ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. Справа №914/2844/16

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Гриців В.М.,

Матущака О.І.,

секретар судового засідання Кришталь М.Б.,

явка учасників справи:

від позивача не з`явився;

від відповідача Сливка В.В. (ордер ВС№1003574 від 27.01.2020);

розглянув апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» за №119-6217 від 26.12.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2019, м. Львів, головуючий суддя: Яворський Б.І., судді: Іванчук С.В., Фартушок Т.Б., повний текст рішення складено 13.12.2019

за позовом приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів

до відповідача комунального підприємства «Дрогобичводоканал», м.Дрогобич Львівської області

про стягнення 144 954,05 грн. пені, 48 810,76 грн. 3% річних, 77 507,30 грн. інфляційних нарахувань,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2017 року ПрАТ «Львівобленерго» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом, в якому просило стягнути з КП «Дрогобичводоканал» 271 272,11 грн., з яких: 144 954,05 грн. пені, нарахованої з 09.11.2015 по 14.04.2016, 48 810,76 грн. 3% річних, за період з 01.05.2015 по 20.07.2016, 77 507,30 грн. інфляційних нарахувань, за період з 01.05.2015 по 25.05.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач за отриману електроенергію згідно укладеного договору за №90132 від 28.02.2007, не розрахувався у встановлені договором строки.

Правовою підставою позову позивач зазначає ст.ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264-265 Господарського кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.12.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що оплата за поставлену електроенергію здійснена в межах порядку та строків, визначених спільними протокольними рішеннями та договором №63/375-в від 26.11.2015 про організацію взаєморозрахунків, а відтак відсутні підстави для застосування ст. 549 ЦК України, ч. 2 ст. 625 ЦК України, якими передбачено стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат в разі порушення виконання зобов`язань.

Судом до спірних правовідносин застосовано ч. 2 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» за змістом якої не нараховуються на заборгованість підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті для виробництва послуги електропостання станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні, проценти річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Львівобленерго» (позивач) просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю, у зв`язку з: не з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушенням норм процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

1)суд порушуючи принцип змагальності та диспозитивності відмовив у позові незважаючи на те, що відповідач погоджувався та просив частково задоволити позов;

2)суд першої інстанції застосував норми, що регулюють відносини в газопостачанні, а не електропостачанні;

3)місцевий господарський суд не вказав, які докази ним приймаються, а які відхиляються;

4)висновки суду першої інстанції про те, що Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 (шляхом підписання спільних протокольних рішень) змінюється порядок і строк проведення розрахунків не відповідає вимогам чинного законодавства;

5)спільні протокольні рішення не втручаються у договірні відносини, а лише фіксують згоду сторін розрахунків на застосування спеціального механізму використання коштів, отриманих кредитором від іншої особи на виконання зобов`язань.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач погодився з висновками місцевого господарського суду, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін, посилаючись на те, що здійснення розрахунків за спільними протокольними рішеннями та договору про організацію взаєморозрахунків №63/375-в від 26.11.2015 свідчить про зміну порядку і строків проведення розрахунків за отриману електроенергію відповідно до договору, тому для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат необхідно, щоб оплата за електроенергію була здійснена поза межами строку, встановленого спільними протокольними рішеннями та договору про організацію взаєморозрахунків №63/375-в від 26.11.2015.

Погоджується з тим, що місцевий господарський суд застосував ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

В судове засідання 11.03.2020 з`явився представник відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи, а тому в силу п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, апеляційний господарський суд розглядає справу за його відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги навівши аргументи, аналогічні тим, що викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи і заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що з пункту 1.1. статуту Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», затвердженого Протоколом Загальних зборів акціонерів ПАТ «Львівобленерго» від 18.04.2019 №16, Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» перейменоване з Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», яке було перейменоване з Відкритого акціонерного товариства «Львівобленерго» відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства», є правонаступником Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Львівобленерго», заснованої відповідно до наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 17.08.1995 №156 шляхом перетворення Виробничого енергетичного об`єднання «Львівенерго» у Державну акціонерну енергопостачальну компанію «Львівобленерго», згідно з Указом Президента України від 04.04.1995 № 282/95 «Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України» (копія витягу із статуту ПАТ «Львівобленерго» долучена до матеріалів справи).

