УХВАЛА

22 квітня 2020 року

м. Київ

Справа № 904/2372/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Стратієнко Л.В., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства «Дніпроазот»

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області

у складі судді Панна С.П.

від 26.11.2019

та постанову Центрального апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г., Іванова О.Г.

від 25.02.2020

за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Дніпроазот»

до Національного банку України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приватбанк»

про визнання відсутнім у НБУ права звернення стягнення на предмет застави та визнання відсутнім у НБУ права вимагати повернення АТ «Дніпроазот» усієї суми заборгованості за Кредитним договором №19 від 03.03.2009

у справі № 904/2372/18

за позовом Національного банку України

до Акціонерного товариства «Дніпроазот»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приватбанк»

про звернення стягнення на предмет застави

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Дніпроазот» 17.03.2020 звернулося до Верховного Суду, через Центральний апеляційний господарський суд, з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.02.2020 у справі № 904/2372/18.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 02.04.2020 визначено склад колегії суддів: Баранець О.М. - головуючий, Стратієнко Л.В., Студенець В.І.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства «Дніпроазот», колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності з 08.02.2020, внесено зміни до законодавчих актів України, у тому числі, у Господарському процесуальному кодексі України.

Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (тут і далі у редакції що діє з 08.02.2020) у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2019 зустрічну позовну заяву Акціонерного товариства «Дніпроазот» залишено без руху відповідно до частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у пункті 2 частини 1 статті 164 цього Кодексу, а саме, не додані документи, які підтверджують сплату судового збору у розмірі 2 121,00 грн, та надано строк, 5 днів з дня отримання ухвали, на усунення зазначених недоліків.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2019 зустрічну позовну заяву Акціонерного товариства «Дніпроазот» повернуто відповідно до частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, оскільки заявник не усунув недоліки зустрічної позовної заяви у строк, встановлений судом.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.02.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дніпроазот» залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2019 - без змін.

Суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо повернення зустрічної позовної заяви заявнику у зв?язку з невиконанням останнім вимог ухвали про залишення такої заяви без руху та не усуненням зазначених в ній недоліків у встановлений судом строк.

Акціонерне товариство «Дніпроазот» звернулось із касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.02.2020 у справі № 904/2372/18.

В обґрунтування касаційної скарги Акціонерне товариство «Дніпроазот» посилається на практику ЄСПЛ та вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вважає, що зустрічний позов мав бути прийнятий судом першої інстанції та розглядатись разом з первісним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 125 Конституції України Верховний Суд є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 46, частин 1, 2 та 3 статті 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право подати зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Відповідно до частини 4 статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил подання позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною 4 статті 180 Господарського процесуального кодексу України, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Зокрема, згідно з частиною 4 цієї статті якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Отже, передбачене статтею 46 Господарського процесуального кодексу України право подати зустрічний позов не є абсолютним. Таке право можна реалізувати лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства. У разі недотримання цих вимог настають правові наслідки, визначені статтями 30, 174 та 180 цього Кодексу.

За своїм змістом такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, оскільки сторона у справі, у такому випадку, не позбавлена можливості звернутися з цим позовом у загальному порядку.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, зокрема і у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" заява № 52854/99).

Не можна розглядати перегляд, як замасковану апеляцію. Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого та неспростовного характеру.

В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Використання касаційним судом оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо, виходячи з високого статусу Верховного Суду, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, оскільки у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень і застосування Судом таких повноважень не може вважатися обмеженням доступу особи до процесу правосуддя.

Виходячи з наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Дніпроазот» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.02.2020 у справі № 904/2372/18, оскільки правильне застосування судами попередніх інстанцій норм Господарського процесуального кодексу України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 235, частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Дніпроазот» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.02.2020 у справі № 904/2372/18.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Л. Стратієнко

В. Студенець