ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

23 квітня 2020 р.

Справа № 902/1101/19

за позовом:Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

до:Іллінецького державного аграрного коледжу (22700, Вінницька область, м. Іллінці, вул. Студентська, 2 )

про стягнення 16012,17 грн.

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Cекретар судового засідання Сичук І.В.

Представники:

позивача : не з`явився

відповідача : Кучер Н.П.

ВСТАНОВИВ :

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"» (далі - АТ «НАК "Нафтогаз України"»/позивач) звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Іллінецького державного аграрного коледжу (відповідач) про стягнення 10 554,69 - пені, 620,41 грн - 3% річних та 4 837,07 грн - інфляційних втрат, у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №2803/15-ТЕ(Т)-1 від 23.03.2015.

За вказаним позовом ухвалою суду від 27.12.2019 відкрито провадження у справі №902/1101/19, вирішено її розгляд здійснити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 27.01.2020.

24.01.2020р. на адресу суду надійшов відзив представника відповідача в якому останній вважає, що позивачем невірно розраховано штрафні санкції стосовно відповідача, а також просить суд зменшити суму штрафних санкцій до 7 127,15 грн.

Ухвалою суду від 27.01.2020 р. розгляд справи відкладено на 25.02.2020 р. Встановлено учасникам справи строк для вчинення процесуальних дій до 25.02.2020 р.

На визначену дату судом з`явився представник відповідача.

Представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений, при цьому від останнього надійшла відповідь на відзив, яка судом долучена до матеріалів справи. Крім того від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

За результатами проведеного судового засідання 25.02.2020 р. суд дійшов висновку про перехід зі спрощеного позовного провадження в загальне позовне провадження згідно ч.6 ст. 250 ГПК України, про продовження строку підготовчого провадження у справі на 30 днів ч. 3 ст. 177 ГПК України, про що винесено ухвали, які занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 25.02.2020 р. повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання, яке відбудеться 25.03.2020 р. Встановлено учасникам справи строк для вчинення процесуальних дій до 25.03.2020 р.

25.03.2020р. суд ухалив закрити підготовче провадження у даній справі та призначити розгляд справи по суті на 23.04.2020р.

26.03.2020 на адресу суду надійшло заперечення від представника відповідача та в якому просив суд розгляд справи здійснювати без його участі, просив суд відмовити в частині заперечень зазначених у відзиві від 23.01.2020р. Разом з тим просив суд зменшити штрафні санкції з огляду на виняткові випадки: а саме: що коледж повністю розрахувався за спожитий природній газ за спірний період, однак з незначним простроченням платежу лише в окремі місяці. Також зазначено, що заявлені позивачем штрафні санкції є достатньо великими для відповідача і сплата фінансових санкцій в заявленій сумі нанесе суттєвої шкоди майновому стану відповідача, а також, що відповідач являється неприбутковою бюджетною установою, основним видом діяльності якого є вища освіта, та повністю утримується за рахунок державного бюджету, а можливість оплати залежить від фактичного обсягу видатків. Оскільки фінансування з державного бюджету зумовлює необхідність виключно цільового використання виділених коштів, саме факт відсутності належного фінансування унеможливив своєчасне виконання грошових зобов`язань за договором.

Представник позивача в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив посилаючись на відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

23.03.2015 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі по тексту також - продавець, позивач) та Іллінецьким державним аграрним коледжом (далі по тексту також - покупець, відповідач) укладено Договір купівлі-продажу природного газу №2803/15-ТЕ(Т)-1 (далі по тексту - Договір).

Загальна вартість Договору визначена пунктом 5.5. Розділу 5. Ціна газу на дату укладення становила 648 000 грн. з урахуванням ПДВ. Сторонами також були укладені Додаткові угоди до договору купівлі-продажу природного газу №1 від 12.10.2015 року, №2 від 30.11.2015р, №3 від 30.11.2015р., №4 від 30.10.2015р., № 5 від 16.12.2015р., №6 від 21.12.2015р., №7 від 31.12.2015р., якими, зокрема змінювалась сума договору.

Згідно пункту 6.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу.

На виконання умов Договору, в період з березня 2015 року по січень 2016 року позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 403 996,14 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу.

Разом з тим, відповідач оплату за отриманий газ здійснював несвоєчасно, з порушенням строків, визначених пунктом 6.1 Договору, що підтверджується наявними матеріалами справи (а.с. 38,39) і не заперечується відповідачем.

Пунктом 7.1 Договору сторони визначили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках передбачених законодавством і цим договором. Так, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього Договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п.7.2 Договору).

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором в частині дотримання строків при проведенні розрахунків стало підставою для застосування АТ "НАК "Нафтогаз України" відносно відповідача визначеної п.7.2 Договору та ст.625 Цивільного кодексу України відповідальності та звернення з даним позовом до суду.

З урахуванням встановлених обставин справи суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України (далі по тексту також - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами Договору між ними виникли зобов`язання, які мають правову природу договору купівлі-продажу.

За змістом ст.655 Цивільного кодексу України (далі по тексту також - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.п. 3, 4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.230 ГК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Як зазначалось раніше, сторони в п.7.2 Договору визначили міру відповідальності споживача за прострочення останнім обумовлених п.6.1 Договору строків оплати товару, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

При цьому, у пункті 9.3 Договору сторонами погоджено строк позовної давності щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, який становить 5 років.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як уже зазначалось, між сторонами укладено та підписано договір №2803/15-ТЕ(Т) -1 23.03.2015р. на купівлю-продаж природного газу. На виконання даного договору від 23.03.2015р виставлялись акти (а.с. 30-37). Акти за січень-березень 2015 р які були погоджені між сторонами та датовані 27.03.2015р. та 31.03.2015р. позивачем нараховувалась просточка відповідачу з 17.02.2015р., 17.03.2015р. Таким чином, прострочка відповідача перед позивачем виникла не з 17.02.2015р. та 17.03.2015р. як зазначив позивач у розрахунку (а.с. 27), а з 28.03.2015р., тобто після погодження та підписання актів. (а.с. 30,31,32)

Слід також зазначити що, індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Таким чином, прострочення платежу відповідачем за період часу менший за місяць не тягне інфляційних нарахувань. (період з 28.03.2015-31.03.2015р.р. на суму 44 787,73). (лист Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997р)

Здійснивши перевірку правильності нарахування 3 % річних, інфляційних втрат та пені згідно доданого позивачем розрахунку та поданого відповідачем контррозрахунку штрафних санкцій із врахуванням положень ч.5 ст.254 ЦК України, за допомогою калькулятора інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН" судом встановлено, що сума пені за прострочення грошових зобов`язань складає 7 373,63 грн, 3% річних в сумі 441,90 грн.

Оцінивши подані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій до 7 127,15 грн, суд відзначає, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, викладених у ньому.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту статей 233 Господарського кодексу України, частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України випливає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінюючи надані сторонами докази та обставини справи і їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, 3% річних, інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №912/1703/18.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин клопотання відповідача про зменшення розміру пені, 3% річних, інфляціних до суми в розмірі 7 127,15 грн не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати з судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 194-202, 218-221, 233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Іллінецького державного аграрного коледжу (22700, Вінницька область, м. Іллінці, вул. Студентська,2, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) пеню в розмірі 7 373,63 грн, 3% річних в сумі 441,90 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921,00 грн.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України

Повне рішення складено 24 квітня 2020 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

3 - відповідачу (22700, Вінницька область, м. Іллінці, вул. Студентська,2)