ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2020 р. Справа№ 910/14584/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Чорногуза М.Г.

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 30.03.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 16.12.2019 (повний текст ухвали складено 16.12.2019)

у справі №910/14584/19 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс"

про стягнення 958144,07 грн,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - Підприємство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" (далі - КП "Житло-сервіс") про стягнення заборгованості в розмірі 958144,07 грн, з яких: 807642,21 грн - основний борг, 9751,18 грн - інфляційні втрати, 12877,77 грн - три проценти річних, 127872,91 грн - пеня, що виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 9 липня 2018 року № 7560125.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 7560125 від 09.07.2018 щодо здійснення повної оплати вартості наданих позивачем послуг.

У відзиві на позов відповідач визнав спірну суму основного боргу та заперечував проти здійснених позивачем нарахувань штрафних санкцій. Крім того, відповідач просив суд зменшити розмір заявленої Підприємством до стягнення пені до 12787,29 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі №910/14584/19 позов задоволено частково. Стягнуто з комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" (02081, місто Київ, вулиця Дніпровська набережна, будинок 25-Б; ідентифікаційний номер 31025659) на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ідентифікаційний номер 40538421) 807 642 (вісімсот сім тисяч шістсот сорок дві) грн. 21 коп. основного боргу, 58 730 (п`ятдесят вісім тисяч сімсот тридцять) грн. 60 коп. пені, 12 428 (дванадцять тисяч чотириста двадцять вісім) грн. 69 коп. трьох процентів річних, 9 751 (дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят одну) грн. 18 коп. інфляційних втрат, а також 13 328 (тринадцять тисяч триста двадцять вісім) грн. 29 коп. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сума боргу КП "Житло-сервіс", яка складає 807642,21 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, не оспорюється відповідачем, і останній на момент прийняття рішення не надав належні документи, які свідчать про відсутність вказаної заборгованості перед позивачем. Судом першої інстанції здійснено перерахунок пені відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який набрав чинності 10.12.2017 та був введений в дію 01.05.2019, положеннями якого передбачено обмеження максимального розміру пені, що підлягає стягненню зі споживача у зв`язку з порушенням ним умов оплати житлово-комунальної послуги, у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення; так, за розрахунком суду розмір пені, що підлягає стягненню становить 58730,60 грн. У задоволенні вимог Підприємства про стягнення з КП "Житло-сервіс" пені у розмірі 69142,31 грн судом відмовлено. При цьому, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої позивачем пені, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення розміру пені. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 9751,18 грн інфляційних втрат, суд виходив з того, що заявлений Підприємством до стягнення з відповідача розмір інфляційних втрат відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору. Судом встановлено, що при здійсненні позивачем розрахунку заявленої ним до стягнення з відповідача суми трьох процентів річних було допущено арифметичні помилки; так, за розрахунком суду стягненню підлягає сума трьох процентів річних в розмірі 12428,69 грн; в частині стягнення з відповідача суми трьох процентів річних у розмірі 449,08 грн судом відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення пені у розмірі 58730,60 грн та в частині стягнення судового збору у розмірі 13328,29 грн, ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 127872,91 грн та судового збору у розмірі 14365,42 грн. Стягнути з відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2881,50 грн.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального права. Апелянт стверджує, що правовідносини між сторонами регулюються Законом України "Про теплопостачання", оскільки предметом укладеного між сторонами договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 7560125 є теплова енергія, а саме товарна продукція, а не комунальна послуга; позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо повноти та своєчасності внесення оплати за поставлену теплову енергію у гарячій воді за вказаним вище договором. Натомість Закон України "Про житлово-комунальні послуги", на підставі якого судом першої інстанції здійснено перерахунок пені, регулює відносини, що виникають у процесі житлово-комунальних послуг. На думку апелянта, відповідач не може вважатися колективним споживачем у розумінні п.9 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а укладений між сторонами договір на постачання теплової енергії не має на ознак договору про надання комунальної послуги об`єднанню багатоквартирного будинку як колективному споживачу в розумінні частин 1, 6 статті 14 цього ж Закону. За таких обставин, скаржник вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги", та як наслідок, висновок суду про те, що в розумінні вищевказаного Закону відповідач є колективним споживачем комунальної послуги з постачання теплової енергії, яку надає позивач, та застосування ст.26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", є помилковим, а оскаржуване рішення в частині здійснення перерахунку - незаконним.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі №910/14584/18.; призначено розгляд апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Закон України "Про житлово-комунальні послуги" є спеціальним законом, який підлягає застосуванню до правовідносин сторін, оскільки позивач як теплопостачальна організація є виконавцем комунальної послуги з постачання теплової енергії мешканцям багатоквартирного будинку через колективного споживача, яким є відповідач, а тому судом правомірно стягнуто пеню у розмірі 0,01 % за прострочення оплати комунальної послуги з постачання теплової енергії, починаючи з травня 2019 р. - з моменту введення в дію ч.1 ст.26 цього Закону.

