ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року Справа № 906/974/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Лейфман Емілії на рішення Господарського суду Житомирської області від 13 січня 2020 року в справі №906/974/19 (суддя-Кудряшова Ю.В.), повний текст рішення складено 23 січня 2020 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ламардіна"

до Фізичної особи підприємця Лейфман Емілії

про стягнення 126 634 грн 20 коп..

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАМАРДІНА» (надалі - Позивач) звернулось в Господарський суд Житомирської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Лейфман Емілії (надалі -Відповідач) про стягнення з Відповідача 125 520 грн попередньої оплати та 1114 грн 20 коп. трьох відсотків річних.

В обгрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на не виконання умов договору щодо поставки товару, та неповернення сплачених авансових коштів.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 13 січня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 125 520 грн попередньої оплати, 1114 грн 20 коп. трьох відсотків річних. Також даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн..

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що як свідчать матеріали справи, Позивач здійснив Відповідачу передплату у розмірі 125520 грн. Таким чином у Відповідача внаслідок оплати Позивачем товару, виник кореспондуючий обов`язок передати його. Водночас суд встановив, що Відповідач не передав Позивачу товар, обумовлений специфікацією №1 від 5 липня 2018 року, та вказав, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що Відповідач передав Позивачу товар, за який останнім було проведено попередню оплату, а також відсутні докази повернення суми попередньої оплати. Враховуючи усе вищеописане, місцевий господарський суд прийшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу в сумі 125520 грн.

Що ж стосується стягнення трьох відсотків річних, то місцевий господарський суд в своєму рішенні зазначив, що перевіривши розрахунок Позивача, наведений в тексті позовної заяви, прийшов до висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача 11140 грн 20 коп. трьох відсотків річних.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 104-106), в якій, з підстав, висвітлених в ній, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Відповідач, зокрема виходив з того, що рішення місцевого господарського суду є необґрунтованим , таким, що прийнято не відповідно до обставин та матеріалів справи. Як зазначає Відповідач замовлення було ним виконане - закуплено у ДП "Олевський лісгосп АПК" лісоматеріалу "кругляку" в даний період, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків між Позивачем та ДП "Олевський лісгосп АПК".

Також Відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначив, що згідно пункту 5.1 Договору поставки пиломатеріалів №05/07, прийом-передача товару повинна була бути здійснена на складі Відповідача. Датою передачі товару Відповідачем та прийому його Позивачем, тобто даною поставки вважається дата видаткової накладної або товарно-транспортної накладної .

Також Відповідач відзначив, що для приймання-передачі товару з отриманням видаткової накладної представник Позивача на склад Відповідача не з`явився, товар отримати не забажав, на телефоні дзвінки не відповідав, внаслідок чого продукція перебуває до даного часу на складі Відповідача.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначив, що Позивач намагався знизити ціну на продукцію, що на переконання Відповідача, підтверджується перепискою сторін у телефонних месенджерах.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 2 березня 2020 року справу №906/974/19 було прийнято до провадження суду в складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., судді Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б.. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача та запропоновано Позивачу в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Відповідачу.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно частини 2 статті 270 ГПК України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 3 статті 270 ГПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

В силу дії частини 10 статті 270 ГПК України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 13 статті 8 ГПК України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження визначені в частині 4 статті 247 ГПК України.

Суд констатує, що дана справа №906/974/19 не підпадає під дані винятки.

Водночас, суд констатує, що згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", з 1 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімуму на одну працездатну особу в розмірі 2102 грн. Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10 статті 270 ГПК України складає 210200 грн (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).

З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно, ухвалою суду від 2 березня 2020 року було повідомлено сторін про те, що розгляд справи №906/974/19 буде проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 4 травня 2020 року включно.

30 березня 2020 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив від Позивача, в котрому, з підстав, зазначених у даному відзиві, Позивач просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач, зауважив, що саме Відповідач, відповідно до умов укладеного між ним та Позивачем договору поставки пиломатеріалів повинен був довести факт повідомлення Позивача про готовність товару до відвантаження, чого ним зроблено не було.

Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої без змін.

При цьому, суд виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 5 липня 2018 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір поставки пиломатеріалів №05/07 (надалі - Договір; а.с. 8-9).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, Відповідач зобов`язався продати і передати у власність Позивача пиломатеріали соснові обрізні в подальшому "товар", а Позивач зобов`язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах цього Договору.

