СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2020 р. Справа № 905/1938/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді: при секретарі судового засідання:Зубченко І.В. (доповідач), Гребенюк Н.В., Чернота Л.Ф. Мартинчук М.В.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ (вх.№287 Д/3 від 17.01.2020р.)
на рішення господарського суду Донецької області
ухвалене20.12.2019р. (повний текст складено та підписано 20.12.2019р. у м.Харкові)
у справі№905/1938/19 (суддя Зекунов Е.В.)
за позовомАкціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ
до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат», м.Часів Яр Донецької області
простягнення 70.396,47грн.

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ, позивач, звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат», м.Часів Яр Донецької області, про стягнення 70.396,47грн., у тому числі пені в сумі 18.782,56грн., 3% річних у сумі 16.948,44грн., інфляційних у сумі 34.665,47грн. Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов договору постачання природного газу №3329/1718-ТЕ-6 від 18.10.2017р. щодо здійснення своєчасних розрахунків за отриманий природний газ.

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.12.2019р. (повний текст складено та підписано 20.12.2019р.) у справі №905/1938/19 позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3% річних у сумі 16.948,34грн., інфляційні в сумі 34.665,47грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1.408,45грн. У решті позовних вимог (про стягнення пені в сумі 18.782,56грн. та 3% річних у сумі 0,10грн.) відмовлено.

Приймаючи рішення у справі №905/1938/19, господарський суд дійшов висновку про наявність простроченого виконанням грошового зобов`язання та, перевіривши наданий позивачем розрахунок, визначив, що розрахунок інфляційних є законним та обґрунтованим, а розрахунок 3% річних є арифметично невірним, на підставі чого судом зроблено власний розрахунок. Відмова у стягненні пені мотивована наявністю мораторію на нарахування та стягнення штрафних санкцій на підставі ч.2 ст.2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" №85-VІІІ від 13.01.2015р. (далі - Закон) та можливістю застосування названого Закону до правовідносин сторін.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно резолютивної частини якої просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 20.12.2019р. у справі №905/1938/19 у частині відмови у стягненні пені в розмірі 18.782,56грн. та 3% річних у сумі 0,10грн., прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. За твердженнями скаржника, рішення місцевого господарського суду винесене з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст.625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015р. та норм процесуального права, а саме ст.ст.73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при неповному з`ясуванні обставин справи та недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає наступне:

- судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин положення Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015р., оскільки позивач не має статусу «енергопостачальної компанії», а має статус «постачальника природного газу», а також з огляду на те, що природний газ не є предметом договору постачання енергоресурсів. В обґрунтування зазначеного твердження скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 16.10.2018р. у справі №913/65/18;

- господарським судом Донецької області не враховано, що 30.04.2018р. Президентом України підписано указ, яким припинено проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, у зв`язку з чим Закон України №85-VІІІ від 13.01.2015р. не може бути застосований до спірних правовідносин (у частині стягнення пені) після 30.04.2018р., а тому в будь-якому випадку рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені, яка нарахована після 30.04.2018р., підлягає скасуванню;

- здійснений позивачем розрахунок 3% річних є арифметично вірним, а тому місцевим господарським судом безпідставно відмовлено у стягненні 3% річних у сумі 0,10грн.

Для розгляду справи згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2020р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Гребенюк Н.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.01.2020р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишено без руху з метою усунення скаржником допущених при її поданні недоліків.

Після усунення позивачем недоліків апеляційної скарги, ухвалою суду від 06.02.2020р. у справі №905/1938/19 відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою та зобов`язано відповідача у строк до 21.02.2020р. включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу.

На поштову адресу Східного апеляційного господарського суду 24.02.2020р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) від Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» надійшов відзив на апеляційну скаргу, який було направлено на адресу суду 19.02.2020р. (у межах визначеного судом строку), про що свідчить відтиск поштового штемпелю, наявний на конверті, у якому надійшов документ. За коротким змістом відзиву заявник наголошує, що в апеляційній скарзі не наведено достатніх підстав для скасування оскаржуваного рішення, у той час як рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим та таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним відповідач просить рішення господарського суду Донецької області від 20.12.2019р. залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Після проведення підготовчих дій в порядку ст.267 ГПК України Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 24.02.2020р. призначив апеляційну скаргу позивача до розгляду без повідомлення сторін справи (у порядку письмового провадження) у світлі приписів ч.10 ст.270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи, що відповідного клопотання від сторін не надходило, а судова колегія з власної ініціативи не встановила необхідності розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з повідомленням сторін справи. Останні були повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження належним чином.

