ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2020м. ДніпроСправа № 904/1016/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення плати за користування вагонами, збору за зберігання вантажу та збору за повідомлення в розмірі 18 073,32 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про стягнення плати за користування вагонами, збору за зберігання вантажу та збору за повідомлення в розмірі 18 073,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.08.19р. зі ст. Нікополь за накладною № 46027702 АТ «Нікопольський завод феросплавів» було відправлено вантаж «Феросиликомарганець». На шляху прямування по станції Еперешкє Угорським перевізником при перевантаженні контейнерів з платформи колії 1520мм на платформу колії 1435мм було виявлено тріщину рами в двох контейнерах №UZUU0027800Р, №UZUU00485763Р, про що складено акт про технічний стан вагонів від 19.08.19р. та у відповідності з п.13.6 §13 Розділу III Правил користування вантажними вагонами в міжнародному сполученні - акт загальної форми №856/2019 від 19.08.2019р. про затримку вагонів. Після усунення технічної несправності шляхом заварювання тріщини контейнери було прийнято до перевезення. За весь час затримки контейнерів для усунення технічної несправності ст.Батьово нараховано плату за користування вагоном, додаткові збори, пов`язані із затримкою та усуненням несправності.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2020, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

25.03.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що зазначені у позові обставини, а також характер несправностей, що були виявлені на шляху прямування по станції Еперешке Угорським перевізником при перевантаженні контейнерів з платформи колії 1520 мм на платформу 1435 мм, а саме виявлено тріщину рами в двох контейнерах №UZUU0027800Р, №UZUU00485763Р, про що складено акт про технічний стан вагонів від 19.08.2019 та актів загальної форми № 856/2019 від 19.08.2019 р. про затримку вагонів. Відповідач зазначає, що під час пред`явлення контейнерів до технічного огляду по станції відправлення жодних несправностей виявлено не було, про що зроблено відповідні записи в Книгах ф. ВУ-14. Отже, технічна несправність - тріщина рами контейнера - виникла під час перевезення. Дані факти, на думку відповідача, свідчать про пошкодження стану вагону до стану, що виключає можливість його перевезення саме під час перевезення, адже спірні контейнери було прийнято АТ «Укрзалізниця» до перевезення без зауважень, про що свідчить відмітка Залізниці в графі 26 відправки № 46027702 про прийняття до перевезення без зауважень.

Також відповідач зазначає, що протягом перевезення на території України не було виявлено будь-яких зауважень до технічного стану спірних контейнерів, що виключає можливість притягнення відповідача до відповідальності. Таким чином відповідач вважає, що оскільки позивач не довів належним чином вину відповідача у затримці спірних контейнерів, відсутні підстави для нарахування та плати за користування вагонами та додаткових зборів.

Позивач відповідь на відзив не надав. Як вбачається з наданих відповідачем опису вкладення, накладної та фіскального чеку пошти, відповідач направив відзив на позовну заяву на адресу АТ "Українська залізниця" та Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" - 24.03.2020. Відповідно до інформації з офіційного інтернет сайту Укрпошта, поштові відправлення з ідентифікаторами №681 та №690 були отримані АТ "Українська залізниця" - 01.04.2020 та Регіональною філією "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" - 01.04.2020.

Враховуючи, що позивач відповідь на відзив не надав, господарським судом справа розглянута за наявними у ній матеріалами, на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Строк розгляду справи, передбачений ст. 248 ГПК України, закінчується 24.04.2020.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд встановив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення наявності вини відповідача у затримці спірних контейнерів, та відповідно, наявність підстав для нарахування відповідачу плати за користування вагонами та додаткових зборів, пов`язаних із затримкою та усуненням несправності.

