ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.04.2020 Справа № 905/2179/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В., при секретарі судового засідання Лисих О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ.СЕРВІС" (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, селище міського типу Слобожанське, вулиця Василя Сухомлинського, будинок 48А; )

до відповідача: приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Лепорського , будинок 1; )

про стягнення 774 681,11 грн., з яких: 740 403,65 грн. - основний борг, 31 364,26 грн. - пеня, 2913,20 грн. - 3% річних,-

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Рабко Т.О. - на підставі довіреності №09-18/7723 від 12.12.19

С У Т Ь С П О Р У

Товариство з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ.СЕРВІС" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" про стягнення 805 786,79 грн., з яких сума боргу - 768 403,65 грн., пеня - 34 353,33 грн., 3 % річних - 3 029,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором на надання послуг з комплексного прибирання, благоустрою, утримання та обслуговування прилеглої території, автодоріг і тротуарів ПРАТ "МК "АЗОВСТАЛЬ" №133/130/606, внаслідок чого виникла заборгованість, що стало підставою для нарахування позивачем пені та 3% річних.

03.02.2020 від представника відповідача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій останній просить стягнути з відповідача 774 681,11 грн., з яких: 740 403,65 грн. - основний борг, 31 364,26 грн. - пеня, 2913,20 грн. - 3% річних.

Оскільки вказана заява подана представником позивача відповідно до приписів ст.46 Господарського процесуального кодексу України, остання прийнята судом до розгляду. Відтак, судом остаточно розглядаються позовні вимоги, викладені у заяві позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Представник позивача під час розгляду даної справи наполягав на задоволенні позовних вимог з урахуванням наданої заяви про зменшення розміру, яка була прийнята судом до розгляду, та просив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про зменшення суми штрафних санкцій на 90%. 09.04.2020 від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача під час розгляду даної справи заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивачем не обґрунтовано документально строки виникнення зобов`язань по кожному із рахунків. Також представник відповідача просив у разі задоволення позовних вимог зменшити суму штрафних санкцій на 90 %. Крім того, представник відповідача під час розгляду даної справи наполягав на тому, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям розумності та вважає їх недоведеними.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

В С Т А Н О В И В

19.04.2019 між приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" (далі - замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ.СЕРВІС" (далі - виконавець) було укладено договір щодо надання послуг з комплексного прибирання, благоустрою, утримання та обслуговування прилеглої території, автодоріг і тротуарів ПрАТ «МК «Азовсталь» № 133/130/606 (далі-договір), відповідно до п.1.1. якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надавати послуги з комплексного прибирання, благоустрою, утримання та обслуговування прилеглої території, автодоріг і тротуарів ПрАТ «МК «Азовсталь» передбачені додатками «№№ 1, 1.1. даного договору (далі - послуги) власними силами та засобами, в період часу та на умовах, визначених даним договором, а також з метою забезпечення виконання вимог санітарних норм, розпоряджень та інструкцій, які діють у замовника.

Згідно п. 2.1.5. замовник зобов`язаний своєчасно сплачувати надані послуги виконавця в порядку та у строки, визначені даним договором.

Замовник зобов`язаний протягом 2-х робочих днів після отримання оформленого виконавцем акту наданих послуг (додаток № 4) за звітний період підписати вказаний акт або в цей строк надати мотивовані заперечення щодо неможливості підписання акту (п. 2.1.6. договору).

Відповідно до п. 2.2.1 договору виконавець зобов`язаний якісно надавати своїми силами і власними коштами замовнику послуги, передбачені цим договором та у відповідності з ГОСТ Р51870-2002, санітарними нормами, розпорядженнями і інструкціями, діючими у замовника, в тому числі тими, що вступили в силу після підписання договору.

Згідно п. 5.2. договору за результатами послуг, наданих у звітному періоді, виконавець зобов`язаний не пізніше 1-го числа, наступного за звітним, передати замовнику акт наданих послуг (додаток № 4) в трьох примірниках, складений на підставі «Журналу обліку наданих послуг», а замовник зобов`язаний протягом 2-х (двох) робочих днів з моменту їх отримання розглянути і в разі відсутності зауважень - підписати, після чого передати один примірник акту виконавцю.

Виконавець зобов`язаний передати замовнику протягом 1-го календарного дня після підписання акту наданих послуг двома сторонами рахунок-фактуру до зазначеного акту (п. 5.3. договору).

Відповідно до п. 5.4. договору розрахунок замовника з виконавцем здійснюється в національній валюті в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, зазначений в цьому договорі і на підставі відповідного рахунку і підписаного акту наданих послуг, протягом 15 календарних днів після отримання рахунку, згідно п. 5.3. цього договору.

