номер провадження справи 32/193/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2020 Справа № 908/3318/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя господарського суду Запорізької області Колодій Н.А. при секретарі судового засідання Новасардовій І.В.

За позовом Приватного підприємства "Біоресурс" (72401, Запорізька область, смт. Приазовське, вул. Східна, 8)

до відповідача Приазовської селищної ради (72401, Запорізька область, смт. Приазовське, вул. Покровська, 5-А)

про стягнення суми 607854,66 грн.,

За участю представників сторін:

Від позивача: Ковальов Д.В., ордер АР № 1006140 від 21.11.2019

Від відповідача: Данукала О.В., довіреність б/н від 09.09.2019

Варбанський С.Є . - голова на підставі посвідчення

СУТЬ СПОРУ:

28.11.2019 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного підприємства "Біоресурс" до Приазовської селищної ради про стягнення суми 607854,66 грн. збитків у вигляді неодержаного прибутку за порушення господарського зобов`язання.

Відповідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2019 справу № 908/3318/19 передано на розгляд судді Колодій Н.А.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.12.2019 відкрито провадження у справі № 908/3318/19 в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.12.2019. Ухвалою суду від 18.12.2019 підготовче провадження відкладено на 23.01.2020. Ухвалою суду від 23.01.2020 відкладено підготовче провадження на 11.02.2020.

Ухвалою суду від 11.02.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, закрито підготовче провадження та призначено справу № 908/3318/19 до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 26.03.2020.

В судових засіданнях оголошувались перерви до 25.03.2020, до 02.04.2020.

Представники сторін в судове засідання 02.04.2020, у звязку із запровадженням карантину, не викликались. Сторони належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує, тим що внаслідок неправомірної відмови відповідача від виконання зобов`язання позивачу завдані збитки у вигляді неодержаного прибутку (втрачена вигода) в сумі 607854,66 грн.

Відповідач не визнав заявлені позовні вимоги, просить суд відмовити в їх задоволенні з підстав викладених в відзиві та доповнення на відзив (судом долучені до матеріалів справи).

З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю представників сторін.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні, суд

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ґрунтуються на тих обставинах, що 8 серпня 2019 р. позивач звернувся до голови Приазовської селищної ради Вербанського С.Є. листом (вих. № 6) з пропозицією передати в управління терміном на 7 років майновий комплекс центральної котельні смт. Приазовське Запорізької області для здійснення діяльності з надання послуг з теплопостачання.

За результатами розгляду звернення позивача Приазовською селищною радою було прийнято Рішення № 10 «Про передачу в управління цілісного майнового комплексу» від 12.08.2019, про передачу ПП «Біоресурс» цілісного майнового комплексу центральної котельні та теплових мереж, розташованого за адресою смт. Приазовське Приазовського району Запорізької області, вул. Покровська, 28А, на праві управління майном та доручено селищному голові Варбанському С.Є. укласти з ПП «Біоресурс» договір управління майном, строком на 7 років.

З метою спонукання відповідача до виконання прийнятого ним рішення позивач неодноразово звертався до нього з листами, зокрема:

27.08.2019 позивач направив на адресу відповідача лист вих. № 07 від 27.08.2019 для узгодження тарифу на корисний відпуск теплової енергії на опалювальний сезон 2019-2020 та просив внести зміни до п. 4 Рішення № 10 Приазовської селищної ради від 12.08.2019 шляхом викладення її в наступній редакції: «Доручити селищному голові Вербанскому С.Є. укласти з ПП «Біоресурс» договір управління майном зазначеним у п. 2 цього рішення строком на 10 років.».

Листом вих. № 8 від 05.09.2019 р. позивач просив вирішити питання встановлення приладів обліку теплової енергії, укладення договору управління та передачі в управління обумовленого рішенням ради майна з метою забезпечення вчасного встановлення підприємством обладнання та початком опалювального сезону.

Як зазначено у поданій до суду позовній заяві позивачу було повідомлено, про неможливість що укладення договору управління майном в нотаріальній формі, у зв`язку з відсутністю оформлення права на земельну ділянку, на якій розташована будівля котельні.