З матеріалів справи вбачається, що 14.08.2019 зі ст. Нікополь за накладною № 46027702 АТ «Нікопольський завод феросплавів» у контейнерах №№ UZUU0049538Р, UZUU0003100Р, UZUU0040485Р, UZUU0037080Р, UZUU0048573Р, UZUU0003835Р, UZUU0038472Р, UZUU0025840Р, UZUU0029444Р, UZUU0047216Р, UZUU0026888Р, UZUU0041820Р, UZUU0003882Р, UZUU0015081Р, UZUU0029172Р, UZUU0030255Р, UZUU0050159Р, UZUU0032155Р, UZUU0027800Р, UZUU0026580Р, UZUU0003028Р, UZUU0035447Р, UZUU0031945Р, UZUU0042636Р , завантажених на платформи №№ 94864774, 94829611, 94656428, 94724721, 94743333, 94789880, 94727468, 94768124, 94635109, 94749827, 94835220, 94869064, було відправлено вантаж «Феросиликомарганець».

На шляху прямування по станції Еперешкє Угорським перевізником при перевантаженні контейнерів з платформи колії 1520мм на платформу колії 1435мм було виявлено тріщину рами в двох контейнерах № UZUU0027800Р, UZUU00485763Р, про що складено акт про технічний стан вагонів від 19.08.2019 та у відповідності з п.13.6 §13 Розділу III Правил користування вантажними вагонами в міжнародному сполученні - акт загальної форми №856/2019 від 19.08.2019 про затримку вагонів.

20.08.2019р. зі станції Батьово на станцію Нікополь було передано телеграфне повідомлення № 57 про виявлену технічну несправність.

Позивач зазначає, що після усунення технічної несправності шляхом заварювання тріщини контейнери було прийнято до перевезення.

Факт закінчення затримки вагонів по станції Еперешке зафіксовано накладанням штемпелю в акті №856/2019 та складанням на станції Батьово Львівської залізниці акту ф.ГУ-23 № 283 від 21.08.2019.

За весь час затримки контейнерів для усунення технічної несправності ст.Батьово нараховано плату за користування вагоном, додаткові збори, пов`язані із затримкою та усуненням несправності, а саме: плату за користування вагонами у розмірі 8 685,60 грн., збір за зберігання вантажу у розмірі 6 215,30 грн. та збір за повідомлення в сумі 160,20 грн.

Станцією Нікополь на підставі акту ф.ГУ-23 № 283 від 21.08.2019 складено накопичувальну картку ф.ФДУ-92 № 13099005 . Накопичувальну картку вантажовідправником було підписано із запереченням, згідно з якими останній не визнає своєї вини в технічній несправності.

При цьому позивач зазначає, що відповідно до п.8 Правил перевезень вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 серпня 2001р. № 542, та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 10 вересня 2001р. за №798/5989, залізниця зобов`язана надавати для завантаження контейнери справні, придатні для перевезення, очищені від залишків вантажу і сміття. Придатність контейнера в комерційному відношенні для перевезення вантажу визначається відправником. У разі наявності в контейнері будь-яких несправностей, що можуть негативно впливати на схоронність вантажу, відправник повинен відмовитися від його використання.

За твердженням позивача, під час пред`явлення контейнерів до технічного огляду по станції відправлення жодних несправностей виявлено не було, про що зроблено відповідні записи в Книгах ф.ВУ-14. Відправником також не було зроблено будь-яких зауважень при завантаженні вантажу у контейнери. Отже, на переконання позивача, несправність - тріщина рами контейнера - виникла під час перевезення.

На підставі викладеного, позивач вважає, що відмова відповідача від сплати плати за користування вагонами у розмірі 8 685,60 грн., збору за зберігання вантажу у розмірі 6 215,30 грн. та збору за повідомлення в сумі 160,20 грн. є безпідставною, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із цим позовом та просить суд стягнути зазначені суми з відповідача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Перевезення вантажів залізничним транспортом регулюється Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, Правилами перевезення вантажів, що на підставі цього Статуту затверджені наказом Міністерства транспорту України.

Пунктом 4 Статуту встановлено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення, зокрема - Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951р. (далі-УМЗВС), до якої Україна долучилась 05.06.1992 року.