Датою оплати послуг вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку замовника (п. 5.5. договору).

Відповідно до п. 5.8. договору за ініціативою замовника розрахунки за даним договором можуть здійснюватися шляхом проведення заліку однорідних вимог відповідно до статті 601 ЦКУ без наявності письмової згоди виконавця. У випадку ініціювання заліку зустрічних однорідних вимог замовником, проведення заліку може здійснюватись тільки при наявності письмової згоди замовника. Сторони згідні з тим, що під зустрічними зобов`язаннями по даному договору розуміються будь-які грошові зобов`язання, у тому числі зобов`язання по сплаті штрафних санкцій або відшкодування збитків у грошовій формі.

Згідно п. 8.3.7. договору у випадку порушення виконавцем прийнятих на себе, відповідно до даного договору зобов`язань (включно, але не обмежуючись наступним: неякісне та/або несвоєчасне надання послуг, та/або надання послуг з порушенням чинних норм та правил), замовник має право застосувати до виконавця шляхом направлення виконавцю відповідного письмового повідомлення одну з/або одночасно усі (на власний розсуд) наступні оперативно-господарські санкції:

- одностороння відмова від виконання своїх зобов`язань за договором повністю або частково та/або розірвання даного договору, при цьому зобов`язання (його частина) вважається припиненим та/або договір вважається розірваним з моменту часу, вказаного у повідомленні замовника;

- зменшити суму грошових коштів, які підлягають перерахуванню виконавцю на суму витрат, які понесені замовником та пов`язані з неналежним виконанням виконавцем зобов`язань, передбачених даним договором;

- зменшити суму грошових коштів, що підлягають перерахуванню виконавцю на суму неустойки та/або штрафів, що підлягають стягненню з виконавця відповідно до умов даного договору;

- зменшити суму грошових коштів, що підлягають перерахуванню виконавцю, на суму збитків, понесених замовником;

- відстрочити оплату за зобов`язаннями, виконаними неналежним чином;

- відмова від оплати повністю або частково за зобов`язанням, яке виконано виконавцем неналежним чином або достроково.

У випадку невиконання умов щодо схоронності майна замовника у місці надання послуг виконавець зобов`язаний сплатити замовнику штраф у розмірі 1 000 грн. за кожний випадок невиконання умов щодо схоронності майна замовника.

Відповідно до п. 8.5.1. договору у випадку порушення зобов`язань, обумовлених пунктом 5.4. даного договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,5 % від вартості несвоєчасно сплачених послуг за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки, яка діє на день виникнення такого зобов`язання.

Відповідно до п. 13.1. договору сторони встановили, що умови даного договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 01.04.2019, згідно ч. 3 ст. 631 ЦК України.

Договір діє до 30.06.2020 (п. 13.2 договору).

Вищезазначений договір підписано представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору між сторонами було підписано наступні акти наданих послуг з комплексного прибирання, благоустрою, утриманню та обслуговуванню прилеглої території, автодоріг та тротуарів ПрАТ «МК «Азовсталь»: № 283 від 30.04.2019 за квітень 2019 на суму 251 803,70 грн. з ПДВ; № 512 від 31.05.2019 за травень 2019 на суму 342 738,16 грн. з ПДВ; № 672 від 30.06.2019 за червень 2019 на суму 216 210,48 грн. з ПДВ; № 875 від 31.07.2019 за липень 2019 на суму 352 807,60 грн. з ПДВ; № 1045 від 31.08.2019 за серпень 2019 на суму 405 156,05 грн. з ПДВ; № 1225 від 30.09.2019 за вересень 2019 на суму 468 380,57 грн. з ПДВ; № 1413 від 31.10.2019 на суму 311 696,38 грн. з ПДВ.

Також на виконання умов договору позивачем було виставлено відповідачу відповідні рахунки на оплату: № 250 від 30.04.2019 на суму 251 803,70 грн. з ПДВ, № 447 від 31.05.2019 на суму 342 738,16 грн. з ПДВ, № 584 від 30.06.2019 на суму 216 210,48 грн. з ПДВ, № 753 від 31.07.2019 на суму 352 807,60 грн. з ПДВ, № 891 від 31.08.2019 на суму 405 156,05 грн. з ПДВ, № 1039 від 30.09.2019 на суму 468 380,57 грн. з ПДВ, № 1194 від 31.10.2019 на суму 311 696,38 грн. з ПДВ.