Позивач посилається на те, що після прийняття Рішення № 10 Приазовської селищної ради від 12.08.2019 р відповідачем не вчинялось ніяких дій по оснащенню будівель, вузлами комерційного обліку відповідно до вимог Закону та не виготовлено технічну документацію на земельну ділянку, що унеможливлювало укладання договору управління майном з ПП «Біоресурс».

06.09.2019 на двадцять дев`ятій сесії сьомого скликання Приазовською селищною радою було прийняте Рішення № 3, відповідно до якого було скасовано попереднє рішення селищної ради від 12.08.2019 № 10 «Про передачу в управління цілісного майнового комплексу».

Таким чином, позивач вважає, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від прийнятого на себе раніше зобов`язання чим завдав збитки його інтересам.

Предметом спору у даній справі є вимога Приватного підприємства «Біоресурс» про стягнення з Приазовської селищної ради збитків у вигляді неодержаного прибутку у розмірі 607854,66 грн., завданих внаслідок неправомірної відмови відповідача від виконання зобов`язань.

Розмір збитків позивач визначає як суму доходів (прибутку), які ПП «Біоресурс» мало б отримати від діяльності з надання послуг по теплопостачанню у разі укладення договору управління майном з Приазовською селищною радою.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 147 Господарського кодексу України (далі ГК України), збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України притягнення учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, до цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків можливе лише за наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності.

Згідно з положеннями частини 1 ст. 614 ЦК України майнову відповідальність несе особа, яка порушила зобов`язання, лише за наявності її вини (умислу або необережності), крім випадків, встановлених договором або законом.

У відповідності до вимог п. 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Виходячи з загальних принципів цивільного права, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки; 2) наявності збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Тобто, для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків, позивач повинен довести наявність у нього збитків, протиправних винних дій відповідача у вигляді неналежного виконання зобов`язань, та причинного зв`язку між збитками позивача та діями відповідача.

З аналізу наведеного слідує, що вимога про відшкодування збитків може пред`являтися виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила.

В постанові Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) та в роз`ясненнях президії Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) зазначається, що шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Обґрунтовуючи неправомірність дій відповідача, що мали наслідком спричинення збитків позивач посилається на ті обставини, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від прийнятого на себе зобов`язання та скасував своє ж раніше прийняте рішення. Такі дії він вважає не законними, оскільки органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 (справа № 1-9/2009) від 16.04.2009).

Відповідач в свою чергу, спростовуючи доводи позивача наполягає на тому, що рішення Приазовської селищної ради № 10 від 12.08.2019 року «Про передачу в управління цілісного майнового комплексу» було скасоване в межах повноважень, оскільки договір на управління майном на виконання пункту 4 рішення Приазовської селищної ради «Про передачу в управління цілісного майнового комплексу» №10 від 12.08.2019 укладений не був. Обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо скасування попереднього рішення посилається на висновки Конституційного Суду України викладені в рішенні № 7-рп/2009 (справа 1-9/2009) від 16.04.2009. А саме згідно частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Разом з тим, Конституційний Суд України вважає, що це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Суд погоджується з доводами відповідача та вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до положень чинного законодавства, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення

Згідно зі ст. ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір чи інший правовий акт.

Як вбачається з пункту 4 рішення Приазовської селищної ради «Про передачу в управління цілісного майнового комплексу» №10 від 12.08.2019 року селищному голові Варбанському С.Є. доручено укласти з ПП «Біоресурс» договір управління майном строком на 7 років.

Договір управління майном укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ст.1031 Цивільного кодексу України).

Таким чином вищезазначене рішення Приазовської селищної ради буде мати правові наслідки лише після укладання договору управління майном та його нотаріального посвідчення.

Як свідчать фактичні обставини справи, договір на управління майном відповідно до вимог чинного законодавства, сторонами не укладався, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що Приазовська селищна рада мала повноваження на скасування рішення № 10 «Про передачу».

Також відповідач наполягає, що з його боку не було відмови від прийнятих на себе зобов`язань в частині укладення договору управління майном. Договір не було укладено з причин відсутності досягнення згоди щодо всіх його істотних умов.