В силу дії пункту 2.1 Договору, товар за умовами даного Договору забирається самовивозом із складу Відповідача транспортом Позивача окремими партіями, з обов`язковим додаванням відповідної видаткової накладної, при цьому постачання товару здійснюється на підставі здійсненого Позивачем замовлення (заявки), яке направляється останнім продавцю за допомогою телефонного та/або факсимільного зв`язку та/або по email. Замовлення (заявка) повинно містити наступну інформацію: вид товару, кількість, сортність та інші параметри.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що: у випадку відсутності у Відповідача будь-яких заперечень щодо надісланого Позивачем замовлення (заявки) на партію товару протягом 24 годин з дати отримання такого замовлення, надіслане Позивачем замовлення буде вважатись погодженим сторонами за договором та обов`язковим для виконання Відповідачем на протязі 30-ти календарних днів.

Відповідно до пункту 2.3 Договору, Відповідач протягом трьох днів з моменту прийнятого замовлення надає Позивачу рахунок на оплату товару разом із специфікацією на дану партію товару в якій вказується асортимент, кількість, ціна, вартість партії товару.

Згідно пункту 4.1 Договору, товар поставляється на умовах 100% передоплати, Позивач оплачує вартість замовленого товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Відповідача, на наступних умовах:

Позивач протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку на оплату та погодженої Сторонами специфікації повинен здійснити авансовий платіж в розмірі 30% від загальної суми вказаної в даному рахунку;

решту суми Позивач оплачує після завантаження Відповідачем товару в транспорт Позивача.

На виконання умов Договору, після погодження сторонами замовлення (заявки), сторонами 5 липня 2018 року було підписано Специфікацію №1 до Договору та Відповідачем виставлено для Позивача рахунок №1 від 9 липня 2018 року на суму 16000 доларів США (а.с. 10-11).

В послідуючому Позивач перерахував на користь Відповідача грошові кошти в сумі 125520 грн, що підтверджується платіжним дорученням №10 від 12 липня 2018 року із призначенням платежу «За пиломатеріали соснові обрізні згідно рахунку №1 від 9 липня 2018 року, попередня оплата згідно договору №05/07 від 5 липня 2018 року» (а.с. 12).

Відтак на переконання Позивача з врахуванням положень пунктів 2.2 та 2.3 Договору, у Відповідача виник обов`язок передати Позивачу товар, який погоджений сторонами у Специфікації №1 до Договору.

Проте, товар Відповідачем в зазначений строк не передано, що стало підставою для направлення на адресу відповідача претензії від 3 травня 219 року №1 з вимогою повернути грошові кошти, які Відповідач отримав 21 травня 2019 року (а.с. 14; доказ направлення даної претензії для Відповідача опис вкладення в цінний лист на а.с. 15).

Відповідач да дану претензію належним чином не відреагував.

Позивач посилаючись на те, що ним було на виконання умов Договору перераховано попередню часткову оплату, звернувся до суду за захистом, порушеного на його думку, права з позовом до Відповідача про стягнення 125 520 грн попередньої оплати та 1114 грн 20 коп. трьох відсотків річних.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України: підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено: що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України: суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Водночас, відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України: зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В силу дії статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а також покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

З положень статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України вбачається, що: господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу дії частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Північно-західний апеляційний господарський суд розглядаючи дану апеляційну справа в процесі дослідження всіх обставин справи та підтвердження їх доказами, долученими до матеріалів справи звертає увагу на наступні обставини.

Колегія суддів, зважаючи на основний довід апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог з огляду на небажання Позивача отримувати товар, котрий і на даний час перебуває на складі Відповідача, з посиланням при цьому на електронну переписку в месенджері (а.с. 56-58; де у відповідь Позивачу повідомлено, що: якість товару втрачено через тривале зберігання; товар, яким є пиломатеріал сироростучого дерева без відповідного висушування не може тривалий час зберігатися без втрати якості; тому товар втратив якість з вини Позивача, через невчасне отримання) зазначає таке.

У відповідності із частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодекс.

За приписами статті 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання; при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту; сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону; у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі; якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Здійснивши системний аналіз вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що у разі нездійснення покупцем попередньої оплати товару, зобов`язання продавця щодо поставки товару не виникає, а нездійснення продавцем на свій ризик поставки товару без попередньої оплати, не надає продавцю права вимагати оплати такого товару.

При цьому, як вбачається з позовної заяви підставою позовної вимоги Позивача про стягнення із Відповідача 125520 грн було невиконання Відповідачем зобов`язання щодо передачі товару за Договором, внаслідок чого Позивач вимагав повернення перерахованої суми попередньої оплати з урахуванням процентів річних.

