У Х В А Л А

06 квітня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/257/20
Суддя Шморгун В. В., розглянувши матеріали позовної заяви №б/н від 27.03.2020

Позивач: Фермерське господарство «Енерго Мости»,

, вул. Центральна, 74, с. Стрільче, Горохівський район, Волинська область, 45734

(представник позивача - адвокат Прокоф`єв Богдан Іванович, АДРЕСА_1 )

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Оскар Агро»,

, вул. Трипільська, 57, с. Кобижча, Бобровицький район, Чернігівська область, 17411

Предмет спору: про стягнення 78 370,28 грн та розірвання договору суборенди,

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Енерго Мости» звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оскар Агро», у якому просить суд:

- стягнути з відповідача 78 370,28 грн, з яких 66217,97 грн заборгованості зі сплати орендної плати; 8260,39 грн пені; 1704,00 грн - 3% річних та 2187,92 грн інфляційних втрат;

- достроково розірвати договір суборенди землі №б/н від 19.12.2017, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оскар Агро» щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 47,791 га, яка знаходиться на території Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області, кадастровий номер :01:000:0070, номер запису про право - 25270351.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним:

20.12.2013 між Головним управлінням Держземагентства у Львівській області та громадянином ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого останній отримав в оренду земельну ділянку загальною площею 47,791 га, яка знаходиться на території Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області, кадастровий номер :01:000:0070, для створення фермерського господарства. Після отримання цієї земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 17.03.2017 зареєстрував Фермерське господарство «Енерго Мости». 19.12.2017 між ОСОБА_1 та ТОВ «Оскар Агро» укладено договір суборенди землі щодо вказаної земельної ділянки. У порушення умов укладеного договору суборенди відповідач, починаючи з лютого 2018 року не сплачував орендну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 66217,97 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань зі сплати орендної плати, позивач нарахував та заявив до стягнення 8260,39 грн пені, 1704,00 грн - 3% річних та 2187,92 грн інфляційних втрат. Оскільки відповідач систематично не сплачує орендну плату, позивач, посилаючись на ст. 651 Цивільного кодексу України, 141 Земельного кодексу України, ст. 31 Закону України «Про оренду землі», просить розірвати договір суборенди від 19.12.2017.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Частиною 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 30 Господарського процесуального кодексу України встановлена виключна підсудність справ.

Виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної' підсудності. У цих категоріях справ не допускається також договірна підсудність.

Так, ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

При цьому тлумачення ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України повинно відбуватися з урахуванням принципу правової визначеності, який, в аспекті даного спору, полягає у забезпеченні здатності вірного тлумачення закону пересічною особою. Зокрема, встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.07.1995 у справі "Толстой-Милославський" (Tolstoy Miloslavsky) проти Сполученого Королівства (скарга №18139/91), визначаючи зміст терміну "передбачений законом" сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону.

З огляду на зазначений підхід Європейського суду з прав людини до тлумачення правових норм, положення ч. 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України означають, що спір має розглядатися за правилами виключної підсудності, коли нерухоме майно, право власності на таке майно або інші вимоги, що стосуються нерухомого майна, є предметом спору.

Водночас, як свідчить правозастосовна практика Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 20.09.2018 у справі № 902/919/17, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Згідно з положеннями ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За таких обставин, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

При цьому виключна підсудність встановлена з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи. Зазначені у законі суди можуть здійснити такий розгляд, оскільки в районі їх діяльності знаходиться основна маса доказів.

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду у справі № 638/1988/17 від 10.04.2019 правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Згідно з ч. 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах у справі № 460/4286/16-ц від 23.01.2018 та у справі № 640/16548/16-ц від 16.05.2018, до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла внаслідок несплати орендної плати, та розірвати договір суборенди землі №б/н від 19.12.2017, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оскар Агро» щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 47,791 га, яка знаходиться на території Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області, кадастровий номер :01:000:0070, номер запису про право - 25270351.

Тобто даний спір стосується не лише зобов`язальних відносин між сторонами, але й взагалі припинення цивільного права на нерухоме майно.

З огляду на викладене, суд вважає, що спір у даній справі виник з приводу нерухомого майна, оскільки позовні вимоги мають явний, очевидний та нерозривний правовий зв`язок із нерухомим майном, а саме земельною ділянкою, відповідно, і позов має розглядатися за правилами виключної підсудності.

Таким чином, дана вимога стосується прав на об`єкт нерухомого майна, а тому підсудність цього спору повинна визначатися за правилами, встановленими статтею 30 Господарського процесуального кодексу України "Виключна підсудність".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що місцезнаходженням земельної ділянки, щодо якої виник спір, є Львівська область, суд дійшов висновку, що за правилами виключної підсудності вирішення даного спору відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду Львівської області.

Згідно із ч. 3 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до п. 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. 1, 27, 30, 31, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Справу №927/257/20 за позовом Фермерського господарства «Енерго Мости» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оскар Агро» про стягнення 78 370,28 грн та розірвання договору суборенди передати за виключною підсудністю до Господарського суду Львівської області (79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвалу може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 та п. 4 Прикінцевих положень цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Шморгун