12.03.2020 через канцелярію суду від позивача надішли пояснення, в яких він наголошував, що саме відповідач є надавачем житлово-комунальних послуг, зокрема, послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, тоді як позивач є постачальником теплової енергії в розумінні ЗУ "Про теплопостачання", а саме товарної продукції, а не комунальної послуги. Позивач стверджує, що до правовідносин сторін не застосовуються норми Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

12.03.2020 через канцелярію суду від відповідача надішли пояснення, в яких він зазначив, що будинок 23-Г по вул. Урлівська в м. Києві прийнятий в експлуатацію 15.09.2016 та переданий на обслуговування відповідачу, що підтверджується доданими до цих пояснень копією авізо та копією акту приймання-передачі будинку на обслуговування. З метою забезпечення мешканців будинку теплом у опалюваний період, між комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" та Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді від 9 липня 2018 року № 7560125, на підставі якого відповідач фактично став посередником між позивачем та мешканцями. Відповідно до п.10 додатку 2 до договору споживач (відповідач у справі) щомісячно забезпечує не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію. З метою реалізації вказаного пункту між відповідачем та мешканцями будинку укладені додаткові угоди до договорів на утримання будинків та прибудинкової території.

12.03.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшла копія довідки №110/005-211 від 24.03.2020, в якій повідомлено про те, що з метою відшкодування мешканцями будинку за адресою: м. Київ, вул. Урлівська, 23-Г, грошових коштів за поставлену КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" теплову енергію до вказаного будинку між КП "Житло-сервіс" та мешканцями будинку укладені додаткові угоди до договорів на утримання будинків та прибудинкової території, у кількості 242, що дорівнює загальній кількості квартир у будинку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 30.03.2020 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення пені у розмірі 58730,60 грн та в частині стягнення судового збору у розмірі 13328,29 грн, ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 127872,91 грн та судового збору у розмірі 14365,42 грн. Стягнути з відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2881,50 грн.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року №1693 "Про деякі питання припинення угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", позивача визначено підприємством, за яким на праві господарського відання закріплено майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго". За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 Підприємству видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

9 липня 2018 року між Підприємством, як постачальником, та КП "Житло-сервіс", як споживачем, було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 7560125, за умовами якого позивач зобов`язався виробити та поставити споживачу теплову енергію для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а відповідач, у свою чергу, - отримати та оплатити її вартість відповідно до умов, викладених у цьому договорі.

Відповідно до пункту 2.2.1 цього договору постачальник зобов`язується безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем на потреби: опалення - у період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними у додатку № 1.

Згідно з пунктом 2.3.1 договору споживач зобов`язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку № 1, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку № 2.

Додатком 1 до договору передбачено, що позивач відпускає теплову енергію в гарячій воді у межах Q рік = 2434,400 Гкал/рік.

Відповідно до пункту 9 додатку № 2 до цього договору споживач щомісяця з 12 по 15 число отримує в РТМ за адресою: вулиця Будівельників, 25, оформлений постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції, облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Пунктом 10 цього ж додатку визначено, що споживач щомісячно (не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим) забезпечує оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на поточний рахунок постачальника, а до 25 числа поточного місяця - сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком. Оплата заборгованості минулих періодів зараховується першочергово.

