ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

п р о в і д м о в у у в и д а ч і с у д о в о г о н а к а з у

м.Чернівці

23 квітня 2020 року Справа № 926/863/20

Суддя Господарського суду Чернівецької області Гушилик С.М., розглянувши заяву №863 від 21.04.2020 року Фізичної особи - підприємця Карлова Миколи Олексійовича про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за договором в сумі 8698,07 грн.

Стягувач: Фізична особа - підприємець Карлов Микола Олексійович ( АДРЕСА_1 )

Боржник: Фізична особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 )

Про стягнення грошової заборгованості за договором купівлі - продажу у сумі 48698,07 грн.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець Карлов Микола Олексійович звернувся до Господарського суду Чернівецької області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи ОСОБА_1 грошової заборгованості за договором купівлі - продажу у сумі 48698,07 грн.

21.04.2020 року відділом документального забезпечення та аналітичної роботи суду зареєстровано заяву про видачу судового наказу за вх.№863.

Відповідно до витягу з протоколу за вх.№863 передано на розгляд судді Гушилик С.М.

Розглянувши заяву про видачу судового наказу, судом не виявлено підстав передбачених статтею 152 Господарського процесуального кодексу України для відмови у видачі судового наказу, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність його заявнику невідомо.

Судовий наказ, відповідно до положень статті 232 ГПК України, є судовим рішенням.

За змістом статтею 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи-підприємця (для фізичних осіб-підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

У заяві про видачу судового наказу заявником не зазначено про статус відповідача як фізичної особи-підприємця, що свідчить про недотримання ним при зверненні до суду вимог пункту 2 частини 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України.

З тексту заяви про видачу судового наказу вбачається, що вимога пред`явлена про стягнення боргу з фізичної особи, яка не є підприємцем.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України підставою для відмови у видачі судового наказу є обставини які, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до частини 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Статтею 151 ГПК України встановлено, що за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом. У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Матеріали судового наказу не містять доказів сплати заявником судового збору у визначеному законодавством розмірі.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Також слід відмітити те, що в самому тексті заяви містяться посилання на договір купівлі - продажу, відповідно до якого заявник передав боржнику, а боржник прийняв поставлений товар, проте в супереч вимогам ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу не додано договір купівлі - продажу, зокрема не підтверджено обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ст. ст. 76 78 ГПК України належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен дослідити всі докази, яким заявник обґрунтовує обставини, на яких гуртуються його вимоги, та перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 147, 150, 151, 152, 153, 175, 234 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити Фізичній особі - підприємцю Карлову Миколі Олексійовичу ( АДРЕСА_1 , кодНОМЕР_2) у видачі судового наказу з вимогою про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 ) заборгованості в сумі 48698,07 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.255 ГПК України в строк та порядку, встановленому ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя С.М. Гушилик