28.02.2007 між ВАТ «Львівобленерго» та КП «Дрогобичводоканал» укладено договір про постачання електричної енергії № 90132, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точка продажу електричної енергії зазначена в додатку № 6 «Однолінійна схема».

Постачальник зобов`язується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, зокрема, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (п.2.2.2 договору).

Пунктом 2.3.3 договору передбачено, що споживач зобов`язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 «Порядок розрахунків» та № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

01.03.2010 сторонами підписано додаткову угоду про внесення змін до договору про постачання електричної енергії № 90132 від 28.02.2007, якою сторонами погоджено перенесення розрахункової дати на 01 число місяця.

Відповідно до п.1 додатку №2 до договору «Порядок розрахунків» розрахунок споживача з постачальником електричної енергії за регульованим тарифом здійснюється за чинними тарифами, які встановлюються відповідно до положень нормативно-правових документів НКРЕ, згідно з договором про постачання електричної енергії.

Згідно п.2 Порядку розрахунків (з урахуванням додаткової угоди від 01.03.2010), розрахунковим періодом вважається період з 01 числа поточного місяця до 30 (31) (останній день місяця) числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного.

Пунктом 5 Порядку розрахунків передбачено, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.

Відповідно до абз. 2 п. 7 Порядку розрахунків, тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

На виконання умов договору, позивач упродовж квітня 2015 року - вересня 2016 року постачав відповідачу електроенергію, що підтверджується рахунками за електроенергію, а саме рахунок за активну електроенергію №300504/48707-1 від 30.04.2015 на суму 1613392,36 грн., рахунок за реактивну електроенергію № 300304/48708-2 від 30.04.2015 на суму 44838,02 грн., рахунок за активну електроенергію № 300505/50830-1 від 29.05.2015 на суму 1551344,87 грн., рахунок за реактивну електроенергію № 300305/50831-2 від 29.05.2015 на суму 47659,36 грн., рахунок за активну електроенергію №300506/52785-1 від 30.06.2015 на суму 1651003,40 грн., рахунок за реактивну електроенергію №300306/52786-2 від 30.06.2015 на суму 56673,55 грн., рахунок за активну електроенергію № 300507/55020-1 від 31.07.2015 на суму 1759230,14 грн., рахунок за реактивну електроенергію № 32020307/55021-2 від 31.07.2015 на суму 63443,00 грн., рахунок за активну електроенергію № 300508/57493-1 від 31.08.2015 на суму 1951504,07 грн., рахунок за реактивну електроенергію № 300308/57494-2 від 31.08.2015 на суму 61931,14 грн., рахунок за активну електроенергію № 300509/59872-1 від 30.09.2015 на суму 1830140,85 грн., рахунок за реактивну електроенергію № 300309/59873-2 від 30.09.2015 на суму 56295,18 грн., рахунок за активну електроенергію № 300510/62417-1 від 30.10.2015 на суму 2111624,87 грн., рахунок за реактивну електроенергію № 300310/62418-2 від 30.10.2015 на суму 155598,20 грн., рахунок за активну електроенергію № 300511/64210-1 від 30.11.2015 на суму 2186338,37 грн., рахунок за реактивну електроенергію № 300311/64211-2 від 30.11.2015 на суму 68257,14 грн., рахунок за активну електроенергію № 300512/66379-1 від 30.12.2015 на суму 2170018,85 грн., рахунок за реактивну електроенергію № 300312/66380-2 від 30.12.2015 на суму 68848,06 грн., рахунок за активну електроенергію №300501/68443-1 від 29.01.2016 на суму 2016291,72 грн., рахунок за реактивну електроенергію №300301/68444-2 від 29.01.2016 на суму 60978,78 грн., рахунок за активну електроенергію №300502/71109-1 від 29.02.2016 на суму 1980498,80 грн., рахунок за реактивну електроенергію №300302/71110-2 від 29.02.2016 на суму 57672,85 грн., рахунок за активну електроенергію № 300503/73440-1 від 31.03.2016 на суму 1979105,99 грн., рахунок за реактивну електроенергію №300303/73441-2 від 31.03.2016 на суму 56180,12 грн., рахунок за активну електроенергію №300504/75448-1 від 29.04.2016 на суму 1772966,56 грн., рахунок за реактивну електроенергію №300304/75449-2 від 29.04.2016 на суму 50979,64 грн., рахунок за активну електроенергію №300505/77441-1 від 31.05.2016 на суму 2052589,94 грн., рахунок за реактивну електроенергію №300305/77442-2 від 31.05.2016 на суму 61305,25 грн., рахунок за активну електроенергію №300506/79305-1 від 30.06.2016 на суму 1888203,85 грн., рахунок за реактивну електроенергію №300306/79306-2 від 30.06.2016 на суму 74556,42 грн., рахунок за активну електроенергію №300507/81238-1 від 29.07.2016 р. на суму 2039793,53 грн., рахунок за реактивну електроенергію №300307/81239-2 від 29.07.2016 на суму 69157,92 грн., рахунок за активну електроенергію №300308/83336-1 від 31.08.2016 на суму 2463313,97 грн., рахунок за реактивну електроенергію №300308/83337-2 від 31.08.2016 на суму 710318,37 грн. Факт отримання відповідачем електроенергії у відповідних обсягах та її вартість сторонами не оспорюється. Позивач зазначає, що відповідач у 2015-2016 рр. здійснював оплату вартості електричної енергії несвоєчасно та з порушенням строків, встановлених договором.