Згідно із вимогами ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як встановлено господарським судом Донецької області та вбачається з наявних матеріалів справи, 18.10.2017р. між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (далі - споживач) укладено договір №3329/1718-ТЕ-6 постачання природного газу (далі договір), за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п.2.1 постачальник передає споживачу з 01.10.2017р. по 31.03.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 555,320тис.куб.м.

Пунктом 3.7 сторони погодили, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

Вартість газу погоджена сторонами у розділі 5 договору. Так, ціна за 1000куб.м. газу на дату укладення договору становить 4.942,00грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5.930,40грн. (п.5.2 договору).

За умовами п.6.1 оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу.

Відповідно до п.8.2 у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 12.1 сторони погодили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017р. до 31.03.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

11.01.2018р. сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до договору постачання природного газу від 18.10.2017р. №3329/1718-ТЕ-6, згідно умов якої пункт 8.2 договору викладено у наступній редакції: «У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення».

Додатковою угодою №2 від 19.04.2018р. до договору постачання природного газу від 18.10.2017р. №3329/1718-ТЕ-6 розділ 12 «Строк дії договору» викладено у наступній редакції: « 12.1. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017р. по 31.05.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення».

Договір та додаткові угоди до нього підписані з обох сторін, підписи скріплені печатками підприємств.

На виконання умов договору сторонами підписано та скріплено печатками підприємств акти приймання-передачі природного газу за період жовтень 2017р. - квітень 2018р. на загальну суму 3.080.190,46грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ на суму 3.080.190,46грн. Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень матеріали справи не містять.

Неналежне виконання Публічним акціонерним товариством «Часівоярський вогнетривкий комбінат» умов договору №3329/1718-ТЕ-6 постачання природного газу від 18.10.2017р. в частині здійснення своєчасної оплати отриманого природного газу зумовило звернення Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до суду за захистом порушеного права.

Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору №3329/1718-ТЕ-6 від 18.10.2017р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з купівлі-продажу.

Сутність заявлених позовних вимог полягає у спонуканні відповідача до сплати нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України на суму несвоєчасно виконаних грошових зобов`язань 3% річних у сумі 16.948,44грн. та інфляційних у сумі 34.665,47грн., а також пені у розмірі 18.782,56грн., стягнення якої передбачено пунктом 8.2 договору №3329/1718-ТЕ-6 від 18.10.2017р.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 ГК України та ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст.202 ГК України та ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, довідки по операціях по підприємству відповідача та не заперечується сторонами, грошове зобов`язання споживача перед постачальником за поставлений природний газ виконане з порушенням узгодженого сторонами у договорі строку.

За змістом ст.625 ЦК України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних та інфляційних.

Так, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 16.948,44грн. за загальний період з 28.11.2017р. по 28.11.2018р. та інфляційні у сумі 34.665,47грн. за загальний період з січня 2018р. по жовтень 2018р.

Оскільки матеріали справи свідчать про порушення відповідачем строків виконання зобов`язань, передбачених умовами договору №3329/1718-ТЕ-6 від 18.10.2017р., з оплати отриманого від позивача у власність природного газу, останній цілком управнений був вимагати сплати заявлених до стягнення нарахувань на суму прострочених виконанням грошових зобов`язань.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, господарський суд Донецької області дійшов висновку, що розрахунок інфляційних є законним та обґрунтованим, а розрахунок 3% річних є арифметично невірним, на підставі чого судом зроблено власний розрахунок. Як результат, місцевим господарським судом стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3% річних у сумі 16.948,34грн. (у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 3% річних у сумі 0,10грн. відмовлено) та інфляційні в сумі 34.665,47грн. (у заявленому позивачем розмірі).

За змістом апеляційної скарги Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" наголошує, що здійснений позивачем розрахунок 3% річних є арифметично вірним, а тому судом першої інстанції безпідставно відмовлено у стягненні 3% річних у сумі 0,10грн.

Разом з тим, перевіривши здійснений позивачем розрахунок заявлених до стягнення 3% річних, Східний апеляційний господарський суд вважає вірним висновок господарського суду Донецької області про те, що останній є арифметично невірним і, як наслідок, про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 16.948,34грн.

При цьому наявність правових підстав для стягнення інфляційних та правильність їх розміру сторонами не оспорюється.

Своєю чергою, за змістом ст.ст.549, 611 ЦК України та ст.ст.216-218 ГК України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є також право кредитора вимагати, зокрема, сплати пені, передбаченої пунктом 8.2 договору №3329/1718-ТЕ-6 від 18.10.2017р.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобов`язання становить 18.782,56грн. за загальний період прострочення з 28.11.2017р. по 25.11.2018р.

Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у частині стягнення пені з огляду на наявність мораторію на нарахування та стягнення штрафних санкцій на підставі ч.2 ст.2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" №85-VІІІ від 13.01.2015р. та можливість застосування названого Закону до правовідносин сторін.

