ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/514/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.

суддів: Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Буревісник»

на рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2020

суддя - Степанова Л.В.

місце ухвалення - м. Одеса, господарський суд Одеської області

повний текст складено 17.01.2020

у справі № 916/514/19

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Буревісник»

до відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області;

2. ОСОБА_1 ;

про стягнення 187226,00грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне сільськогосподарське підприємство «Буревісник» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області збитків у сумі 187266,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог Приватне сільськогосподарське підприємство «Буревісник» посилається на неправомірні дії СВ Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області, щодо вилучення у ПСП «Буревісник» у визначеному законодавством порядку майна та прийняття незаконного рішення про передачу його у власність третій особі без достатньої правової підстави призвели до простою техніки та втрати ПСП «Буревісник» належному йому на праві власності майна, а саме зерна кукурудзи вагою 25525кг, яке повністю зіпсоване.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.01.2020 у задоволенні позову Приватного сільськогосподарського підприємства «Буревісник» до відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, ОСОБА_1 про стягнення 187226,00 грн. - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивачем належним чином не доведене порушення його прав у вигляді заподіяння майнової шкоди СВ Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області, оскільки відсутні докази належності вилученої кукурудзи саме ПСП «Буревісник», відсутні докази неправомірних дій слідчого СВ Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції Ковальчук Л.Д. під час досудового розслідування кримінального провадження №0000144 в частині безпідставного занесення клопотання про арешт майна та відсутній причинно-наслідковий зв`язок між рішенням, дією чи бездіяльністю та завданою шкодою.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням Приватне сільськогосподарське підприємство «Буревісник» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2020 у справі № 916/514/19 повністю і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Щодо належності вилученої кукурудзи саме ПСП «Буревесник», скаржник зазначає наступне.

Суд першої інстанції у рішенні не вказує протокол огляду місця події від 11.10.2018 та 13.10.2018, де зазначено у кого вилучались транспортні засоби та зерно кукурудзи, які міститься в матеріалах справи. А також суд в мотивувальній частині свого рішенні вказує судові рішення які було винесено в результаті розгляду клопотання слідчого про накладення арешту, а саме: ухвалу слідчого судді Савранського районного суду Одеської від 24.10.2018; ухвалу слідчого судді Савранського районного суду Одеської від 08.11.2018; ухвали Апеляційного суду Одеської області від 19.11.2018.

В яких чітко вказано, що майно по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР 17.05.2018 за №0000144 негайно повернути особі, у якої воно було вилучене, а саме ПСП «Буревесник», що знаходиться за адресою с. Дубинове, Савранського району, Одеської області. І при виконанні вищевказаних рішень суду було встановлено, що зерно кукурудзи яке було вилучено у ПСП «Буревесник» за час розгляду клопотань слідчого СВ Савранського ВП Балтського ВІІ ГУНП в Одеській області Ковальчук Л.Д. було зіпсовано, що було заактовано, акт від 10.11.2018.

Крім того, скаржник зазначає, що суд не вказує яким же саме доказом повинна підтверджуватись належність вилученого зерна кукурудзи вагою 25525 кг. саме тій чи іншій особі, окрім доказів (довідки з ЄДРПОУ, витягу з Державного реєстру юридичних осіб на ПСП «Буревесник», протоколів огляду місця події від 11.10.2018 та 13.10.2018 рішень слідчого судді Савранського районного суду від 24.10.2018, 08.11.2018 та ухвали апеляційного суду Одеської області від 19.11.2018) копії яких містяться в матеріалах справи.

Щодо відсутності доказів неправомірних дій слідчого СВ Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції Ковальчук Л.Д.