За умовами пункту 1 додатку № 2 до наведеної угоди розрахунки зі споживачем за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 26 квітня 2018 року № 700, за кожну відпущену Гігакалорію (1 Гкал/грн) без урахування ПДВ: опалення та гаряче водопостачання житловими організаціями - 1078,96 грн./Гкал.

Відповідно до пункту 2 додатку № 2 у разі встановлення у споживача будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії, кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів, встановлених на межі балансової належності (додатки 3, 4).

Пунктом 4.1 договору визначено, що договір останній набуває чинності з дня його підписання та діє до 15 червня 2019 року.

Даний правочин підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками цих юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вищезазначеного договору позивач протягом грудня 2018 року - квітня 2019 року надав відповідачу передбачені цією угодою послуги з постачання споживачу теплової енергії у гарячій воді для потреб опалення споживача.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 9 липня 2018 року № 7560125 також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даної угоди.

Натомість КП "Житло-сервіс" взяті на себе зобов`язання за вказаним правочином у спірний період не виконало, що також не заперечується останнім, у зв`язку з чим в останнього перед Підприємством утворилась заборгованість у розмірі 807642,21 грн.

Відповідно до частини першої ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк та припиняється виконанням, проведеним належним чином. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що сума боргу КП "Житло-сервіс", яка складає 807642,21 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, не оспорюється відповідачем, і останній на момент прийняття рішення не надав належні докази на підтвердження відсутності вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги Підприємства про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просив стягнути з відповідача 127872,91 грн пені, нарахованої у період з 11 січня 2019 року по 31 серпня 2019 року на відповідні суми основного боргу по кожному спірному місяцю надання послуг згідно наданого позивачем розрахунку.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно статей 1, 3 "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5 % від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Судом першої інстанції здійснено перерахунок пені відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який набрав чинності 10.12.2017 та був введений в дію 01.05.2019, положеннями якого передбачено обмеження максимального розміру пені, що підлягає стягненню зі споживача у зв`язку з порушенням ним умов оплати житлово-комунальної послуги, у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення; так, за розрахунком суду розмір пені, що підлягає стягненню становить 58730,60 грн. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Закон України "Про житлово-комунальні послуги" є спеціальним законом у спірних правовідносинах, оскільки відповідач є колективним споживачем житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Виходячи зі змісту пунктів 9 та 13 ч.1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживачами житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; колективним споживачем житлово-комунальних послуг є юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", колективний споживач має право укладати договір про надання комунальної послуги відповідно до статуту в інтересах споживачів, об`єднаних таким колективним споживачем.

Частиною 1 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону:

1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір);

2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір);

3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем.

Відповідно до ч. 6 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у разі укладення договору про надання комунальної послуги об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку як колективним споживачем такий договір укладається з виконавцем відповідної послуги об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку від власного імені. Умови укладення та виконання такого договору, а також відносини між колективним споживачем та індивідуальними споживачами регулюються статутом такого об`єднання та рішеннями його уповноважених органів управління. Згідно з частиною 6 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

З пояснень відповідача вбачається, що будинок 23-Г по вул. Урлівська в м. Києві прийнятий в експлуатацію 15.09.2016 та переданий на обслуговування відповідачу, що підтверджується доданими до цих пояснень копією авізо та копією акту приймання-передачі будинку на обслуговування.

Тобто відповідач в розумінні положень ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" є управителем багатоквартирного будинку.

Як вказує відповідач, з метою забезпечення мешканців будинку теплом у опалюваний період, з урахуванням відмови Комунального підприємства "Київтеплоенерго" укласти з мешканцями вказаного будинку договорів про надання послуг з постачання теплової енергії, між позивачем та Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді від 9 липня 2018 року № 7560125, на підставі якого відповідач фактично став посередником між позивачем та мешканцями.

Відповідно до п.10 додатку 2 до договору споживач (відповідач у справі) щомісячно забезпечує не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію. З метою реалізації вказаного пункту між відповідачем та мешканцями будинку укладені додаткові угоди до договорів на утримання будинків та прибудинкової території.