Згідно з ч.2 ст.2 названого Закону встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач наголошує на тому, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин положення Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015р., оскільки Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не має статусу «енергопостачальної компанії», а також з огляду на те, що природний газ не є предметом договору постачання енергоресурсів.

Спростовуючи дані твердження, Східний апеляційний господарський суд зауважує наступне. Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 18.01.2019р. у справі №913/66/18, прийнятій об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, на підставі аналізу п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998р. №747 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу", п.5, 6 статуту Компанії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998р. №747 (у редакції, яка діяла на момент прийняття Закону України), Закону України "Про енергозбереження", п.1.5 ст.1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" були викладені наступні правові висновки: природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів; Компанія є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону України.

Крім того, Східний апеляційний господарський суд зауважує, що наведені положення Закону України поширюються на правовідносини між енергопостачальними компаніями і виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг і не містять обмежень щодо виду енергетичних ресурсів.

Аналогічна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 31.01.2019р. у справі №905/272/18, від 21.03.2019р. у справі №905/1100/18, від 01.11.2019р. у справі №913/12/19, від 28.11.2019р. у справі №905/1101/18, від 22.01.2020р. у справі №913/223/19, від 22.01.2020р. у справі №905/1879/18, від 13.02.2020р. у справі №913/230/19, від 03.03.2020р. у справі №913/408/19.

Посилання скаржника на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16.10.2018р. у справі №913/65/18, судовою колегією не приймаються, оскільки такі висновки були предметом аналізу у постанові від 18.01.2019р. у справі №913/66/18, прийнятій об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, і були зроблені вищевказані правові висновки.

Крім того, посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 16.10.2018р. у справі №913/65/18 не може слугувати підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки даною постановою скасовано рішення місцевого та апеляційного судів і справу передано на новий розгляд. А передача справи на новий розгляд не означає остаточного вирішення спору в ній, тому й відповідний висновок (про те, чи є позивач енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону) міг бути зроблений лише в судовому акті, яким спір зі справи вирішувався по суті.

Разом з іншим, враховуючи наявні в матеріалах справи ліцензії відповідача на виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, видані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, а також рішення виконавчого комітету Часівярівської міської ради від 25.01.2006р., згідно якого відповідач визначений виробником послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у місті Часів Яр, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що Публічне акціонерне товариство «Часівоярський вогнетривний комбінат» є теплопостачальним та теплогенеруючим підприємством. При цьому, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м.Часів Яр Донецької області, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1275-р.

Отже, встановивши, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо поширення на спірні правовідносини, пов`язані із стягненням пені, мораторію, встановленого частиною 2 статті 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" від 13.01.2015р. №85-VIII, а тому обґрунтовано відмовив у позові щодо стягнення з відповідача 18.782,56грн. пені, нарахованої за загальний період прострочення з 28.11.2017р. по 25.11.2018р.

Посилання позивача на закінчення антитерористичної операції, підтвердженням чого є Указ Президента України від 30.04.2018р. №116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях» (указ для службового користування) є неприйнятними з огляду на те, що Указ Президента України від 14.04.2014р. №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» є чинним, тобто період проведення антитерористичних дій триває незалежно від зміни назви самої військової операції.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що Указом Президента від 30.04.2018р. №116/2018 затверджено рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей». Тобто, виходячи з назви самого рішення Ради національної безпеки і оборони України вбачається, що антитерористична операція на території Донецької та Луганської областей триває, що спростовує доводи позивача щодо завершення антитерористичної операції.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» №2268 від 18.01.2018р. були внесені зміни до деяких законодавчих актів України. Так, статтю 3 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» було доповнено абзацом 10: «антитерористична операція може здійснюватися одночасно із відсіччю збройної агресії в порядку статті 51 Статуту Організації Об`єднаних націй та/або в умовах запровадження воєнного чи надзвичайного стану відповідно до Конституції України та законодавства України».

Отже, колегія суддів робить висновок, що діючі норми права не містять дати закінчення антитерористичної операції, а дають підстави вважати, що антитерористична операція продовжується операцією об`єднаних сил.

Крім того, суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи апелянта, враховує, що згідно зі статтею 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" мораторій на нарахування та стягнення пені встановлено на час, визначений у статті 1 цього Закону, тобто до 31.12.2020р.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення у справі №905/1938/19 прийняте із додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування судового рішення. За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, на рішення господарського суду Донецької області від 20.12.2019р. (повний текст складено та підписано 20.12.2019р.) у справі №905/1938/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 20.12.2019р. (повний текст складено та підписано 20.12.2019р.) у справі №905/1938/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 01.04.2020р.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя Л.Ф. Чернота