ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2020 р. Справа№ 910/8604/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Разіної Т.І.

Іоннікової І.А.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» (вх. № 09.1-04.1/1137/20 від 05.02.2020)

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 16.01.2020 (повний текст складено 17.01.2020)

у справі № 910/8604/19

за заявою Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» від 10.12.2019 про визнання недійсним при прийнятті рішення правочину, пов`язаного з предметом спору у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про зобов`язання укласти договір та вчинити певні дії

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагонтрансойл»

про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовної заяви та заяви про визнання недійсним правочинів

Приватне акціонерне товариство «Івано-Франківськцемент» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов`язання укласти договір про занесення даних до Автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів про власні вантажні вагони у зв`язку із зміною власника, а також зобов`язання вчинити дії щодо внесення даних до вказаного банку даних, оскільки відповідач відмовив у здійсненні вказаних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 27.09.2019 прийнято позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагонтрансойл», до розгляду (спільно з первісним позовом) та вимоги за позовом третьої особи об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

10.12.2019 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про визнання недійсним при прийнятті рішення правочину, пов`язаного з предметом спору у справі.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що у період з 31.10.2019 по 01.11.2019 до відомостей в Автоматизований банк даних парку вантажних вагонів були внесені зміни шляхом виключення запису про перебування спірних 97 вагонів в оперативному управлінні позивача. Однак, позивач вважає, що Порядком внесення інформації в автоматизований банк даних вантажних вагонів компаній-операторів, затвердженим заступником начальника генерального директора АТ «Укрзалізниця» від 24.11.2015 № ЦЗМ-14/1749, не передбачено повноважень на одностороннє внесення змін до вказаного банку даних щодо відомостей, які стосуються перебування вагонів в оперативному управлінні компанії-оператора без її згоди.

Відтак, позивач просив визнати недійсними відповідні правочини по внесенню змін до відомостей, що містяться в автоматизованому банку даних вантажних вагонів стосовно вилучення запису про перебування спірних-97 залізничних вагонів в операторському управлінні позивача.

1.2 короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2020 заяву Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» від 10.12.2019 про визнання недійсним правочину повернуто без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що викладені позивачем у заяві від 10.12.2019 про визнання недійсними правочинів, пов`язаними із предметом спору, вимоги не відповідають положенням частини 3 статті 237 ГПК України, оскільки стосуються визнання недійсними юридичних фактів, що не є правочинами.

За наведених обставин, оскільки позивачем не дотримано подання заяви з урахуванням вимог та відомостей, що вимагаються частиною 3 статті 237 ГПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про її невідповідність пункту 7 частини 1 статті 170 ГПК України, у зв`язку з чим така заява підлягала поверненню без розгляду на підставі частини 4 статті 170 ГПК України.

1.3 короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Приватне акціонерне товариство «Івано-Франківськцемент» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. № 09.1-04.1/1137/20 від 05.02.2020), у якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2020 у справі №910/8604/19 та направити матеріали заяви Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» від 10.12.2019 про визнання правочинів недійсними для розгляду до Господарського суду міста Києва.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2020 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Разіна Т.І., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №910/8604/19 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» (вх. № 09.1-04.1/1137/20 від 05.02.2020) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2020. Апеляційний перегляд оскаржуваної ухвали вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

05.02.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагонтрансойл» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

04.03.2020 від Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала була прийнята з порушенням норм процесуального права, а саме ч. 3 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що вносячи запис про внесення змін до відомостей в АБД ПВ стосовно виключення запису про перебування спірних вагонів в оперативному віданні позивача по своїй суті є правочином, який прямо пов`язаний з предметом спору, а тому подана позивачем заява відповідала нормам чинного законодавства.

Крім того, за твердженням позивача, неправильне тлумачення судом першої інстанції норм процесуального права встановлених ч. 3 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України призвело до безпідставного повернення заяви позивача про визнання недійсним правочинів пов`язаних з предметом спору, а відтак до обмеження прав позивача.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецвагонтрансойл» у своєму відзиві не погоджується з доводами апеляційної скарги, зазначає, що вона є безпідставною та необґрунтованою, а підстави для її задоволення відсутні.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецвагонтрансойл» у своєму відзиві наголошує, що проведення реєстраційних дій не є правочином в розумінні норм чинного законодавства, а є юридичними фактами, які не можуть бути визнані недійсними в порядку ч. 3 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України.