Як вбачається з пунктів 2.2 та 5.1 Договору; прийом-передача товару здійснюється на складі Відповідача, з чого і слідує обов`язок Відповідача повідомити Позивача про готовність відвантаження товару, а також слідує те, що сторони обумовили передачу товару у відповідній кількості і якості (у відповідності норм ГОСТУ).

В той же час належних та допустимих доказів, підтверджуючих повідомлення Позивача про готовність до відвантаження товару Відповідачем суду не подано, так як і не подано належним чином оформлену видаткову накладу, котра б засвідчувала факт готовності товару до відвантаження та передачі його Позивача на виконання вимог пункту 5.1 та 5.2 Договору.

Що ж до посилання Відповідача на електронну переписку в месенджері, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.

За таких обставин, колегія суддів констатує, що роздруківка переписки в месенджері не є належним та допустимим доказом у даній справі.

Такий правовий висновок зазначено у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 грудня 2019 року в справі №922/788/19.

В той же час Північно-західний апеляційний господарський суд наголошує на тому, що вищевказана переписка, (котра, як вищезазначено не відповідає вимогам законодавства і не є належними та допустимими доказами) також свідчить і про те те, що відповідач по суті не лише не повідомлений (як встановлено вище) про дату і час отримання товару, але сам вказує на те, що він не має товару в тій якості, що має відповідати умовам спірного договору.

Водночас, як свідчать докази, долучені Позивачем до матеріалів справи, Позивач здійснив Відповідачу передплату у розмірі 125520 грн., що підтверджується платіжним дорученням №10 від 12 липня 2018 року із призначенням платежу «За пиломатеріали соснові обрізні згідно рахунку №1 від 9 липня 2018 року, попередня оплата згідно договору №05/07 від 5 липня 2018 року» (а.с. 12).

Таким чином у Відповідача внаслідок оплати Позивачем товару, виник кореспондуючий обов`язок передати його Позивачу.

Проте, Відповідач не передав Позивачу товар, обумовлений специфікацією №1 від 5 липня 2018 року (а.с. 10) та як встановлено вище не повідомлено Позивача про дату та час отримання товару.

Приписами частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Порушення продавцем строку передання покупцеві попередньо оплачених товарів породжує на стороні покупця дві правомочності, одну із яких покупець може використати на свій розсуд: пред`явити вимогу про передання оплаченого товару; вимагати повернення суми попередньої оплати. Реалізація другої із названих правомочностей означає, що він конклюдентними діями відмовився від прийняття виконання. Відмову від прийняття виконання в такий спосіб у цьому випадку слід вважати такою, що ґрунтується на спеціальному положенні частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України і є правомірною.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що Відповідач передав Позивачу товар, за який Позивачем було проведено попередню оплату, а також відсутні докази повернення суми попередньої оплати.

Окрім того, Відповідачем не долучено до матеріалів справи доказів в підтвердження існування між сторонами будь-яких інших правовідносин з приводу поставки товару.

Отже, зважаючи на все вищеописане в даній судовій постанові в площинні існування належних та допустимих доказів, котрі свідчать про перерахування Позивачем передоплати на рахунок Відповідача, колегія суддів прийшла до висновку, про задоволення позовних вимог в частинні стягнення 125 520 грн попередньої оплати.

Дане було вчинено місцевим господарським судом, відповідно, колегія суддів залишає судове рішення без змін в цій частині.

Що ж стосується позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних в сумі 1114 грн 20 коп., то колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку Позивача, наведеного в тексті позовної заяви, за період з 29 травня 2019 року по 13 вересня 2019 року сума трьох відсотків річних складає 1114 грн 20 коп. (а.с. 3 на звороті).

Аналогічної позиції щодо застосування в даному випадку положень статті 625 ЦК України дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 1 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно колегія суддів, здійснивши перевірку даного розрахунку трьох відсотків річних приходить до висновку, що позовні вимог про стягнення трьох відсотків річних в розмірі 1114 грн 20 коп. є підставними та такими що підлягають до задоволення. Дане рішення в цій частині було прийняте місцевим господарським судом.

Відповідно Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду і в цій частині без змін.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Відповідача згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 270, 269-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лейфман Емілії на рішення Господарського суду Житомирської області від 13 січня 2020 року в справі №906/974/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 13 січня 2020 року в справі №906/974/19 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

5. Справу №906/974/19 повернути Господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.