Спір по справі стосується стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договору про постачання електричної енергії № 90132 від 28.02.2007 з урахуванням додаткових угод в частині своєчасної оплати.

Апеляційним господарським судом встановлено, що позивачем на підставі умов договору та з урахуванням додаткової угоди до нього, нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 144 954,05 грн. пені, нарахованої з 09.11.2015 по 14.04.2016, 48 810,76 грн. 3% річних, нарахованих з 01.05.2015 по 20.07.2016, 77 507,30 грн. інфляційних, які нараховані за період з 01.05.2015 по 25.05.2016.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються із ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 653 цього Кодексу у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Статтею 12 ГК України передбачено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області (сторона №1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (сторона №2), Енергопостачальною компанією ПАТ «Львівобленерго» (сторона №3) та ДП «Енергоринок» (сторона остання), відповідно до постанови КМУ № 20 від 11.01.2005 р. «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», складено та підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, а саме: спільне протокольне рішення № 20/1851 від 19.05.2015 на підставі якого позивачу було перераховано 182'400,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/2155 від 16.06.2015, на підставі якого позивачу було перераховано 134'300,00 грн.; спільне протокольне рішення №20/2654 від 17.07.2015, на підставі якого позивачу було перераховано 459'400,00 грн.; спільне протокольне рішення №20/3069 від 19.08.2015, на підставі якого позивачу було перераховано 926'200,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/3440 від 18.09.2015, на підставі якого позивачу було перераховано 422'400,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/3784 від 19.10.2015, на підставі якого позивачу було перераховано 595'700,00 грн.; спільне протокольне рішення №20/4221 від 18.11.2015, на підставі якого позивачу було перераховано 895'800,00 грн.; спільне протокольне рішення №20/4511 від 15.12.2015, на підставі якого позивачу було перераховано 1'311'300,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/4801 від 20.01.2016, на підставі якого позивачу було перераховано 548'500,00 грн.; спільне протокольне рішення №20/5013 від 16.02.2016, на підставі якого позивачу було перераховано 1'676'800,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/5014 від 17.03.2016, на підставі якого позивачу було перераховано 1'523'600,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/5378 від 07.04.2016, на підставі якого позивачу було перераховано 223'900,00 грн.; спільне протокольне рішення №20/5552 від 15.04.2016, на підставі якого позивачу було перераховано 416'900,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/5648 від 10.05.2016, на підставі якого позивачу було перераховано 648'500,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/5920 від 09.06.2016, на підставі якого позивачу було перераховано 1'755'500,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/6199 від 08.07.2016, на підставі якого позивачу було перераховано 1'468'700,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/6523 від 09.08.2016, на підставі якого позивачу було перераховано 1'764'700,00 грн.; спільне протокольне рішення №20/6843 від 09.09.2016, на підставі якого позивачу було перераховано 1'400'600,00 грн. Копії платіжних доручень про сплату відповідних коштів знаходяться в матеріалах справи.

