оскаржувані рішення у справі № 908/1861/19 не підлягають касаційному оскарженню.

Разом із цим у тексті касаційної скарги наголошено, що справа має виняткове значення для скаржника та інших підприємств, які користуються послугами перевезення, а скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, посилаючись на відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та відсутність єдності позиції під час розгляду апеляційним судом справ у подібних правовідносинах та з такими ж обставинами, зокрема №№ 908/1746/19, 908/1748/19, 908/1757/19, 908/1793/19, 908/1799/19, 908/1779/19, 908/1925/19, 908/1417/19, 908/1795/19, 908/1863/19, 908/1861/19, 908/1871/19, 908/1921/19, 908/1923/19.

Вказані у касаційній скарзі посилання щодо наявності підстав для її розгляду не свідчать про наявність підстав для перегляду судового рішення у цій справі, адже наведені скаржником аргументи стосуються оцінки доказів у справі, зокрема довіреностей, на підставі яких підписуються накази про затримку вагонів на підходах до станції призначення та накази про збільшення розміру збору про зберігання вантажу.

Аналіз оскаржуваних судових рішень та практика апеляційних судів, на яку посилається відповідач у касаційній скарзі, свідчать про системний підхід судів у інших справах в оцінці доказів щодо наявності повноважень з підписання наказів про затримку вагонів на підходах до станції призначення та наказів про збільшення розміру збору про зберігання вантажу, тому наведені доводи не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становить значний суспільний інтерес.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст оскаржуваних рішень, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішень попередніх інстанцій тільки через те, що такі рішення оскаржено і скаржник вважає його незаконними.

Подана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, а суд з власної ініціативи таких умов також не вбачає, а тому і підстави для відкриття касаційного провадження у даній справі відсутні.

З урахуванням вказаного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.02.2020 у справі № 908/1861/19, оскільки цю скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У зв`язку з вищевикладеним заява скаржника про поновлення строку касаційного оскарження, викладена у касаційній скарзі, залишається без розгляду.

За таких обставин, керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.02.2020 у справі № 908/1861/19.

2. Матеріали касаційної скарги на 26 (двадцяти шести) аркушах, у тому числі оригінал платіжного доручення від 26.02.2020 № 249382 про сплату судового збору, повернути скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил О. В. Случ