Разом із тим, за твердженням позивача, відповідачем сплачено заборгованість за отримані послуги не в повному обсязі, а саме: оплата здійснена повністю лише за квітень, травень, липень та серпень 2019 (за актами № 283 від 30.04.2019, № 512 від 31.05.2019, № 875 від 31.07.2019, № 1045 від 31.08.2019), частково за червень та вересень 2019 року (за актами № 672 від 30.06.2019 та № 1225 від 30.09.2019), а за жовтень 2019 не здійснена взагалі. Наведені обставини підтверджуються платіжними дорученнями: № від 31.05.2019 на суму 10 297,20 грн., № від 31.05.2019 на суму 241 506,50 грн., № від 21.06.2019 на суму 306 660,72 грн., № від 25.06.2019 на суму 36 077, 44 грн., № від 05.09.2019 на суму 27 883,78 грн., № від 05.09.2019 на суму 47746,74 грн., № від 05.09.2019 на суму 305060,86 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, листами № 023/448 від 01.07.2019 та № 023/660 від 19.09.2019 відповідач звертався до позивача з повідомленням про неналежне виконання останнім зобов`язань за договором. Факт неякісного виконання позивачем зобов`язань за договором підтверджується складеними відповідачем актами перевірки виконання робіт ТОВ «КЬЮ.ЕФ.ЕМ.СЕРВІС» з благоустрою та утриманню прилеглої території комбінату № 09 від 03.06.2019, № 10 від 11.06.2019, № 11 від 14.06.2019, № 12 від 19.06.2019, № 13 від 19.06.2019, № 14 від 26.06.2019, на підставі яких відповідачем було нараховано позивачу штрафні санкції на загальну суму 28 000,00 грн.

В подальшому, відповідачем було надіслано на адресу позивача претензію № 970/629 від 12.07.2019 про перерахування штрафних санкцій на суму 28 000,00 грн., нарахованих внаслідок неякісного надання послуг та інші порушення з комплексного прибирання, благоустрою, утриманню та обслуговуванню прилеглої території, автодоріг ПрАТ «МК «Азовсталь», яка позивачем була залишена без відповіді.

31.07.2019 відповідачем на адресу позивача було направлено повідомлення №070/666, яким повідомлено про те, що сума рахунку № 584 до акту № 672 від 30.06.2019 зменшено на суму штрафних санкцій на підставі п. 8.3.7 договору, у зв`язку з чим залишок кредиторської заборгованості за даним рахунком складає 188 210,48 грн.

Оскільки решта суми заборгованості відповідача за договором № 133/130/606 від 19.04.2019 залишилась непогашеною, позивач звернувся із даним позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань і застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення нарахованих пені та 3% річних.

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ним, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного між ними договору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Як встановлено ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем на підтвердження наявності заборгованості та неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань надано наступні акти наданих послуг: № 672 від 30.06.2019 на суму 216 210,48 грн., № 1225 від 30.09.2019 на суму 468 380,57 грн. та № 1413 від 31.10.2019 на суму 311 696,38 грн., які підписані сторонами без зауважень, а також рахунки на оплату № 584 від 30.06.2019, № 1039 від 30.09.2019, № 1194 від 31.10.2019.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилався на неотримання від позивача рахунків.

Проте суд зазначає, що виставлення рахунків не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України.

За своєю природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 29.09.2009р. у справі №3-3902к09, від 29.09.2009р. у справі №37/405, а також у постанові Верховного Суду від №910/9472/17 від 23.01.18, в яких суд зазначив, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати певні кошти та ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 Цивільного кодексу України; а отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за надані послуги.

Крім того, як вбачається зі змісту наявних у матеріалах справи платіжних доручень, відповідач під час здійснення оплати за договором у призначенні платежу вказував номера рахунків, що свідчить про їх отримання останнім, в тому числі за спірними актами № 672 від 30.06.2019 та № 1225 від 30.09.2019).

Як зазначає позивач, оплата за актом № 1413 від 31.10.2019 не здійснена, а за червень та вересень здійснена частково. Крім того, у заяві про зменшення позовних вимог повідомив про зменшення заборгованості за актом № 672 від 30.06.2019 на суму штрафних санкцій у розмірі 28 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на момент розгляду даної заяви заборгованість за актом № 672 від 30.06.2019 складає 160 326,70 грн. (з урахуванням здійсненої відповідачем 05.09.2019 часткової оплати заборгованості за вказаним актом на суму 27 883,78 грн. та зменшення її розміру на суму штрафних санкцій на підставі п. 8.3.7 договору в розмірі 28 000,00 грн.), за актом № 1413 від 31.10.2019 складає 311 696,38 грн., за актом № 1225 від 30.09.2019 складає 268 380,57 грн. (з урахуванням здійсненої відповідачем 30.10.2019 часткової оплати заборгованості за вказаним актом на суму 200 000,00 грн.).