В свою чергу, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» у своєму відзиві зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» зазначає, що заявником до поданої ним заяви не було долучено доказів, які б підтверджували її зміст, а подана заява не пов`язана з предметом спору в даній справі.

2.4. інші процесуальні дії у справі

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Нормами п. 6 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Виходячи із зазначених правових норм, перегляд оскаржуваної ухвали підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як було визначено ухвалою про відкриття провадження у справі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи

Приватне акціонерне товариство «Івано-Франківськцемент» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов`язання укласти договір про занесення даних до Автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів про власні вантажні вагони у зв`язку із зміною власника, а також зобов`язання вчинити дії щодо внесення даних до вказаного банку даних, оскільки відповідач відмовив у здійсненні вказаних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 27.09.2019 прийнято позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагонтрансойл», до розгляду (спільно з первісним позовом) та вимоги за позовом третьої особи об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

10.12.2019 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява про визнання недійсним при прийнятті рішення правочину, пов`язаного з предметом спору у справі.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що у період з 31.10.2019 по 01.11.2019 до відомостей в Автоматизований банк даних парку вантажних вагонів були внесені зміни шляхом виключення запису про перебування спірних 97 вагонів в оперативному управлінні позивача. Однак, позивач вважає, що Порядком внесення інформації в автоматизований банк даних вантажних вагонів компаній-операторів, затвердженим заступником начальника генерального директора АТ «Укрзалізниця» від 24.11.2015 № ЦЗМ-14/1749, не передбачено повноважень на одностороннє внесення змін до вказаного банку даних щодо відомостей, які стосуються перебування вагонів в оперативному управлінні компанії-оператора без її згоди.

Відтак, позивач просив визнати недійсними відповідні правочини по внесенню змін до відомостей, що містяться в автоматизованому банку даних вантажних вагонів стосовно вилучення запису про перебування спірних - 97 залізничних вагонів в операторському управлінні позивача.

3.2 обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначених відповідно до них правовідносин

Як вбачається з прохальної частини заяви, заявник просив ухвалюючи рішення у справі № 909/8604/19 визнати недійсними вчинені АТ «Українська залізниця» в особі Філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» правочини по внесенню змін до відомостей, що містяться в автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів (АБД ПВ) стосовно вилучення запису про перебування вантажних залізничних вагонів №: 62 63 65 66 68 60 61 27 55 54 61 71 31 31 32 38 37 37 36 36 37 37 38 46 5607402 в операторському управлянні ПрАТ «Івано-Франківськцемент».

Враховуючи, що позивачем було подано заяву про визнання недійсним при прийнятті рішення правочину, пов`язаного з предметом спору у справі, а також положення ч. 3 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, на яку посилається заявник, при прийнятті відповідної заяви до розгляду необхідно встановити, чи є оспорювані відповідачем дії правочином та чи дотримано заявником норми процесуального законодавства.

3.3. доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Як вказав суд першої інстанції, обґрунтовуючи подану заяву про визнання недійсними правочинів, пов`язаних із предметом спору, позивач визначає такими правочинами вчинення відповідачем дій по вилученню записів про перебування залізничних вагонів в операторському управлінні позивача, що містяться в автоматизованому банку даних вантажних вагонів.

Отже, оскільки спір у даній справі виник щодо здійснення реалізації позивачем права користування власними залізничними вагонами відповідно до їх цільового призначення, то на цивільні правовідносини з цих питань також розповсюджуються правила перевезень на окремих видах транспорту, що визначаються законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Правила перевезень на окремих видах транспорту затверджуються відповідними транспортними міністерствами, які мають відповідати вимогам відповідних транспортних статутів і кодексів.

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, визначені Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 N 457 визначає.

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України (стаття 5 розділу 1 Загальних положень).

З метою поліпшення організації експлуатації власних вантажних вагонів на залізничному транспорті загального користування наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17 затверджено Правила експлуатації власних вантажних вагонів.