Скаржник не погоджується з таким висновком суду, з огляду на те, що суд вказує про рішення слідчого судді Савранського районного суду від 24.10.2018, 08.11.2018 та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19.11.2018 яким відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції Ковальчук Л.Д, під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000144, що прямо підтверджує що дане клопотання було безпідставним, а також в матеріалах справи міститься копія ухвали слідчого судді Савранського районного суду по скарзі на неправомірні дії слідчого СВ Савранського ВП Балтського ВИ ГУНИ в Одеській області капітана поліції Ковальчук Л.Д. під час досудового розслідування кримінального провадження №0000144, відповідно до якого встановлено, що кримінальне провадження №0000144 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України закрито в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, що підтверджує діяльність ПСП «Буревісник», щодо вирощування та збирання врожаю зерна кукурудзи є законною.

Скаржник вважає, що данні докази також є підтвердженням безпідставного клопотання про арешт майна та мають причинно-наслідковий зв`язок між рішенням слідчого про вилучення зерна кукурудзи у ПСП «Буревісник» і передання його на зберігання ОСОБА_1 , яке на час виконання рішень суду про повернення було зіпсоване.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 916/514/19 за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Буревісник» на рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2020.

Визначено розгляд апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства «Буревісник» на рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2020 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

02.03.2020 до Південно - західного апеляційного господарського суду від Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшов відзив на апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Буревісник», відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач зазначає, що не можна стовідсотково стверджувати, що власником кукурудзи є саме ПСП «Буревісник». Ухвали Савранського районного суду Одеської області від 24.10.18, від 08.11.18 у к/п № 0000144 не визначають ПСП «Буревісник» як власника вилученого майна. Дані ухвали встановлюють лише той факт, що кукурудза була вилучена у даного сільськогосподарського підприємства. Окрім того, ПСП «Буревісник» не звертався до суду, щодо визнання права власності на майно.

Згідно з частини 13 статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог статті 282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.

01.08.2015 між ОСОБА_2 та ПСП «Буревісник» було укладено договір оренди землі, за яким ОСОБА_2 надає, а ПСП «Буревісник» приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дубинівської сільської ради, масив №15, ділянка №147, кадастровий номер :01:001:0172, загальною площею 3,3064га., строком на 10 років.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон).

Положеннями статті 2 Земельного кодексу України визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як встановлено судом першої інстанції, державна реєстрація договору оренди, укладеного між ОСОБА_2 та ПСП «Буревісник» не відбулася.

У 2016 році ОСОБА_2 уклав договір оренди на цю ж земельну ділянку з ОСОБА_1 , який був зареєстрований у встановленому діючим законодавством порядку.

За змістом статей 18 та 20 Закону України «Про оренду землі», які підлягають застосуванню до договору оренди земельної ділянки згідно з вимогами статті 792 ЦК України, укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації та набирає чинності після такої реєстрації. Набранням договором чинності є момент у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір як підстава виникнення правовідносин, виражена (оформлена) у письмовій формі, в якій зафіксовані умови договору, породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні цього договору.

Як вбачається з матеріалі справи 10.10.2018 та 13.10.2018 до Савранського ВП надійшли заяви ОСОБА_1 про те, що з належного йому поля, яким він користується на правах оренди, договір укладений з ОСОБА_2 19.06.2016 строком на 7 років, здійснює збір врожаю кукурудзи ОСОБА_3 разом з робітниками ПСП «Буревістник».

11.10.2018 було проведено огляд місця події, а саме, земельної ділянки, розташованої в межах Дубинівської сільської ради, якою користується ОСОБА_4 , в ході якого на її території було виявлено трактор марки «Беларус 3022 ДЦ.1» №30220043, 2011 року випуску з причепом, держномер НОМЕР_1 на якому знаходилось зерно кукурудзи, після чого виявлену на полі техніку було вилучено та направлено до Фермерського господарства « Білоус », що в селі Вільшанка Савранського району Одеської області, на відповідальне зберігання, де трактор перебував до 17.10.2018 12.10.2018 було проведено зважування зерна кукурудзи, вага якої становить 16240кг. 13.10.2018 було проведено огляд місця події, а саме, земельної ділянки, розташованої в межах Дубинівської сільської ради Савранського району Одеської області, якою користується ОСОБА_1 в ході якого на її території було виявлено вантажний автомобіль марки «КАМАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_2 та вантажний автомобіль марки «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на яких знаходилось зерно кукурудзи, загальною кількістю 21700кг., після чого вказане зерно було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1 в приміщення складу, розташованого та території газової дільниці за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з ухвали Савранського районного суду Одеської області від 08.11.2018 по кримінальному провадженню №0000144 від 17.05.2018 ОСОБА_1 повідомив, що вказана кукурудза, яка залишена у нього на відповідальному зберіганні в приміщенні складу газової дільниці, пропала, оскільки її було зібрано недозрілу.

Позивач наполягає на тому, що вказана кукурудза належить саме ПСП «Буревістник», місцевий господарський суд зауважив, що доказів належності вказаної кукурудзи ПСП «Буревістник» позивачем до суду не надано.

Так, місцевий господарський суд відмовляючи у задоволені позову зазначив наступне.

Позивачем не доведено, що ПСП «Буревісник» є законним власником вилученої кукурудзи з земельної ділянки, яка знаходиться в оренді у ОСОБА_1 на підставі договору оренди, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Крім того вказана кукурудза була передана працівниками поліції на відповідальне зберігання ОСОБА_1 згідно наявних в матеріалах справи розписок від 13.10.2018 та 17.10.2018.

В матеріалах справи є висновок службового розслідування від 11.02.2019 зі змісту якого вбачається, що факти, викладені у скарзі директора ПСП «Буревісник» Каушана М.П. про можливі неправомірні дії слідчого СВ Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції Ковальчук Л.Д. під час досудового розслідування кримінального провадження №0000144 в частині безпідставного занесення клопотання про арешт майна не знайшли об`єктивного підтвердження.

Як вбачається з викладеного, відсутні неправомірні дії слідчого СВ Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції Ковальчук Л.Д. під час досудового розслідування кримінального провадження №0000144 в частині безпідставного занесення клопотання про арешт майна.

Отже, відповідальність органів державної влади, яким є Головне управління Національної поліції в Одеській області, за шкоду, яка завдана позивачу може наставати за одночасної наявності таких умов: факту незаконного рішення, дії чи бездіяльності СВ Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області; наявності шкоди, завданої позивачу; причинно-наслідкового зв`язку між рішенням, дією чи бездіяльністю та завданою шкодою.

Позивачем належним чином не доведене порушення його прав у вигляді заподіяння майнової шкоди СВ Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області, оскільки відсутні докази належності вилученої кукурудзи саме ПСП «Буревісник», відсутні докази неправомірних дій слідчого СВ Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції Ковальчук Л.Д. під час досудового розслідування кримінального провадження №0000144 в частині безпідставного занесення клопотання про арешт майна та відсутній причинно-наслідковий зв`язок між рішенням, дією чи бездіяльністю та завданою шкодою

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог Приватного сільськогосподарського підприємства «Буревісник» відповідно до наступного.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В силу приписів статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із частиною 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Одеській області, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що завданням поліції є, зокрема, надання поліцейських послуг у сферах охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Згідно з приписами статті 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Приписами статті 7 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

Статтею 8 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Відповідно до частини 17 статті 3 КПК України слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Засади кримінального провадження, передбачені Главою 2 КПК України, встановлюють, зокрема, верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, недоторканність права власності. За змістом статті 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Обов`язок уповноваженої службової особи забезпечити схоронність тимчасово вилученого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, визначений частиною четвертою статті 168 КПК України.

Відповідно до пункту 27 Порядку № 1104 схоронність тимчасово вилученого майна до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно, забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку.

Речові докази, за винятком документів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, повинні бути належним чином упаковані та опечатані. Спосіб упаковки повинен забезпечувати неможливість підміни або зміни вмісту без порушення її цілісності та схоронність вилучених (отриманих) речових доказів від пошкодження, псування, погіршення або втрати властивостей, завдяки яким вони мають доказове значення (пункт 3 Порядку № 1104).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1104 речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства.

За змістом пунктів 5 і 6 Порядку № 1104 умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. У разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження питання про речові докази вирішується у відповідній постанові слідчого, прокурора.

Пунктом 8 Порядку № 1104 встановлено, що відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, який здійснює таке провадження. Відповідальною за зберігання речових доказів в обладнаному приміщенні чи спеціальному сейфі є посадова особа органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, що призначається наказом керівника такого органу або слідчого підрозділу відповідно до повноважень (далі - відповідальна особа). Згідно із зазначеним наказом з числа посадових осіб органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, призначається також особа, яка заміщує відповідальну особу в разі її відпустки, відрядження чи тривалої відсутності з інших причин, та особа, в якої на відповідальному зберіганні знаходиться дублікат ключів від обладнаного приміщення чи спеціального сейфа.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 1104 передача на зберігання речових доказів, які за своїми властивостями повинні зберігатися в обладнаному приміщенні чи спеціальному сейфі, здійснюється відразу після їх взяття на облік у книзі обліку.

Відповідно до частини 1 статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Отже, обов`язок органу, який вилучив майно, належно його зберігати та негайно повернути прямо передбачений чинним законодавством.

З урахуванням зазначених приписів та встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими особами є держава, яка набуває та здійснює свої права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законодавством. Таким чином, Головне управління Національної поліції в Одеській області є особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану неповерненням вилученого в якості речового доказу майна.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами першою, другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Законом України № 475/97 від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу статті 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

При цьому відповідно до положень статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у цій справі є Головне управління Національної поліції в Одеській області, як особа, відповідальна у спірний період за збереження та повернення тимчасового вилученого майна та Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Колегією суддів встановлено, що в даному випадку має місце протиправна бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області, що складає перший елемент складу цивільного правопорушення.

Так, позивач - ПСП «Буревісник» фактично позбавлений можливості отримати власне майно у повному обсязі на законних підставах, оскільки при оформленні передачі речового доказу на зберігання не було дотримано приписів Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19.11.2012р. №1104.

Позивачу завдано шкоду з факту неповернення вилученого майна органом, на який покладено такий обов`язок законом - відповідачем. При цьому, з яких причин перший відповідач не може виконати приписи статті 100 Кримінального процесуального кодексу України не має жодного значення для вирішення даної справи, оскільки такі причини можуть тільки свідчити про наявність або відсутність вини завдавача шкоди, встановлення якої для даної справи не вимагається.

Згідно ухвал слідчого судді від 24.10.2018 та 08.11.2018, за якими постановлено, що майно по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР 17.05.2018 №0000144, а саме, зерно кукурудзи вагою 16240кг., вилучене 11.10.2018р. та 21700 кг, вилучене 13.10.2018 під час огляду місця події земельної ділянки, якою на праві оренди користується ОСОБА_1, що знаходиться на території Дубинської сільської ради Савранського району Одеської області залишено на відповідальне зберігання ОСОБА_1 в приміщенні складу, розташованого на території газової дільниці за адресою АДРЕСА_1 , - негайно повернути особі, у якої воно було вилучене, а саме Приватному сільськогосподарському підприємству «Буревісник», що знаходиться за адресою с. Дубинове, Савранського району, Одеської області.

Як вбачається з матеріалів справи під час виконання означених ухвал слідчого судді було встановлено що вилучене зерно кукурудзи вагою 25525 кг. Зіпсовано на 100%, що підтверджується Актом перевірки зерна кукурудзи від 10.11.2018 та протоколом випробувань 2694-Д від 14.11.2018.

Позивачем визначено розмір шкоди як вартості втраченого (неповернутого) майна - зерна кукурудзи у розмірі 187266,00 грн., яка складається з:

- 117415 грн. (4600 за 1000 кг) - вартість визначено відповідно до Договору поставки №18091 - кз від 18.09.2018 за яким ПСП «Буревісник» продавало зерно кукурудзи;

- 40000 грн. - послуги комбайна який простояв в зв`язку з проведенням слідчих дій, розрахунок здійснено відповідно до наказу №1 від 02.01.2018 про затвердження вартості послуг автотранспорту, найму трактора, комбайна інш.;

- 26951 - перевезення кукурудзи з поля, розрахунок здійснено відповідно до наказу №1 від 01.02.2018 року про затвердження вартості послуг автотранспорту, найму трактора, комбайна інш.;

- 800 грн. - послуги погрузки кукурудзи;

- 2100 - простою трактору.

Щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між рішенням, дією чи бездіяльністю та завданою шкодою.

Позивачем доведено, а матеріалами справи підтверджується прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, яка полягає у неповерненні майна - насіння соняшнику зі шкодою, яка складається з вартості такого неповернутого майна.

Статтею 16 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Наразі матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що майно - зерна кукурудзи у кількості 25525 кг - ПСП «Буревесник» не повернуто, а правові підстави для не повернення спірного майна або зволікання у його поверненні - відсутні. Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що визначений законом обов`язок повернути майно не виконаний державою Україна у спірних правовідносинах не надано жодних гарантій повернення майна, не встановлено строку повернення такого майна, в зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову та стягнення з Державного бюджету України заподіяних позивачу збитків у розмірі 187226,00 грн.

Щодо посилання суду першої інстанції та відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що Позивачем не доведено, що ПСП «Буревісник» є законним власником вилученої кукурудзи, то колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається про існування спору щодо право власності на зерно кукурудзи, який не є предметом даного спору.

Колегією суддів взято до уваги ухвали слідчого судді від 24.10.2018 та 08.11.2018 про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Водночас колегія суддів суд вважає частково обґрунтованими вимоги позивача про стягнення суми шкоди саме з Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Кошти державного бюджету належать на праві власності Державі. Отже, з урахуванням положень частини другої статті 2, статті 170 ЦК України боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин, яка через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, набуває та здійснює свої цивільні права та обов`язки.

В господарському процесі відповідно до частини четвертої статті 56 ГПК України, держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Головне управління Національної поліції в Одеській області та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету) .

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються:

1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України. Висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).

При цьому, необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, наведена норма не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення.

Отже, резолютивні частини рішень у зазначених спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання, а спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України.

Такий правовий висновок у подібній справі щодо стягнення неправильно зарахованих коштів до Державного бюджету України зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 .

Висновки апеляційного господарського суду:

За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2020 по справі № 916/514/19 підлягає задоволенню.

Рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2020 по справі № 916/514/19 про відмову у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нове рішення про задоволення позову та стягнення з Державного бюджету України на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Буревісник» 187266,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що судом апеляційної інстанції при здійснені перегляду рішення господарського суду першої інстанції рішення скасовано, а тому витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на Головне управління Національної поліції в Одеській області.

Що стосується судових витрат за розгляд апеляційної скарги, то ці витрати також відповідно до статті 129 ГПК України також покладаються на Головне управління Національної поліції в Одеській області.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Буревісник» - задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2020 у справі № 916/514/19 - скасувати на прийняти нове рішення.

Позов Приватного сільськогосподарського підприємства «Буревісник» - задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Буревісник» (код ЄДРПО 31630764, р/р 7662, МФО 320984) 187266,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди, яка завдана Головним управлінням Національної поліції в Одеській області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області, () на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Буревісник» (код ЄДРПО 31630764, р/р 7662, МФО 320984) 2808,99 грн. судового збору.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області, () на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Буревісник» (код ЄДРПО 31630764, р/р 7662, МФО 320984) 2808,99 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати наказ з зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.В. Лавриненко