РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.04.2020Справа № 910/2361/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 42191,07 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 42191,07 грн. вартості нестачі вантажу у вагоні № 53522736.

Ухвалою суду від 24.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У відзиві на позов відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів вартості втраченого вантажу, оскільки відповідний рахунок-фактура на антрацит виданий не вантажовідправником ТОВ «Метінвест-Шіппінг», а при розрахунку позивачем розміру збитків вартість вантажу визначена позивачем, виходячи з курсу євро станом на 28.01.2020 року.

У відповіді на відзив позивач вказав, що вантажовідправником у накладній зазначено компанію, що виступала експедитором перевезення за укладеним із позивачем договором, а тому рахунок на оплату антрациту виставлений іншою компанією-продавцем. Щодо розрахунку збитків, позивач послався на статтю 623 ЦК України, що передбачає визначення збитків з урахуванням ринкових цін на день пред`явлення позову в разі не здійснення їх добровільного задоволення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року відповідач згідно з залізничною накладною № 41772146 (із досилочною накладною № 41902230) здійснював перевезення вантажу - антрацит марки АС (6-13), за маршрутом станція Миколаїв вантажний - Асланове, вантажоотримувачем якого був позивач.

Комерційним актом від 23.08.2019 № 485002/943,складеним на станції Асланове, засвідчено нестачу вантажу у вагоні № 53522736 у кількості 11300 кг. У вказаному акті зазначено, що при комерційному огляді виявлено навантаження у вагоні нижче рівня бортів на 350мм, поверхня вантажу маркована вапном. За рухом поїзду, праворуч, над 1-3 люками є виїмка розміром 4000мм х 2000мм х 1800мм у глиб вагона, що відповідає комерційному акту від 17.08.2019 № 415103/17 ст. Миколаїв. Маркування порушене, вагон прибув у технічному стані справний, течі вантажу немає. При повторному переважуванні нестача вантажу підтвердилася. Вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не вказано, тара 23000 кг, нетто - 67100 кг. При переважуванні виявилося: брутто - 78800 кг, тара - 23000 кг, нетто - 55800 кг, що менше за документом на 11300 кг, не відповідає вазі, зазначеної у комерційному акті від 17.08.2019 № 415103/17.

Для організації перевезення вантажу позивач уклав договір транспортного експедирування від 01.01.2013 № МЩ 1-01/13ЖД/180 із ТОВ «Метінвест-Шіппінг», яке виступало вантажовідправником.

Вартість 1 тони антрациту відповідно до рахунку від 08.08.2019 № AG № 0808-1 становить 146,36 євро. за укладеним між позивачем та Basis Trade контрактом від 03.07.2019 № Basis-Ilyich 01-19. Даний рахунок оплачений позивачем у загальній сумі 1660177,58 євро згідно з платіжними дорученнями від 29.08.2019 № та від 02.09.2019 № .

Розрахунок шкоди, спричиненої внаслідок недостачі вантажу у вказаному вагоні проведений позивачем відповідно до Правил перевезення вантажів (фактична вага отриманого вантажу за вирахуванням допустимих природних втрат, помножена на вартість 1 тони відвантаженого вугілля) та становить 42191,07 грн.

Відповідно до приписів частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями частини 2 статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 6 глави 1 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 (далі - Статут), визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення

Згідно зі статтею 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Відповідно до вимог статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до приписів статті 924 ЦК України, статті 314 ГК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Ураховуючи, що передача вантажу вантажоодержувачу відбулася із недовантаженням, про що складено відповідний комерційний акт, та на момент прийняття рішення у справі відповідач не подав документи, які свідчать про відсутність його вини у втраті прийнятого для перевезення вантажу, суд дійшов висновку про те, що відповідач несе за вантаж відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Частиною 1 статті 22 ЦК України унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 2 статті 22 ЦК України).

Відповідно до статті 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно з приписами статті 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають, зокрема, у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу: одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову (пункт "б" статті 130 Статуту). Накладна, вантажна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.

До претензії або позову додаються документи, які підтверджують вимоги заявника. До претензії або позову щодо втрати, нестачі, псування або пошкодження крім документів, які обґрунтовують їх пред`явлення (подання), додається документ, який засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу (частина третя статті 133 Статуту).

З аналізу наведених положень Статуту слідує, що перелік доказів стосовно спорів, пов`язаних з перевезенням вантажів залізницею, установлено статтями 130 та 133 Статуту, які не передбачають обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Таким чином, оскільки до матеріалів справи позивачем, як вантажоодержувачем, додано відповідний рахунок-фактуру та довідку щодо вартості вугілля, то з урахуванням статей 115, 130, 133 Статуту вимоги позивача щодо вартості нестачі вантажу є належним чином обґрунтованими.

Положеннями статті 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина 2 статті 533 ЦК України).

Таким чином, визначення позивачем вартості вантажу, виходячи з офіційного курсу євро станом на 28.01.2020, що передувало поданню позовної заяви, у розмірі 27,1210 грн. за 1 євро, відповідає вимогам вищенаведених положень, а тому розрахунок вартості втраченого вантажу визнається судом обґрунтованим. При цьому, суд також вважає за необхідне додати, що курс євро станом на день оплати позивачем вартості антрациту за контрактом 02.09.2019 становив 27,7490 грн., тобто більше, ніж прийнято позивачем при розрахунку розміру збитків.

Отже, вартість втраченого вантажу, з урахуванням норми природної втрати, становить 42191,07 грн., яка є доведеною з огляду на обставини, встановлені вищеописаним комерційним актом та документами щодо вартості антрациту. Натомість, відповідач належними засобами доказування розмір заподіяних збитків не спростував, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська,5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, 1; ідентифікаційний код 00191129) 42191 (сорок дві тисячі сто дев`яносто одну) грн. 07 коп. збитків, а також 2102 (дві тисячі сто дві) грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.В. Полякова