Відповідно до пункту 3.2 розділу ІІІ Правил експлуатації власних вантажних вагонів не допускається випуск на колії загального користування власних вантажних вагонів, не занесених до АБД ПВ, крім випадків, передбачених пунктом 4.14 розділу IV цих Правил. Занесення даних про власні вантажні вагони до АБД ПВ виконується на підставі договорів між залізницями і власниками вантажних вагонів та з урахуванням до Методичних положень по веденню Автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів, затверджених Радою із залізничного транспорту держав-учасниць СНД 25 квітня 2001 року.

У відповідності до вказаних Правил експлуатації власних вантажних вагонів та Методичних положень по веденню Автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів, затвердженими шістдесят першою Радою із залізничного транспорту держав-учасниць СНД, заступником начальника генерального директора АТ «Укрзалізниця» затверджено Порядок внесення інформації в автоматизований банк даних вантажних вагонів компаній-операторів.

У той же час, ведення інформаційних баз та класифікаторів вантажних вагонів покладено на Державне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр Укрзалізниці».

Згідно з визначенням, що міститься в згаданому вище Порядку, внесення даних по власних вагонах - це процедура первинного внесення до АБД ПВ відомостей про власні вантажні вагони.

Із наведеного слідує, що внесення чи вилучення записів, що містяться в автоматизованому банку даних вантажних вагонів, є специфічним видом дій, що здійснюються уповноваженим підприємством у відповідності до наданих транспортним статутом та нормативними документами повноважень.

Відтак, проведення таким уповноваженим підприємством реєстраційних дій по внесенню змін до відомостей, що містяться в автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів, направлене на можливість здійснення власником вагонів їх експлуатації на залізничному транспорті загального користування, та є окремою підставою виникнення цивільних правовідносин у галузі перевезення.

При цьому, колегія суддів дійшла висновку, що саме по собі внесення відповідних відомостей є закріпленням певного юридичного факту, натомість підстава, на якій здійснюється таке внесення є правочином.

Колегія суддів наголошує, що звертаючись з заявою про визнання недійсним правочину про внесення змін до відомостей, заявник не вказує який це саме правочин, яким чином його було оформлено та реалізовано, а отже заявником не було доведено суду, який саме правочин (оформлений рішенням, договором чи будь-яким іншим чином) ним оскаржується, а тому суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що заявником не дотримано норм ч. 3 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України та п. 7 ч. 1 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для повернення заяви без розгляду на підставі частини 4 статті 170 Господарського процесуального кодексу України.

3.4. чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду

Колегія суддів дійшла висновку, що заявник не довів порушення його прав та охоронюваних законом інтересів оскаржуваною ухвалою.

4 ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1 висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Заявником за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів не було доведено наявності підстав для прийняття судом до розгляду заяви Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» від 10.12.2019 про визнання недійсним при прийнятті рішення правочину, пов`язаного з предметом спору у справі.

4.2 посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Положеннями частини 3 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, разом із договорами та іншими правочинами, є інші юридичні факти (пункт 4 частини 2 вказаної статті).

Положеннями пункту 7 частини 1 статті 170 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема, інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (частина 4 статті 170 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що внесення змін до відомостей, що містяться в автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів не є правочином в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України, а тому апелянтом не спростовано порушення ним положень ч. 3 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при поданні заяви, яку було повернуто судом.

Доводи відповідача та третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та враховані судом.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу суду прийнято у відповідності з вимогами процесуального права, підстав її скасовувати або змінювати не вбачається, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків про наявність підстав для повернення заяви без розгляду.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2020 у справі № 910/8604/19 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» (вх. № 09.1-04.1/1137/20 від 05.02.2020) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2020 у справі № 910/8604/19 залишити без задоволення.

7 РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1. У зв`язку зі залишенням без змін ухвали місцевого господарського суду, розподіл сум судового збору здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 255, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» (вх. № 09.1-04.1/1137/20 від 05.02.2020) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2020 у справі № 910/8604/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2020 у справі № 910/8604/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Т.І. Разіна

І.А. Іоннікова