ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2020 р. Справа№ 920/829/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Сумської області від 29.10.2019

у справі №920/829/19 (суддя Соп`яненко О.Ю.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Казенного підприємства "Шосткинський казенний завод "Імпульс"

про стягнення 6972,32 грн,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Сумської області з позовом до Казенного підприємства "Шосткинський казенний завод "Імпульс" (далі - відповідач) про стягнення 6972,32 грн, у тому числі 4262,14 грн пені, 763,04 грн - 3% річних та 1947,14 грн інфляційних втрат коштів, нарахованих у зв`язку із порушенням відповідачем у 2016-2017 роках строків оплати природного газу, поставленого на підставі договору №5221/1617-БО-29 постачання природного газу від 10.10.2016.

Відповідач у відзиві на позовну заяву визнав факт несвоєчасної сплати коштів, однак просив суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 29 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 852,43 грн пені, 763,04 грн 3% річних, 1947,14 грн інфляційних збитків, 1921,00 грн витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у позові та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 3409,71 грн задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при вирішенні питання щодо зменшення пені до 852,43 грн не мав права таким чином звільнити відповідача від сплати пені, враховуючи прострочення з боку відповідача строків оплати від 1 до 87 днів та суму поставки за договором.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 22 лютого 2020 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

21 лютого 2020 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що суд обґрунтовано зменшив розмір стягуваної пені.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 10 жовтня 2016 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, був укладений договір №5221/1617-БО-29 постачання природного газу (далі - договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язувався поставити відповідачу у 2016-2017 роках (з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року) природний газ, а відповідач, в свою чергу, взяв на себе зобов`язання прийняти та оплатити природний газ на умовах, передбачених договором.

Згідно п.1.2 договору природний газ, що постачається, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

Зі змісту п.2 Додаткової угоди №1 від 27.10.2016 до договору вбачається, що позивач передає відповідачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) природний газ обсягом до 470,0 тис. куб. м.

Згідно з Додатковою угодою №6 від 31.03.2017 до договору вбачається, що позивач передає відповідачу в період з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 50 тис.куб.м.

У подальшому, Додатковими угодами від 31.10.2016 № 2, від 22.11.2016 № 3, від 30.12.2016 №4, від 23.01.2017 № 5, від 31.03.2017 №6 вносилися зміни до договору щодо ціни природного газу.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1801005,46 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за жовтень-грудень 2016 року та січень-квітень 2017 року.

За умовами п. 6.1 договору, в редакції Додаткової угоди №1 від 27.10.2016, оплата за природний газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач отриманий природний газ оплатив у повному обсязі, однак здійснював розрахунки з порушенням встановлених договором строків, у зв`язку із чим позивачем нараховані 3% річних, інфляційні втрати коштів та пеня, відповідно до п.8.2 договору.

Так, згідно п.8.2 договору, в редакції Додаткової угоди №6 від 31.03.2017, у разі прострочення відповідачем оплати згідно п.6.1 цього Договору, останній зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив суд стягнути з відповідача 4262,14 грн пені, 763,04 грн - 3% річних та 1947,14 грн інфляційних втрат коштів.

Згідно з доданим до позову розрахунком, за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нарахована пеня за загальний період з 28.02.2017 по 12.10.2017, а за загальний період з 28.02.2017 по 30.09.2017 нараховані також 3% річних в розмірі 763,04 грн. та інфляційні втрати коштів, виходячи з суми заборгованості помісячно з урахуванням строків розрахунків, визначених договором та здійснених відповідачем оплат.

Відповідач, визнаючи порушення строків оплати, вказав на те, що він є стратегічним підприємством з виробництва вибухових речовин, а котельня, на яку постачався природний газ, виробляє теплову енергію як для самого підприємства, так і для населення мікрорайону, яке не має інших джерел теплопостачання і несвоєчасно сплачувало кошти, також підприємство знаходиться у скрутному фінансовому становищі, тому просив суд зменшити розмір пені.

За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, однак вважав можливим зменшити розмір пені на 80%, у зв`язку із чим задовольнив позовні вимоги частково та стягнув з відповідача на користь позивача 852,43 грн пені, 763,04 грн - 3% річних, 1947,14 грн інфляційних втрат коштів.

Позивач у апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині відмови у стягненні 3409,71 грн пені.

Частинами 1, 2 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині задоволених позовних вимог, апеляційний господарський суд встановив, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, який за правовою природою є договором поставки, а предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про застосування наслідків порушення строків оплати за поставлений товар.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач порушив умови договору щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Однак, статтею 233 Господарського кодексу України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України).

Вказані правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Аналогічна правова позиція щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №916/2268/18, від 04.05.2018 року у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі №908/868/18, від 13.05.2019 року у справі №904/4071/18, від 18.02.2020 у справі №920/694/19.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази у справі у їх сукупності, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо можливості зменшення розміру пені на 80% - до 852,43 грн, оскільки основний борг був сплачений відповідачем у повному обсязі; поведінка відповідача свідчить про вжиття ним заходів до виконання зобов`язання за договором; відповідач віднесений до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави в сфері оборони (згідно постанови КМУ від 04.03.2015 №83); це єдине підприємство в Україні, що виробляє засоби ініціювання вибуху для підприємств гірничорудної промисловості; з відповідача стягнуті суми інфляційних втрат та відсотків річних, які мають забезпечити баланс інтересів сторін; відповідач перебуває в тяжкому фінансово-економічному становищі у зв`язку зі зменшенням обсягів виробництва через відсутність замовлень, що доданими до відзиву наказами про встановлення 3-денного та 2-денного робочого тижня; у матеріалах справи відсутні докази негативних наслідків для позивача від несвоєчасної оплати коштів відповідачем.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Сумської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 29 жовтня 2019 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Сумської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.03.2020.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук