ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2020 Справа № 917/214/20

за позовною заявою Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", 36022, м.Полтава, вул. Старий Поділ, 5, ідент. код 00131819

до відповідача Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №23 Кременчуцької міської ради Полтавської області, 39602, Полтавська обл., м. Кременчук, пров. Героїв Бреста, буд. 40, ідент. код 25166523

про стягнення 20730,55 грн.

Суддя Іванко Лідія Андріївна

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Представники сторін: не викликались

Розглядається позовна заява Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» до Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 23 Кременчуцької міської ради Полтавської області про стягнення 20730,55 грн., з яких 19102,95 грн. - пеня за неналежне виконання умов договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 1704 від 01.01.2010 р., 1627,6 грн. - 3% річних.

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав оплату за поставлену теплову енергію у строк, визначений договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 1704 від 01.01.2010 р., чим порушив умови господарського зобов`язання.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 12.02.2020 р. зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/214/20; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Сторонам встановлено строки для подачі заяв по суті справи.

02.03.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 2531), в якому відповідач проти заявленого позивачем розміру пені за неналежне виконання умов договору № 1704 від 01.01.2010 р. заперечує, посилаючись на скрутне матеріальне становище навчального закладу, відсутність вини установи в порушенні грошових зобов`язань за договором (відсутність бюджетного фінансування) та ступінь їх виконання; просить суд зменшити розмір пені на 90%. Крім того, у прохальній частині відзиву відповідач просить відмовити в задоволенні позову АТ«Полтаваобленерго» в повному обсязі.

В поданій до суду відповіді на відзив (вх. № 2727 від 06.03.2020 р.) позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому, зауважує, що відсутність бюджетного фінансування не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, та не є підставою для зменшення розміру пені.

Рішення ухвалюється в порядку визначеному ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, встановив:

01.01.2010 року між позивачем (теплопостачальна організація за договором) та відповідачем (споживач за договором) було укладено договір № 1704 про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору теплопостачальна організація зобов`язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки та на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що тарифи на послуги з теплопостачання затверджуються в установленому порядку відповідно до Закону України «Про теплопостачання» та діючого законодавства України.

Додатком № 2 до Договору встановлено фактичні обсяги теплового навантаження та теплопостачання і орієнтовна вартість теплової енергії відпущеної споживачу за поточний рік відповідно до тарифів діючих на момент укладання договору, а додатком № 3 до Договору встановлено тариф на момент укладення договору, можливість його зміни і повідомлення про це споживача.

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються у відповідності до п. 23 "Правил користування тепловою енергією" (далі - Правила) затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007, п. 2.2.2 Договору та Додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" до Договору.

Згідно п. 1 Додатку № 4 до Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії за вказаними в Додатку № 2 Гкал, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми "заборгованості" на початок місяця. Сплату рахунків Теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного Договору, Споживач зобов`язаний проводити не пізніше 7 (семи) календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

Згідно п. 4.2.2. Договору за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію споживач несе відповідальність шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку, індексу інфляції та 3% річних.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що відповідач систематично порушував терміни оплати за теплову енергію, встановлені Договором.

Так, позивач стверджує, що за теплову енергію спожиту у грудні 2018 року, січні 2019 року, лютому 2019 року, березні 2019 року та квітні 2019 року відповідач розраховувався не вчасно.

На підтвердження обсягів споживання відповідачем теплової енергії у вказані періоди позивачем надано копії актів про обсяги спожитої (поставленої) споживачу (субспоживачу) теплової енергії:

- за грудень 2018 року від 20.12.2018 на суму 72739,04 грн.;

- за січень 2019 року від 18.01.2019 на суму 68666,35 грн.;

- за лютий 2019 року від 25.02.2019 на суму 83555,75 грн.;

- за березень 2019 року від 22.03.2019 на суму 39612,92 грн.;

- за квітень 2019 року від 11.04.2019 на суму 19833,41 грн.

Також на підтвердження обсягів споживання відповідачем теплової енергії позивачем надано копії відомостей про фактичні покази засобів теплової енергії за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року.

Позивачем були виставлені рахунки на оплату відповідачем теплової енергії (копії рахунків та доказів їх вручення відповідачу (відомості про отримання) - в матеріалах справи):за грудень 2018 року - 20.12.2018 р.; за січень 2019 року - 18.01.2019 р.; -за лютий 2019 року - 25.02.2019 р.; -за березень 2019 року - 22.03.2019 р.; -за квітень 2019 року - 11.04.2019 р.

Відповідач за теплову енергію розраховувався невчасно та не в повному обсязі. На підтвердження вказаних вище оплат позивачем надано копії банківських виписок.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 26.09.2019 року у справі № 917/1334/19, яке набрало законної сили, частково задоволено позов АТ "Полтаваобленерго" до Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 23 Кременчуцької міської ради Полтавської області про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії у гарячій воді № 1704 від 01.01.2010.

З відповідача на користь позивача стягнуто 11539,80 грн. пені (розмір пені зменшено на 50%), 1932,89 грн. 3% річних, 5317,14 грн. інфляційних втрат та 1921,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

При прийнятті рішення по справі № 917/1334/19 господарським судом встановлено неналежне виконання відповідачем зобов"язань щодо оплати за Договором № 1704 від 01.01.2010 року.