Відповідно до ст. 3 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо в міжнародних договорах України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні та в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні (§ 1 ст. 3 УМЗВС).

За відсутності відповідних положень в цій Угоді застосовується національне законодавство тієї Сторони, в якій уповноважена особа реалізує свої права ( ст. 5 УМЗВС).

Порядок застосування умов цієї Угоди, а також спеціальні умови перевезень окремих видів вантажів встановлюються Правилами перевезень вантажів (додаток 1 до цієї Угоди) (§1 ст. 8 УМЗВС).

Відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу (§ 1 ст. 14 УМЗВС).

Укладення договору перевезення підтверджується накладною (§ 3 ст. 14 УМЗВС).

Вагон для перевезення вантажу надає перевізник або відправник. Для перевезення надаються вагони, допущені до обігу в міжнародному сполученні (§ 6 ст. 14 УМЗВС).

У накладній повинні міститися такі відомості: найменування відправника і його поштову адресу; найменування одержувача і його поштову адресу; найменування договірного перевізника; найменування залізниці і станції відправлення; найменування залізниці і станції призначення; найменування прикордонних станцій переходів; найменування вантажу і його вод; номер відправки; рід упаковки; кількість місць вантажу; маса вантажу; номер вагона (контейнера), ким надано вагон для перевезення вантажу (відправником або перевізником); перелік супровідних документів, прикладених відправником до накладної; про оплату провізних платежів; кількість і знаки пломб; спосіб визначення маси вантажу; дата укладення договору перевезення (§ 1 ст. 15 УМЗВС).

У накладній крім відомостей, зазначених у § 1 цієї статті, у разі необхідності повинні міститися такі відомості: найменування наступних перевізників; заяви відправника, що стосуються вантажу; припортові залізничні станції і порти передачі на водний транспорт; інші відомості, передбачені Правилами перевезень вантажів (§ 2 ст. 15 УМЗВС).

Навантаження вантажу повинно проводитися в технічно справні, придатні для перевезення даного вантажу і очищені вагони (§ 1 ст. 19 УМЗВС).

Особа, яка провадить навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних вимог щодо розміщення та кріплення вантажів у вагонах, ИТЕ і АТС, а також за всі наслідки незадовільного навантаження (§ 3 ст. 19 УМЗВС).

Визначення маси вантажу здійснюється у відповідності з Правилами перевезення вантажів (§ 5 ст. 19 УМЗВС).

Перевізник має право перевірити, чи дотримані відправником умови перевезення і чи відповідає відправка відомостям, зазначеним відправником в накладній. Перевірка проводиться в порядку, встановленому національним законодавством (§ 1 ст. 23 УМЗВС).

Якщо відправником не дотримано умови перевезення або відправка не відповідає відомостям, зазначеним відправником в накладній, то в порядку, передбаченому статтею 31 "Сплата провізних платежів і неустойок" і статтею 32 "Додаткові витрати, пов`язані з перевезенням вантажу" цієї Угоди, перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, викликані перевіркою і підтверджені документально (§ 2 ст. 23 УМЗВС).

Перевізник складає комерційний акт, якщо при перевірці вантажу під час його перевезення або видачі констатує: невідповідність найменування, маси або кількості місць вантажу відомостям, зазначеним у накладній; невідповідність маркування на місцях вантажу відомостям, зазначеним у накладній про знаках (марках) місць вантажу, станцію і залізницю призначення, одержувача, кількості місць вантажу; пошкодження (псування) вантажу; відсутність накладної або окремих її листів з даного вантажу або вантажу по даній накладній (втрата) (§ 1 ст. 29 УМЗВС).

Провізні платежі обчислюються за тарифами, що застосовуються перевізниками, що здійснюють перевезення (§ 1 ст. 30 УМЗВС).

Якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, сплата провізних платежів є обов`язком: 1) відправника - перевізникам, що беруть участь у перевезенні вантажу, за винятком перевізника, що видає вантаж за здійснюване ними перевезення; 2)одержувача - перевізнику, який видає вантаж за здійснюване ним перевезення.