Крім того, як вбачається з довідки Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" №110/005-211 від 24.03.2020, з метою відшкодування мешканцями будинку за адресою: м. Київ, вул. Урлівська, 23-Г, грошових коштів за поставлену КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" теплову енергію до вказаного будинку між КП "Житло-сервіс" та мешканцями будинку укладені додаткові угоди до договорів на утримання будинків та прибудинкової території, у кількості 242 шт., що дорівнює загальній кількості квартир у будинку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач є колективним споживачем в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а предметом договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 7560125 від 09.07.2018 фактично є не постачання теплової енергії, як товарної продукції, про що стверджує позивач, а саме постачання теплової енергії, як комунальної послуги, безпосередніми споживачами яких є мешканці будинку по вул. Урлівська, 23-Г в місті Києві, а тому до правовідносин сторін підлягають застосуванню норми Закону України "Про житлово-комунальні послуги", та відповідно положення частини 1 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено обмеження максимального розміру пені, що підлягає стягненню зі споживача у зв`язку з порушенням ним умов оплати житлово-комунальної послуги, у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що стягненню з КП "Житло-сервіс" на користь Підприємства підлягає сума пені у розмірі 58 730,60 грн., з яких: 17 779,47 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 164 083,62 грн. у період з 11 січня 2019 року по 30 квітня 2019 року із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ; 1 000,91 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 164 083,62 грн. у період з 1 травня 2019 року по 30 червня 2019 року із застосуванням ставки у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення; 19 194,67 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 246 778,62 грн. у період з 11 лютого 2019 року по 30 квітня 2019 року із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ; 2 270,37 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 246 778,62 грн. у період з 1 травня 2019 року по 31 липня 2019 року із застосуванням ставки у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення; 10 774,28 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 214 779,56 грн. у період з 11 березня 2019 року по 30 квітня 2019 року із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ; 2 641,79 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 214 779,56 грн. у період з 1 травня 2019 року по 31 серпня 2019 року із застосуванням ставки у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення; 2 866,20 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 146 316,60 грн. у період з 11 квітня 2019 року по 30 квітня 2019 року із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ; 1 799,69 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 146 316,60 грн. у період з 1 травня 2019 року по 31 серпня 2019 року із застосуванням ставки у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення; 403,22 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 35 683,51 грн. у період з 11 травня 2019 року по 31 серпня 2019 року із застосуванням ставки у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення.

Позовні вимоги в частині стягнення з КП "Житло-сервіс" пені у розмірі 69142,31 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої позивачем пені, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення розміру пені.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 9751,18 грн - інфляційних втрат, 12877,77 грн - суми трьох процентів річних, нарахованих за період прострочення з 01.12.2018 до 01.09.2019, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат в розмірі 9751,18 грн, нарахованих за період з 01.12.2018 до 01.09.2019, колегією суддів встановлено, що заявлений Підприємством до стягнення з відповідача розмір інфляційних втрат відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, а тому позовна вимога про стягнення з КП "Житло-сервіс" вказаної суми інфляційних втрат у розмірі 9751,18 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення 12877,77 грн - суми трьох процентів річних, нарахованої за період з 01.12.2018 до 01.09.2019, колегією суддів встановлено, що здійснений позивачем розрахунок є арифметично не вірним. При цьому суд апеляційної інстанції погоджується із здійсненим судом першої інстанції розрахунком суми трьох процентів річних за заявлений позивачем період, за яким стягненню з відповідача підлягають на користь Підприємства 12428,69 грн, з яких: 3 155,80 грн. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 164 083,62 грн. у період з 11 січня 2019 року по 1 вересня 2019 року (кінцева дата нарахування, зазначена у розрахунку позивача); 4 117,49 грн. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 246 778,62 грн. у період з 11 лютого 2019 року по 1 вересня 2019 року; 3 089,30 грн. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 214 779,56 грн. у період з 11 березня 2019 року по 1 вересня 2019 року; 1 731,75 грн. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 146 316,60 грн. у період з 11 квітня 2019 року по 1 вересня 2019 року; 334,35 грн. - три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 35 683,51 грн. у період з 11 травня 2019 року по 1 вересня 2019 року.

Позовні вимоги в частині стягнення з КП "Житло-сервіс" суми трьох процентів річних у розмірі 449,08 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі №910/14584/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14584/19 повернути Господарському суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 08.04.2020.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

М.Г. Чорногуз