При цьому, відповідач звернув увагу суду на те, що на передодні двадцять дев`ятої сесії Приазовської селищної ради відбулась зустріч керівника ПП «Біоресур», голови Приазовської селищної ради та заступника голови з питань інвестиційної діяльності Приазовської селищної ради, під час якої керівник ПП «Біоресурс» відмовився від укладення договору управління майном, на запропонованих йому умовах. Однією з причин незгоди стало те, що Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а саме забороняється приєднання житлових та нежитлових будівель до зовнішніх без оснащення таких будівель вузлами комерційного обліку. А тому ПП «Біоресурс» вважає за неможливе працювати без оснащення будівель вузлами комерційного обліку, оскільки в такому випадку передбачені штрафні санкції за незаконну діяльність.

Позивач спростовує факт відмови від укладення договору, посилаючись на те, що листом № 8 від 05.09.2019 він не заявляв про відмову від договору, а лише повідомив, що подальше зволікання може призвести до зриву опалювального сезону, у зв`язку з чим просив вирішити питання з укладенням договору та своєчасним початком опалювального сезону.

Як зазначено у поданій до суду позовній заяві позивачу було повідомлено, що укладення договору управління майном в нотаріальній формі є неможливим, у зв`язку з відсутністю оформлення права на земельну ділянку, на якій розташована будівля котельні.

Оскільки негайне укладення договору по управлінню майном в нотаріальній формі було неможливе у зв`язку з відсутністю правоустановчих документів на земельну ділянку, на якій розташована котельня, сторони належним чином не оформили свої правовідносини.

Оцінюючи доводи позивача суд вважає за неможливе кваліфікувати дії відповідача як односторонню відмову від договору, оскільки Законом надано право стороні (в даному випадку право відповідача) на відстоювання своєї позиції щодо умов договору, і якщо волевиявлення сторони не є вільним, не відповідає її волі, то це є умовою недійсності правочину.

Статями 626 та 627 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б одніє їі з сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторонни укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 Цивільного кодексу України).

Отже, необхідною умовою укладення договору є досягнення між сторонами згоди стосовно його умов.

На підставі викладеного, суд не вбачає протиправної поведінки в діях відповідача, яка б призвела до спричинення збитків позивачу, а відтак і складу цивільного правопорушення.

Обгрунтовуючи розмір збитків у вигляді неодержаного прибутку в сумі 607854,66 грн. позивач посилається на обсяг доходів (прибутку), які він міг би отримати від здійснення діяльності з надання послуг по теплопостачанню у разі укладення з ним договору управління майном Приазовською селищною радою.

За своєю правовою природою неодержаний прибуток (не отриманий доход, упущена вигода) - це рахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззаперечно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення.

Слід зазначити, що у вигляді неодержаного прибутку судом можуть бути стягнуті тільки ті збитки, які б документально доведені позивачем. У зв`язку з цим пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані у разі виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Позивач повинен довести той факт, що він міг і повинен був реальних отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати цей прибуток.

Заперечуючи проти розрахунку позивача щодо розміру неодержаного прибутку відповідач зазначає, що зазначений розрахунок збитків не ґрунтується на достовірних даних кількості абонентів, яким могли б надавалися послуги з теплопостачання, оскільки такі дані можуть коливатись як в бік зменшення так і в бік збільшення. Так зокрема, відповідно до Рішення Приазовської районної № 21 від 29.10.2019, Приазовська дитячо-юнацька спортивна школа з 01.01.2020 ліквідована а її подальше опалення припинено, що в свою чергу вплинуло на розмір розрахованої рентабельності діяльності позивача та очікуваних ним прибутків.

Суд погоджується з доводами відповідача і вважає що наведені розрахунки збитків у вигляді неодержаного прибутку ґрунтуються на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема первісними бухгалтерськими документами.

Враховуючи викладені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків у зв`язку з недоведеністю вини та протиправної поведінки відповідача, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками потерпілої сторони належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 202, 219, 233, 236, 238, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Приватного підприємства "Біоресурс" до Приазовської селищної ради про стягнення суми 607854,66 грн. збитків у вигляді неодержаного прибутку за порушення господарського зобов`язання відмовити повністю.

Повний текст рішення оформлено і підписано « 15» квітня 2020

Рішення суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст.ст. 254-256 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.А. Колодій

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Рішення не набрало законної сили

Помічник судді Новасардова І.В.

15.04.2020