Сплату вказаного залишку суми заборгованості боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 740 403,65 грн.

Згідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Позивачем нараховано пеню в сумі 31 364,26 грн. за загальний період з 16.07.2019 по 25.11.2019.

Як вже зазначалося, за умовами п. 8.5.1. договору у випадку порушення зобов`язань, обумовлених пунктом 5.4. даного договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,5 % від вартості несвоєчасно сплачених послуг за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки, яка діє на день виникнення такого зобов`язання.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок пені за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично та методологічно вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за загальний період з 16.07.2019 по 25.11.2019 нараховано 3 % річних в сумі 2913,20 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобов`язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов`язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов`язання.

3% річних за своїми ознаками є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою є самостійним способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Тобто, всі вищевказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобов`язання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок 3% річних за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично та методологічно вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Як вже зазначалося, відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд у разі задоволення позовних вимог зменшити суму штрафних санкцій на 90%, посилаючись на те, що підприємство знаходиться в м.Маріуполі, в якому проводилась антитерористична операція, що значно ускладнило ведення господарської діяльності. Зокрема, у результаті порушення залізничного сполучення - основного джерела постачання сировини, ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" опинився перед загрозою зупинки. З метою забезпечення виробничого процесу, та стабілізацією обсягів виробництва ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" був змушений нести додаткові витрати на забезпечення доставки сировини та відправки вантажів іншими способами. У зв`язку з ускладненням логістики поставок через проведенням військових дій в регіоні, ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" був здійснений перехід на поставку сировини більш дорогим морським транспортом замість залізничного, у виробництві стало використовуватися більш дороге імпортне вугілля через неможливість забезпечення українським вугіллям, що знаходиться на тимчасово неконтрольованій державою території. Крім того, збільшилися відстані маршруту перевезення залізничним транспортом, що спричинило значні додаткові витрати на оплату доставки сировини. Здійснення господарської діяльності в безпосередній близькості від лінії зіткнення, заборгованість контрагентів перед ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" негативно впливають на виробничому процесі, викликає падіння обсягів виробництва та показників прибутку.

У підтвердження викладених обставин, до відзиву доданий Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 31.10.2019 та Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за січень-жовтень 2019.

Під час розгляду даної справи позивач заперечував проти зменшення штрафних санкцій з огляду на те, що вказані відповідачем обставини не вважаються відповідно до законодавства України належними підставами для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесені до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Так, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу неустойки.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам: наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром заборгованості, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків).

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд.

При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд звертає увагу на те, що заявлений розмір пені складає 31 364,26 грн.

Відповідачем не доведено, що причиною прострочення виконання грошового зобов`язання є обставини, які перебувають поза його волею, а стягнення штрафних санкцій у розмірі 31 364,26 грн. є неспівмірним з наслідками порушення, не відповідає засадам розумності і справедливості, перетворюється у несправедливо непомірний тягар для відповідача та може спричинити повне зупинення господарської діяльності товариства.

Суд відзначає, що позивач також здійснює господарську діяльність в умовах економічної кризи, однак зазначені обставини не завадили йому, як виконавцю, виконати роботи передбачені договором №133/130/606 від 19.04.2019, та, внаслідок порушення грошового зобов`язання замовником (ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь") по зазначеному договору, позивач тривалий час не досяг очікуваних результатів від господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача були зауваження лише до наданих позивачем послуг у червні 2019, у зв`язку з чим за вказаний період було здійснено відповідне зменшення заборгованості на суму штрафних санкцій. Між тим, повного розрахунку за надані послуги за договором №133/130/606 від 19.04.2019 на момент винесення вказаного рішення не здійснено.

За таких обставин, приймаючи до уваги також інтереси позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення пред`явлених до стягнення штрафних санкцій.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідачем під час розгляду даної справи заявлено клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8057,86 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати на підставі ч. 1 та ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ.СЕРВІС" до приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" про стягнення 774 681,11 грн., з яких: 740 403,65 грн. - основний борг, 31 364,26 грн. - пеня, 2913,20 грн. - 3% річних - задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Лепорського , будинок 1; ) на користь приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Лепорського , будинок 1; ) основний борг в сумі 740 403,65 грн., 3% річних в сумі 2913,20 грн., пеню в сумі 31 364,26 грн., судовий збір в сумі 11 620,22 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 14.04.2020 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.04.2020.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова