УХВАЛА

27 березня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/4450/19

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду Катеринчук Л.Й. - головуючої, Баранця О.М., Булгакової І.В., Дроботової Т.Б., Львова Б.Ю., Пількова К.М., Селіваненка В.П., Ткача І.В., Ткаченко Н.Г.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Крюківський вагонобудівний завод" відповідач - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Дарницький вагоноремонтний завод" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод"

на постанову Північного апеляційного господарського суду

від 11.11.2019

у складі колегії суддів: Коротун О.М. (головуючий), Майданевич А.Г., Сулім В.В.

у справі №910/4450/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Дарницький вагоноремонтний завод" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 209 305, 77 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. У квітні 2019 року Публічне акціонерне товариство "Крюківський вагонобудівний завод" (далі - ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Дарницький вагоноремонтний завод" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця", відповідач) про стягнення 209 305, 77 грн., з яких 80 645, 14 грн. пені, 16 570, 92 грн. - 3% річних та 112 089, 71 грн. інфляційних втрат у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем товару, поставленого позивачем.

1.1. В обґрунтування позовних вимог ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" зазначило, що на виконання умов укладених між сторонами спору договорів поставки №08-18-17-03-Т та №08-18-17-04-Т від 17.08.2018 позивач поставив відповідачу продукцію (за кодом ДК 021:2015 ЄЗС: 34630000-2 Частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини)), що підтверджується видатковими накладними від 23.10.2018 №78748 на суму 1 291 680 грн., від 24.10.2018 №КВ-78750 на суму 1 291 680 грн., від 25.10.2018 №КВ-78749 на суму 1 291 680 грн.; для оплати поставленого товару позивач надав відповідачу рахунки-фактури у день поставок на суми вартості поставленого товару, які відповідач був зобов`язаний сплатити протягом десяти банківських днів після дати поставки партії продукції (пункт 6.1. договорів поставки) - відповідно до 06.11.2018, 07.11.2018, 08.11.2018 включно. Однак, в порушення умов договорів поставки відповідач здійснив оплату поставленого товару згідно з рахунком-фактурою від 23.10.2018 №КВ-10069 лише 18.12.2018 на суму 499 640 грн. та 20.12.2018 на суму 792 040 грн., а згідно з рахунком-фактурою від 24.10.2018 №КВ-10071 на суму 1 291 680 грн. та рахунком-фактурою №КВ-10070 від 25.10.2018 на суму 1 291 680 грн. лише 17.01.2019.

1.2. Прострочення відповідача у своєчасному розрахунку за поставлену продукцію стало підставою для нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на суму основного боргу за період прострочення у розрахунку за кожною із партій поставленої продукції в порядку частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та застосування позивачем до відповідача в межах строку, визначеного частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України), штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, що передбачена абзацом 2 пункту 66 Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №888 від 25.07.1988.

2. За результатами розгляду спору по суті рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 у справі №910/4450/19 позов задоволено частково, стягнено з АТ "Українська залізниця" на користь ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" пеню на суму 80 645, 14 грн., 3% річних на суму 16 750, 92 грн. та інфляційні втрати на суму 20 666, 88 грн., а також 1 768, 25 грн. судового збору.

2.1. Місцевим судом встановлено, що сторони спору у договорах поставки погодили, що відповідальність постачальника (позивача) за невиконання умов договорів передбачена у розділі 10 зазначених правочинів, однак випадків настання відповідальності замовника (відповідача), в тому числі і за несвоєчасне невиконання зобов`язання з оплати товару в розділі 10 договорів, який визначає майнову відповідальність, сторонами не передбачено.

2.2. Судом встановлено, що пунктом 12.11. договорів поставки сторони погодили, що у всьому іншому, не передбаченому умовами цього договору, відносини сторін регулюються нормами Цивільного, Господарського, Господарського процесуального кодексів України, Міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів "Інкотермс" (ред. 2000 року), Положенням про постачання продукції виробничо-технічного призначення №888 від 25.07.1988.

2.3. Абзацом 2 пункту 66 Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №888 від 25.07.1988, передбачено, що при несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець (платник) сплачує пеню в розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

2.4. Зважаючи на те, що умовами укладених між сторонами спору правочинів не передбачена відповідальність відповідача-покупця за несвоєчасну оплату товару, місцевий суд дійшов висновку про правомірність заявлення позивачем-постачальником до стягнення з відповідача пені на суму 80 645, 14 грн., розрахованої на підставі абзацу 2 пункту 66 Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №888 від 25.07.1988, та задовольнив позовні вимоги в цій частині.

3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 у справі №910/4450/19 за апеляційною скаргою відповідача рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 скасовано в частині стягнення пені на суму 80 645, 14 грн. з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові про стягнення пені; в решті рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 залишено без змін; здійснено новий розподіл судових витрат; стягнено з позивача на користь відповідача 2 322, 93 грн. судового збору.

3.1. Зважаючи на обставини оскарження відповідачем рішення місцевого суду 18.07.2019 лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 80 645, 14 грн. пені, суд апеляційної інстанції, керуючись приписами статті 269 ГПК України щодо меж перегляду справи в суді апеляційній інстанції, перевірив законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення лише в цій частині.

3.2. Апеляційний суд розглянув доводи апеляційної скарги відповідача про те, що рішення місцевого суду в оскаржуваній частині є необґрунтованим та не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки відповідно до спірних договорів поставки не перебачено сплату пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з оплати вартості поставленої позивачем продукції, та надав оцінку доводам відповідача про те, що до спірних правовідносин не застосовуються приписи абзацу 2 пункту 66 Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №888 від 25.07.1988, щодо сплати пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, так як вичерпний перелік санкцій, які можуть бути застосовані до сторін спірних правочинів, передбачений в розділі 10 договорів поставки. Водночас, застосування зазначеного Положення можливе тільки щодо умов поставки та приймання/передачі продукції.

3.3. Апеляційний суд взяв до уваги доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною 1 статті 546 ЦК України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов`язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

3.4. Апеляційним судом встановлено, що відповідно до пункту 6.5. договорів поставки, у випадку прострочення оплати за продукцію, що поставляється по цьому договору, постачальник має право затримати постачання продукції на термін не більше терміну прострочки оплати, при цьому постачальник звільняється від відповідальності за несвоєчасну поставку продукції з цієї причини.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 236 ГК України, у господарських договорах сторони можуть передбачити використання таких видів оперативно-господарських санкцій, як одностороння відмова від виконання свого зобов`язання управленою стороною із звільненням її від відповідальності за це у разі порушення зобов`язання другою стороною.

За висновком апеляційного суду, пунктом 6.5. спірних договорів поставки передбачена можливість постачальника відмовитися від поставки продукції до моменту її оплати замовником.

За таких обставин, апеляційний суд зазначив про передчасність висновків місцевого суду про те, що умови договорів не містять відповідних положень про відповідальність відповідача-покупця за неналежне виконання своїх зобов`язань за такими договорами, допустивши неповноту з`ясування обставин справи та задовольнивши заявлену до стягнення пеню на підставі Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №888 від 25.07.1988, оскільки пунктом 6.5. укладених між сторонами правочинів передбачена відповідальність (оперативно-господарська санкція) відповідача за несвоєчасну оплату товару у вигляді притримання поставки товару позивачем відповідно до статті 236 ГК України.

Апеляційний суд зауважив, що в силу частини 2 статті 235 ГК України, до суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що пунктом 6.5. договорів поставки, укладених між сторонами спору, визначена відповідальність сторін за порушення умов договорів поставки, яка не передбачає застосування до відповідача пені за прострочення оплати поставленої позивачем продукції.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів абзацу 2 пункту 66 Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №888 від 25.07.1988, оскільки зазначене Положення застосовується лише у тому випадку, якщо інше не передбачено договором, та зіслався на правову позицію Верховного Суду у постановах від 10.04.2019 у справі №910/4930/18 та від 05.06.2019 у справі №910/4927/18.

3.5. Апеляційним судом відхилено доводи позивача про те, що відповідач рознарядкою на поставку продукції підтвердив спроможність виконати свої зобов`язання за договором поставки в частині оплати як підставу для задоволення позову в частині стягнення пені.

Суд апеляційної інстанції встановив, що пунктом 5.2. договору поставки визначено, що поставка продукції проводиться партіями впродовж п`яти днів тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції.

Апеляційним судом встановлено, що з рознарядки на поставу продукції №17-03-04/1 від 22.10.2018 вбачається, що в ній викладено лише дозвіл відповідача відвантажити визначену рознарядкою продукцію, однак, зазначена рознарядка не містить інформації щодо можливості/неможливості оплатити відповідну продукцію, а є лише підтвердженням готовності замовника до прийому продукції.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про помилкове застосування місцевим судом до спірних правовідносин Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №888 від 25.07.1988, як підстави для нарахування відповідачу пені за несвоєчасний розрахунок за поставлену йому позивачем партіями продукцію на підставі спірних договорів поставки.

4. Не погоджуючись з прийнятою апеляційним судом постановою 11.11.2019 у справі №910/4450/19, позивач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 в частині відмови в позові про стягнення пені на суму 80 645, 14 грн. та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 у даній справі.

4.1. Позивач зауважив, що висновки суду апеляційної інстанції щодо можливості застосування пункту 6.5. спірних договорів поставки як передбаченої умовами укладеного договору відповідальності АТ "Українська залізниця" в особі філії "Дарницький вагоноремонтний завод" за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати продукції є формальними, оскільки позивач не мав права притримати постачання продукції, за яку передбачена подальша оплата у чітко встановлений строк і, як наслідок, відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату поставленої продукції в договорі відсутня.