Так, за твердженням позивача, за грудень 2018 року, січень 2019 року, лютий 2019 року, березень 2019 року та квітень 2019 року відповідачем до теперішнього часу не сплачена вартість за спожиту теплову енергію в сумі 208154,85 грн., в зв"язку з чим, позивач нарахував та звернувся до суду про стягнення з відповідача пені за грудень 2018 року, січень 2019 року, лютий 2019 року, березень 2019 року та квітень 2019 року на загальну суму 23079,61 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 5317,14 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1932,89 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, господарським судом у справі № 917/1334/19 було встановлено прострочення відповідачем зобов`язань по оплаті теплової енергії за грудень 2018 року - квітень 2019 року. При цьому, рішенням по вказаній справі з відповідача на користь позивача було стягнено пеню та 3% річних , нараховані на прострочені зобов`язання відповідача за грудень 2018 року - квітень 2019 року за загальний період з 28.12.2018 по 14.06.2019 року.

Враховуючи вищевикладене, позивач у позовній заяві, яка розглядається у справі № 917/214/20 зазначає про нарахування відповідачу пені у розмірі 19102,95 грн. та 3% річних у розмірі 1627,6 грн. за грудень 2018 року - квітень 2019 року за загальний період з 15.06.2019 по 11.09.2019, тобто за період, який не був заявлений у справі № 917/1334/19.

Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд стягнути з відповідача 19102,95 грн. пені та 1627,6 грн. 3%річних.

Відповідач позов заперечує. У поданому суду відзиві зазначає, що відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України замовником (розпорядником бюджетних коштів) здійснюються платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Згідно п. 2.2.20 Договору споживач зобов`язався споживати теплову енергію виключно в межах кошторисів витрат як на поточне споживання, так і на покриття заборгованості з поданням до 1 грудня теплопостачальній організації кошторису витрат на кожний рік (з розбивкою поквартально, помісячно).

Отже, на думку відповідача, позивач усвідомлював, що відповідач фінансується тільки в межах затвердженого кошторису, оскільки йому достовірно було відомо, що відповідач є бюджетним закладом дошкільної освіти, є не господарюючим суб`єктом і не наділений іншими коштами, крім бюджетних.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до п. 3.1.2 Договору, теплопостачальна організація мала право, у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати за спожиту теплову енергію, за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, укласти договір про погашення заборгованості. Проте, жодного разу протягом дії Договору позивач, з метою скорочення своїх втрат не звертався до відповідача з вказаною пропозицією.

Заперечення відповідача судом відхиляються, оскільки, відповідно до умов п. 3.1.2, укладення договору про погашення заборгованості здійснюється за взаємною згодою сторін. При цьому, не обов`язково з ініціативи саме теплопостачальної організації. Вказаний договір міг бути укладеним і за ініціативою споживача. Проте, в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідачем до позивача з пропозицією укласти договір про реструктуризацію заборгованості за теплову енергію.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Частиною 6 ст. 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується та не спростовується відповідачем сплата останнім за отриману теплову енергію в інші, ніж визначені договором, терміни.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно п. 4.2.2. договору за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію споживач несе відповідальність шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку, індексу інфляції та 3% річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем на підставі п. 4.2.2. Договору та ст. 625 ЦК України нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 19102,95 грн. пені та 1627,6 грн. 3% річних на прострочені суми оплати за грудень 2018 року - квітень 2019 року за загальний період з 15.06.2019 по 11.09.2019.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних та встановив його правильність.

Таким чином, позов в частині стягнення 1627,6 грн. 3% річних є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

Також судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку пені та встановлено, що позивачем не дотримано вимоги ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, рахунок за грудень 2018 року від 20.12.2018 року відповідач повинен був сплатити по 27.12.2018 року (протягом семи календарних днів), таким чином, з врахуванням приписів ч.6 ст.232 ГКУ, нарахування пені припиняється 27.06.2019. Тобто позивач безпідставно нарахував пеню на прострочену суму оплати за грудень 2018 року за період з 28.06.2019 по 11.09.2019 року.

Так само безпідставно позивач нарахував пеню на прострочену суму оплати за січень 2019 року за період з 26.07.2019 по 11.09.2019 (строк оплати по 25.01.2019), а також за лютий 2019 року, за період з 05.09.2019 по 11.09.2019 (строк оплати по 04.03.2019 включно).

Враховуючи викладене, судом здійснено перерахунок пені та встановлено, що стягненню підлягає пеня у розмірі 12808,49 грн. В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

Також відповідач у відзиві просить суд зменшити розмір пені на 90%.

В обґрунтування свого клопотання відповідач посилається на відсутність його вини у виникненні прострочень оплат по Договору, які виникли внаслідок неузгодженості в сфері виділення бюджетних коштів.

Позивач у відповіді на відзив заперечує проти зменшення судом суми пені, посилаючись на те, що відповідачем не доведено того факту, що прострочення відбулося не з його вини.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачена можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно п.п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Отже, вказане питання вирішується судом оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи специфічний вид діяльності відповідача, який є бюджетною неприбутковою установою, а також те, що причиною несвоєчасної оплати зобов`язань за договором стало несвоєчасне фінансове забезпечення з міського бюджету, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) на 50%.

Таким чином, стягненню підлягає пеня в сумі 6404,25 грн. (12808,49 грн. - 50%). В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Дана позиція викладена у постанові Верховного суду від 04.05.2018 р. у справі № 917/1068/17.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 23 Кременчуцької міської ради Полтавської області (39602, Полтавська обл., м. Кременчук, пров. Героїв Бреста, буд. 40, ідент. код 25166523) на користь Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022; адреса для листування: проспект Свободи, 8, м. Кременчук, 39601; ) 6404,25 грн. пені, 1627,6 грн. 3% річних, 1463,77 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 13.04.2020 року

Суддя Іванко Л.А.