РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.04.2020Справа № 910/18014/19

Суддя Господарського суду міста Києва ДЖАРТИ В. В., розглянувши без виклику (повідомлення) представників сторін у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Узналі Сергія Ігоровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Логіком Сервіс" (01103, місто Київ, вулиця Михайла Бойчука, будинок 43, ідентифікаційний код 36403438)

про стягнення 29 250,00 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2019 року Фізична особа-підприємець Узналі Сергій Ігорович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Логіком Сервіс" про стягнення 29 250,00 грн заборгованості за надані транспортні послуги за Договором про надання транспортних послуг у міжнародному автомобільному сполученні № 27/06/18 від 27.06.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача своїх обов`язків щодо оплати наданих транспортних послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2019 вищевказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено строк позивачу для усунення недоліків позовної заяви.

02.01.2020 через відділ автоматизованого документообігу Господарського суду міста Києва до суду надійшла заява позивача про виправлення недоліків у позовній заяві.

Ухвалою суду від 11.01.2020 вищевказана позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/18014/19 за вищезазначеною позовною заявою та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), сторонам визначено строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.

Позивач та відповідач були повідомлені про відкриття провадження у справі відповідно до положень чинного законодавства. Позивач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 30.01.2020, що підтверджено відміткою у наявному в матеріалах справи рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 456.

Щодо повідомлення відповідача суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Нормами частини 4 статті 89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, з метою повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та розгляд справи, ухвала від 11.01.2020 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01103, місто Київ, вулиця М. Бойчука, будинок 43. Також примірник ухвали було направлено на поштову адресу відповідача, зазначену позивачем у позовній заяві: 02094, місто Київ, вулиця Магнітогорська, будинок 1.

Проте, поштові конверти було повернуто до суду з відмітками відділення поштового зв`язку "за закінченням встановленого терміну зберігання" та "адресат відсутній".

Згідно з пунктами 4, 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливості ознайомитись, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 11.01.2020 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Частиною 2 статті 178 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2020, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Будь яких заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.06.2018 між Фізичною особою-підприємцем Узналі Сергієм Ігоровичем (далі - позивач, перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Логіком Сервіс" ( далі - відповідач, Товариство, експедитор) було укладено договір про надання транспортних послуг у міжнародному автомобільному сполученні № 27/06/18 (далі - Договір), яким врегульовано та визначено порядок взаємовідносин перевізника та експедитора, які пов`язані із плануванням, здійсненням та оплатою транспортних послуг під час превезень вантажів у міжнародному автомобільному сполученні.

На виконання умов Договору сторонами було також укладено та підписано заявку-договір № U81217004 від 05.12.2018 про перевезення вантажу (далі - Заявка).

За умовами підписаної заявки-договору перевізник прийняв на себе обов`язок виконати перевезення за замовленням експедитора за маршрутом 62005-Болехово (Польща) + 87100-Торунь (Польща) - с. Квітневе (Україна), а відповідач зобов`язався надати вантаж із відповідними та належним чином оформленими супровідними документами і вчасно провести оплату наданих позивачем послуг.

Погоджена сторонами вартість перевезення склала 58 500,00 грн. Умовами Заявки встановлений строк для оплати послуг 20 (двадцять) банківських днів з моменту отримання оригіналів документів, що підтверджують виконане перевезення.

Пунктом 1.2.9 Заявки встановлено, що підставою для здійснення оплати експедитором є оригінал рахунку-фактури, що надає перевізник, оригінал товаро-транспортної накладної з відміткою одержувача вантажу про прийняття вантажу, акт виконаних робіт (наданих послуг), податкова накладна. Також сторонами було погоджено, що вказані документи повинні бути надані не пізніше ніж в 7-денний термін після завершення вантажоперевезення.

На виконання умов Договору та Заявки позивачем було здійсчнено перевезення вантажу за погодженим сторонами маршрутом, що підтверджено наявними в матеріалах справи наледжним чином завіреними копіями заявки-договору № U81217004 від 05.12.2018, ЦМР № 96/18 на перевезення по маршруту 87100 Торунь- Квітневе, Київської області, рахунку-фактури № У-171 від 18.12.2018 на суму 58 500,00 грн, акта виконаних робіт № У-171 від 18.12.2018 та податкової накладної № 9 від 18.12.2018.

З метою вчасної та належної оплати позивач 21.12.2018 направив зазначені вище документи на адресу відповідача, які були отримані адресатом 27.12.2018 та після підписання примірник акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 18.12.2018 був повернутий перевізнику.

Враховуючи вихідні, святкові та неробочі дні строк оплати за Договором та Заявкою наступив 31.01.2019.

Проте, в порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач, за твердженням позивача оплату за надані послуги не здійснив.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію від 01.03.2019 про сплату заборгованості в сумі 58 500,00 грн.

Відповідь на претензію Товариство не надало, проте здійснив часткове погашення боргу на суму 29.250,00 грн, що підтверджується наданою позивачем копією банківської виписки.

З огляду на зазначене вище позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 29.250,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором перевезення.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (стаття 909 ЦК України).

Стаття 307 Господарського кодексу України передбачає, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Також до укладений між сторонами Договір містить ознаки договору транспортного експедирування, відносини за яким регулюються положеннями Глави 65 ЦК України.

Відповідно до приписів частини 1 статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату (стаття 931 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до статтей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи, позивач свій обов`язок щодо надання відповідачу трнаспортно-експедиційних послуг виконав, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, однак відповідач, всупереч умов Договору та Заявки плату за надані позивачем послуги сплатив частково, внаслідок чого у нього виникла заборгованість на суму 29 250,00 грн.

При цьому, за висновками суду, з урахуванням умов Договору та Заявки щодо погодженого між сторонами терміну оплати, строк виконання відповідачем грошових зобов`язань, щодо яких заявлено позов, настав.

Таким чином, оскільки факт порушення відповідачем умов укладених між сторонами Договору та Заявки в частині повної та своєчасної оплати за надані позивачем послуги належним чином доведений, документально підтверджений та Товариством з обмеженою відповідальністю "Логіком Сервіс" спростований, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу в розмірі 29 250,00 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно положень статті 129 ГПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 73-80, 86, 126, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Узналі Сергія Ігоровича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Логіком Сервіс" про стягнення 29 250,00 грн задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логіком Сервіс" (01103, місто Київ, вулиця Михайла Бойчука, будинок 43, ідентифікаційний код 36403438) на користь Фізичної особи-підприємця Узналі Сергія Ігоровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 29 250,00 грн (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 копійок) основного боргу та 1 921,00 грн (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню 00 копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