4.2. За доводами позивача, апеляційним судом виключно з формальних міркувань в порушення норм матеріального права відмовлено у застосуванні до спірних правовідносин Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №888 від 25.07.1988.

4.3. Водночас, висновки місцевого суду за змістом рішення від 18.07.2019 відповідають нормам матеріального права та правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 10.04.2019 у справі №910/4930/18, від 05.06.2019 у справі №910/4927/18, про те, що Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР №888 від 25.07.1988, застосовується в тому випадку, якщо інше не передбачено договором.

5. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/4450/19 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: Мамалуя О.О. - головуючого, Баранця О.М., Студенця В.І., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2019.

6. Ухвалою Верховного Суду від 12.12.2019 у складі колегії суддів: Мамалуя О.О. - головуючого, Баранця О.М., Студенця В.І. відкрито касаційне провадження у справі №910/4450/19 за касаційною скаргою ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

7. Ухвалою Верховного Суду від 07.02.2020 у складі колегії суддів: Мамалуя О.О. - головуючого, Баранця О.М., Студенця В.І. справу №910/4450/19 разом із касаційною скаргою ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

7.1. Зазначена ухвала мотивована тим, що при розгляді справи №910/4450/19 за касаційною скаргою ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" на постанову апеляційного суду від 11.11.2019, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Мамалуй О.О., Баранець О.М., Студенець В.І. вважає за необхідне відступити від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 05.06.2019, прийнятій у справі №910/4927/18 у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Білоус В.В., Васьковський О.В., Ткаченко Н.Г., про незастосування до спірних правовідносин з поставки Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР за №888 від 25.07.1988, при вирішенні спору про стягнення з відповідача штрафних санкцій за недопоставку продукції.

7.2. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Мамалуй О.О., Баранець О.М., Студенець В.І. в ухвалі від 07.02.2020 у справі №910/4450/19 зауважила, що встановлення сторонами в договорі оперативно-господарської санкції не свідчить про відмову сторін від застосування приписів Положення №888 в частині, якою встановлюються штрафні санкції, оскільки такі санкції можуть застосовуватися одночасно та не виключають одна одну. Зважаючи на те, що умовами укладених між сторонами правочинів не передбачена відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату товару у вигляді штрафної санкції, тоді як така відповідальність передбачена Положенням про постачання продукції виробничо-технічного призначення №888 від 25.07.1988, яким сторони спору у справі регулюють свої відносини згідно з пунктом 12.11. договорів поставки, зазначена колегія суддів вважає, що позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача пеню на підставі пункту 66 цього Положення.

8. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/4450/19 визначено колегію суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у складі: Катеринчук Л.Й. - головуючої, Баранця О.М., Булгакової І.В., Дроботової Т.Б., Львова Б.Ю., Пількова К.М., Селіваненка В.П., Ткача І.В., Ткаченко Н.Г., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 12.02.2020.

9. Зважаючи на те, що справу №910/4450/19 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з підстав необхідності відступу від висновку щодо незастосування до спірних правовідносин Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР за №888 від 25.07.1988, викладеного у постанові від 05.06.2019 у справі №910/4927/18, яка розглядалась колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Білоуса В.В. Васьковського О.В., Ткаченко Н.Г., які входять до складу іншої судової палати, ніж судді Мамалуй О.О., Баранець О.М., Студенець В.І., колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, керуючись частиною 2 статті 302 ГПК України, прийняла зазначену справу до свого розгляду ухвалою від 21.02.2020.

10. Вивчивши матеріали касаційної скарги ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" та мотиви, на підставі яких постановлено ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2020, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає підстав для розгляду касаційної скарги позивача у справі №910/4450/19 Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду з огляду на таке.

10.1. Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, є Верховний Суд, у складі якого діє Касаційний господарський суд (пункт 3 частини 2 статті 37 Закону).

Частинами 6, 7 статті 37 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що у Касаційному господарському суді обов`язково створюються окремі палати для розгляду справ щодо (про): 1) банкрутство; 2) захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством; 3) корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів. Інші палати у касаційних судах створюються за рішенням зборів суддів касаційного суду.

Згідно з рішенням зборів суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду №2 від 14.12.2017, сформовано склад об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у кількості дев`яти суддів (вісім суддів обраних зборами суддів КГС ВС та Голова КГС ВС за посадою): Баранця О.М. , Булгакової І.В., Дроботової Т.Б., Катеринчук Л.Й. Львова Б.Ю., Пількова К.М., Селіваненка В.П., Ткача І.В., Ткаченко Н.Г.