Згідно з пунктом 6 спільних протокольних рішень сторони, які підписали спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 та Порядку щодо проведення розрахунків, а також за невиконання своїх зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

Пунктом 9 спільних протокольних рішень визначено, що останні набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Окрім того, 26.11.2015 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Львівській області (сторона 1), Департаментом фінансів Львівської обласної держадміністрації (сторона 2), Фінансовими управлінням Дрогобицької міської ради (сторона 3), КП «Дрогобичводоканал» (сторона 4), ПАТ «Львівобленерго» (сторона 5), ДП «Енергоринок» (сторона 6), ПАТ «Центренерго» (остання сторона) укладеного договір №63/375-в про організацію взаєморозрахунків, відповідно до якого позивачу 16.12.2015 було перераховано 3 811 000,00 грн. за постачання електроенергії за 2015 рік згідно договору.

Предметом зазначеного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеною п.16 ст.14 та ст. 32 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», відповідно до Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою КМУ №375 від 04.06.2015.

Відповідно до п.14 договору про організацію взаєморозрахунків сторони, зокрема, зобов`язались до проведення взаєморозрахунків не вчиняти дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Заявлені до стягнення суми нараховані на суму основного боргу, які існували в спірні періоди, однак були повністю сплачені, зокрема за рахунок укладених між сторонами спільних протокольних рішень та договору про організацію взаєморозрахунків №63/375-в від 26.11.2015, а розрахунок побудовано з урахуванням строків та умов, які визначені 2.3.3 договору №90132 від 28.02.2007. Зазначені обставини не заперечуються сторонами.

Наслідком підписання спільних протокольних рішень на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 та договору про організацію взаєморозрахунків №63/375-в від 26.11.2015 є фактична зміна визначеного у договорі про постачання електричної енергії №90132 від 28.02.2007 порядку і строку проведення розрахунків за електроенергію відносно сум, які охоплюються такими рішеннями, оскільки підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків та договір про організацію взаєморозрахунків сторони, позивач у такий спосіб виявив згоду зі зміною порядку та строків проведення розрахунків за надану ним електроенергію за договором №90132 від 28.02.2007.

Крім того, відповідно до Порядку від 11.01.2005 №20 держава взяла на себе бюджетне зобов`язання із відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із постачанням електроенергії населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання електроенергії.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із постачанням електроенергії населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулятивного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. На виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить і Порядок від 11.01.2005 №20.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, а також постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 31.05.2018 у справі №924/296/18, які в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України враховується апеляційним господарським судом.

У зв`язку з вищезазначеним спростовуються доводи апелянта про те, що висновки суду першої інстанції про те, що Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 (шляхом підписання спільних протокольних рішень) змінюється порядок і строк проведення розрахунків не відповідають вимогам чинного законодавства.

Також, з цих ж підстав необґрунтованими є доводи скаржника про те, що спільні протокольні рішення не втручаються у договірні відносини, а лише фіксують згоду сторін розрахунків на застосування спеціального механізму використання коштів, отриманих кредитором від іншої особи на виконання зобов`язань.

Судами встановлено, що повне погашення заборгованості за договором №90132 від 28.02.2007 відбулось 07.07.2016.

Комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення визначає Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який набрав чинності 30.11.2016 та відповідно до ст. 1 якого заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ч. ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, які беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до п. 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

За приписами ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Застосування норми ч. 3 ст. 7 названого Закону не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої ст. ст. 1, 2, 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Аналогічні висновки щодо застосування ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 29.01.2018 у справі №904/10745/16, від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 14.02.2018 у справі №908/3211/16, від 22.02.18 у справі №922/4355/14, від 06.09.2018 у справі № 925/106/18, від 13.12.2018 у справі № 925/105/18, від 18.12.2018 у справі № 905/301/18, від 20.12.2018 у справі № 904/1619/18, від 22.12.2018 у справі №904/2961/18, від 16.01.2019 у справі № 905/299/18 та ін.

З огляду на викладене, надавши оцінку наявним у справі доказам, доводам сторін, встановивши, що заборгованість за поставлений природний газ, що використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалась населенням (п. 1.2 Договору), що заборгованість за договором була погашена відповідачем у строк до набрання чинності 30.11.2016 Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", тому положення ч. 3 ст. 7 цього Закону, розповсюджуються на спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну оплату вартості поставленої електроенергії за вищевказаним договором.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування місцевим господарським судом норм Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, зводяться до неправильного тлумачення норм зазначеного Закону та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, відтак відхиляються судом апеляційної інстанції.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач доказів зворотного не подав, з врахуванням принципу змагальності сторін, суд враховує, що суму боргу перед позивачем за спірний період здійснено на підставі вищенаведеного порядку розрахунків передбачених у вищезазначеної постанови КМУ.

Отже, позивач нарахував компенсаційні суми на заборгованість, яка була погашена на виконання спільних протокольних рішень та договору про організацію взаєморозрахунків №63/375-в від 26.11.2015, що не відповідає ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії". Тому судом першої інстанції правильно відмовлено в позові як безпідставному.

Врахувавши зазначені вище обставини, правильними є висновки місцевого господарського суду про те, що нарахування сум пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення відповідачем строків оплати за поставлену електроенергію має бути здійснено на суму боргу, яку відповідач сплатив, з порушенням строків оплати, поза межами дії спільних протокольних рішень та договору про організацію взаєморозрахунків №63/375-в від 26.11.2015

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що заявлені позивачем суми пені, 3% річних та інфляційних втрат - стягненню не підлягають, оскільки нараховані без урахуванням правовідносин сторін, що склалися, зокрема, без урахування укладених між сторонами спільних протокольних рішень та договору про організацію взаєморозрахунків №63/375-в від 26.11.2015.

Покликання апелянта на те, що суд першої інстанції застосував норми, що регулюють відносини в газопостачанні, а не електропостачанні, не відповідають встановленим обставинам по справі та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть слугувати підставою для скасування правильного рішення лише з формальних підстав.

Твердження апелянта про те, що місцевий господарський суд не вказав, які докази ним приймаються, а які відхиляються, не знайшло підтвердження, оскільки судом правильно встановлені обставини по справі та застосовано практику Верховного Суду, яка зазначена вище.

Доводи апелянта про те, що суд порушуючи принцип змагальності та диспозитивності відмовив у позові незважаючи на те, що відповідач погоджувався та просив частково задоволити позов, відхиляються апеляційним господарським судом з огляду на те, що суперечать принципу справедливості та зводяться до формалізованості судового процесу, що свідчитиме про поверхневий розгляд справи без врахування обставин, які мають значення для справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заперечення відповідача щодо правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та відсутності підстав для задоволення позовних вимог відповідають встановленим обставинам по справі.

Апелянтом не спростовано наведені висновки суду першої інстанції, що не тягне за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, а тому апеляційна скарга акціонерного товариства «Львівобленерго» за №119-6217 від 26.12.2019 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Львівської області від 11.12.2019 у справі №914/2844/16 залишенню без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 6103,62 грн., який сплачений згідно з платіжними дорученнями за №29764 від 26.12.2019.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» за №119-6217 від 26.12.2019 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2019 у справі №914/2844/16 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 6103,62 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий (суддя-доповідач): С.М. Бойко

Судді: В.М. Гриців

О.І. Матущак

Повний текст постанови складено 23.03.2020.