Відносно неустойок діє такий же порядок (§ 1 ст. 31 УМЗВС).

Провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому проводиться оплата (§ 5 ст. 31 УМЗВС).

Перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов`язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосовуваними тарифами і викликані причинами, не залежними від перевізника. Дані витрати встановлюються на дату їх виникнення окремо для кожної відправки і підтверджуються відповідними документами (§ 1 ст. 32 УМЗВС).

Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку, передбаченому статтею 31 "Сплата провізних платежів і неустойок" (§ 2 ст. 32 УМЗВС).

Відповідно до ст. 31 Статуту залізниця зобов`язана подавати під навантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу вагони. Придатність рухомого складу для перевезення вантажів в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів - відправником.

Відповідно до статті 31 Статуту, залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів - відправником.

Необхідно врахувати, що статтею 32 Статуту передбачено обов`язок відправника підготувати вантаж, з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з урахуванням Технічних умов.

У випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання. Якщо він цього не зробив, то відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника.

Згідно наданого Позивачем розрахунку Відповідачу було нараховано:

- плату за користування вагонами у розмірі 8 685,60 грн.,

- збір за зберігання вантажу у розмірі 6215,30 грн.,

- збір за повідомлення у розмірі 160,20 грн.,

Суд, перевіривши надані позивачем розрахунки, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, доводи відповідача про те, що позивач прийняв технічно справні вагони, що підтверджує відсутність його вини у подальшому пошкодженні вагону, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 31 Статуту залізниця зобов`язана подавати під навантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу вагони. Придатність рухомого складу для перевезення вантажів в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею,

якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів - відправником.

Відповідно до статті 31 Статуту, залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів - відправником.

Необхідно врахувати, що статтею 32 Статуту передбачено обов`язок відправника підготувати вантаж, з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з урахуванням Технічних умов.

Згідно § 3 ст. 19 УМЗВС особа, яка провадить навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних вимог щодо розміщення та кріплення вантажів у вагонах, ИТЕ і АТС, а також за всі наслідки незадовільного навантаження.

Доказів того, що пошкодження вагону сталось з вини перевізника, відповідачем не надано.

Таким чином, оскільки вантаж у вагон був завантажений саме Відповідачем, як відправником, саме він був зобов`язаний визначити придатність рухомого складу для перевезення вантажу у комерційному відношенні.

У випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання. Якщо він цього не зробив, то відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника.

Отже, суд дійшов висновку, що затримка вагонів, а також всі витрати що були понесені залізницею у зв`язку із вжиттям заходів до збереження вантажу, сталися з вини відповідача і повинні бути ним відшкодовані.

Доводи відповідача про те, що фактично визнавши факт прийняття до перевезення справних вагонів, у позивача були відсутні підстави для нарахування плати за їх подальшу затримку, яка, на його думку, відбулась не з вини відповідача, є неспроможними.

Виходячі з положень параграфу 6 ст. 50 УМЗВС, перевізнику повинні бути відшкодовані всі пов`язані з несправністю вагону додаткові провізні платежі та інші витрати, встановлені на дату їх виникнення.

Оскільки затримка відбулась внаслідок несправності відправлених та завантажених саме відповідачем вагонів, і є наслідком цих дій, позивачем обґрунтовано нарахована плата за затримку вагонів.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Центрального апеляційного господарського суду у справі №904/3369/19 від 15.01.2020.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з приписами ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про стягнення плати за користування вагонами, збору за зберігання вантажу та збору за повідомлення в розмірі 18 073,32 грн. - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул.. Тверська, 5а, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 108, ) плату за користування вагонами у розмірі 8 685,60 грн., збір за зберігання вантажу у розмірі 6 215,30 грн., збір за повідомлення в сумі 160,20 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений статтею 256 ГПК України з урахуванням частини четвертої розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне рішення складено 27.04.2020

Суддя Н.Г. Назаренко