10.2. В силу пункту 1 частини 1 статті 44 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", до повноважень об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду віднесено здійснення правосуддя в порядку, встановленому процесуальним законом.

Згідно з частиною 3 статті 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 302 ГПК України, Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Відтак, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду здійснює касаційний перегляд лише тих справ, під час розгляду яких колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про необхідність відступу від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

За відсутності подібності правовідносин у справі, яка розглядається, із справою, від правового висновку, висловленого у якій колегією Касаційного господарського суду з іншої судової палати, вважає за необхідне відступити колегія суддів, що передала справу на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду, така справа підлягає розгляду колегією суддів Касаційного господарського суду, визначеною в автоматизованому порядку серед усіх суддів Верховного Суду з відповідною спеціалізацією.

Отже, законодавцем передбачено процесуальну можливість передання на розгляд об`єднаної палати касаційного суду справи, якщо в аналогічній (подібній) справі колегією суддів з іншої судової палати прийнято постанову з викладенням іншого висновку щодо застосування норми права, аніж позиція відповідної колегії суддів, що розглядає справу.

Подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет) для розгляду справи об`єднаною палатою касаційного суду.

10.3. При переданні справи №910/4450/19 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду колегія суддів Верховного Суду у складі: Мамалуя О.О. - головуючого, Баранця О.М., Студенця В.І. в ухвалі від 07.02.2020 зазначила про необхідність відступу від висновку Верховного Суду у складі колегії: Білоуса В.В. - головуючого, Васьковського О.В., Ткаченко Н.Г., викладеного у постанові від 05.06.2019 у справі №910/4927/18 щодо незастосування до спірних правовідносин Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР за №888 від 25.07.1988, в частині нарахування штрафних санкцій за недопоставку продукції виробничо-технічного призначення (металобрухту).

В обґрунтування подібності правовідносин у справах №910/4450/19 та №910/4927/18 колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Мамалуя О.О. - головуючого, Баранця О.М., Студенця В.І. зазначила, що предметом позовів у зазначених справах є стягнення штрафних санкцій, нарахованих на підставі Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР за №888 від 25.07.1988, на яке міститься вказівка в укладених між сторонами договорах поставки.

Водночас, судами у справах №910/4450/19 та №910/4927/18 встановлено, що умовами договорів передбачено відповідальність за різні порушення при виконанні договорів поставки, на які посилалися позивачі у зазначених справах.

10.4. За змістом позовної заяви у справі №910/4450/19 вбачається, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача 80 645, 14 грн. пені за несвоєчасну оплату поставленої позивачем продукції в розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, яку розраховано на підставі абзацу 2 пункту 66 Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР за №888 від 25.07.1988.

Водночас, під час касаційного перегляду справи №910/4927/18 Верховним Судом встановлено, що позивач заявив до стягнення з відповідача 3 147 237, 89 грн. штрафу за недопоставку товару, який обчислено на підставі пункту 57 Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР за №888 від 25.07.1988, як 8% вартості не поставленої у строк продукції за окремими найменуваннями номенклатури (асортименту).

Отже, правовідносини у справах №910/4450/19 та №910/4927/18 не є подібними, оскільки різняться за предметом позову (у справі №910/4450/19 - стягнення пені за несвоєчасну оплату продукції, а у справі №910/4927/18 - стягнення штрафу за недопоставку товару), обставинами справи та правовим регулюванням спірних правовідносин (у разі відсутності у договорі поставки товарів виробничо-технічного призначення умов щодо відповідальності сторін, за умов прострочення покупця в оплаті поставленого товару пеня розраховується як 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочення (абзац 2 пункту 66 Положення №888 від 25.07.1988), а якщо постачальником допущено недопоставку товару (продукції) - на користь покупця стягується штраф у розмірі 8% вартості не поставленої у строк продукції (пункт 57 Положення №888 від 25.07.1988).

З огляду на зазначене, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що у справі №910/4450/19 відсутній предмет (об`єкт) для розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду, оскільки Верховний Суд у постанові від 05.06.2019 у справі №910/4927/18 не викладав висновку щодо застосування у подібних правовідносинах абзацу 2 пункту 66 Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР за №888 від 25.07.1988, при нарахуванні штрафних санкцій (пені).

За таких обставин, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що справа №910/4450/19 підлягає поверненню на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Мамалуй О.О. - головуючий, Баранець О.М., Студенець В.І.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 301, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, -

У Х В А Л И В:

Справу №910/4450/19 за позовом Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Дарницький вагоноремонтний завод" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 209 305, 77 грн. повернути на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Мамалуй О.О. - головуючий, Баранець О.М., Студенець В.І.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді О.М. Баранець

І.В. Булгакова

Т.Б. Дроботова

Б.Ю. Львов

К.М. Пільков

В.П. Селіваненко

І.В. Ткач

Н.Г. Ткаченко