РІШЕННЯ

Іменем України

02 квітня 2020 року м. Чернігівсправа №927/108/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Тарасевич А.М.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця Барсегян Анжели Маілівни

АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1

до відповідача: Приватного підприємства Агрофірма Ставиське

вул. Українська, 52, с. Ставиське, Козелецький район, Чернігівська область, 17053,

предмет спору: про стягнення 257584,40 грн

За участю:

позивач: Усенко М.М., адвокат;

відповідач: не з`явився.

У судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Фізичною особою-підприємцем Барсегян Анжелою Маілівною подано позов до Приватного підприємства Агрофірма Ставиське про стягнення 257584,40 грн, з яких 218240,00 грн основного боргу, 19243,33 грн пені, 20101,07 грн штрафних санкцій - 30% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, які виникли за договором №20/09/2019 оренди транспортного засобу від 20 вересня 2019 року.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 19 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 12 березня 2020 року; повідомлено сторін, що явка їх представників у судове засідання є обов`язковою; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та всіх доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі; встановлено позивачу строк протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов для подачі до суду відповіді на відзив; встановлено відповідачу строк протягом 2 (двох) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив для подачі до суду заперечення на відповідь позивача на відзив.

В судове засідання 12 березня 2020 року повноважний представник відповідача не з`явився. Про розгляд справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення 22 лютого 2020 року ухвали суду від 19 лютого 2020 року в матеріалах справи /а.с.32/. Про причини не направлення представника в судове засідання 12 березня 2020 року відповідач суду не повідомив.

В судовому засіданні 12 березня 2020 року позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 12 березня 2020 року суд оголосив перерву та призначив наступний розгляд справи по суті на 02 квітня 2020 року.

02 квітня 2020 року в судове засідання з`явився повноважний представник позивача. Представник відповідача в судове засідання 02 квітня 2020 року не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення 14 березня 2020 року поштового відправлення відповідачу в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд встановив:

20 вересня 2019 року між Фізичною особою-підприємцем Барсегян Анжелою Маілівною та Приватним підприємством Агрофірма Ставиське було укладено договір №20/09/2019 оренди транспортного засобу.

Відповідно до п. 1.1. розділу 1 зазначеного договору оренди транспортного засобу, орендодавець передає орендарю в платне строкове користування трактор колісний К-701 з обладнанням, а орендар приймає та оплачує його використання.

Пунктом 1.3. розділу 1 зазначеного договору оренди транспортного засобу сторони погодили, що транспортний засіб надається орендарю для використання його в господарській діяльності для передпосівної обробки ґрунту на його землях.

Відповідно до п. 1.1. розділу 2 зазначеного договору оренди транспортного засобу, орендодавець зобов`язується в триденний строк після підписання цього договору оренди передати в користування орендаря зазначений в п.1 транспортний засіб в належному технічному стані, який забезпечує його нормальну експлуатацію, відповідно до призначення. Передача здійснюється за актом прийому-передачі, який підписується орендарем та орендодавцем та є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 3.2. зазначеного договору оренди транспортного засобу передбачено, що орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Пунктом 5.1. зазначеного договору оренди транспортного засобу сторони визначили, що за користування вказаним у договорі транспортним засобом орендар сплачує орендодавцю орендну плату, яка визначається в протоколі погодження договірної ціни, рахунках та актах виконаних робіт. Факт користування транспортним засобом засвідчується підписанням сторонами акту про підтвердження користування транспортним засобом, який є невід`ємною частиною договору і основним документом для проведення розрахунків. Орендна плата сплачується орендодавцем на протязі 5-ти календарних днів з моменту підписання акту користування транспортним засобом. Орендар за погодженням з орендодавцем може перенести термін виплати орендної плати (п. 5.2.,5.3. договору оренди транспортного засобу).

Згідно з п. 7.1., 7.2. зазначеного договору оренди транспортного засобу, договір вступає в дію з моменту підписання і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором. Договір може бути продовженим за взаємною згодою сторін. Зміна умов договору чи його дострокове розірвання можливе тільки за згодою сторін.

У відповідності до протоколу погодження договірної ціни від 20 вересня 2019 року сторони дійшли згоди про погодження договірної ціни на оренду трактора колісного з обладнанням в розмірі:

- трактор колісний з дисками 400,00 грн за 1 га;

- трактор колісний з культиватором 370,00 грн за 1 га.

У підтвердження факту користування відповідачем транспортним засобом по вищевказаному договору, позивачем додано до позовної заяви копії підписаних уповноваженими представниками сторін актів здачі-приймання робіт (надання послуг), а саме:

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №2 від 10 жовтня 2019 року оренда трактору колісного К-701 з обладнанням (дискування 405 га), загальна вартість робіт (послуг) 162000,00 грн /а.с. 11/;

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №4 від 21 жовтня 2019 року оренда трактору колісного К-701 з обладнанням (культивація 152 га), загальна вартість робіт (послуг) 56240,00 грн /а.с. 12/.

Крім того, до позовної заяви позивачем додано копії акту прийому-передачі від 20 вересня 2019 року та акту прийому-передачі від 31 грудня 2019 року. Вказані акти прийому-передачі підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками /а.с. 10, 13/.

Так, у відповідності до акту прийому-передачі від 20 вересня 2019 року, позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування до 31 грудня 2019 року трактор колісний К-701 з обладнанням.

Згідно з актом прийому-передачі від 31 грудня 2019 року, відповідач передав, а позивач прийняв зі строкового користування трактор колісний К-701 з обладнанням.

Враховуючи приписи п. 5.2. договору оренди транспортного засобу щодо строків сплати орендної плати, відповідач зобов`язаний був сплатити орендну плату за користування транспортним засобом наступним чином:

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №2 від 10 жовтня 2019 року в сумі 162000,00 грн по 15 жовтня 2019 року включно;

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №4 від 21 жовтня 2019 року в сумі 56240,00 грн по 26 жовтня 2019 року включно.

За користування відповідачем транспортним засобом по вищевказаному договору позивачем було виставлено відповідачу рахунки /а.с.14/:

- рахунок №2 від 10 жовтня 2019 року на суму 162000,00 грн

- рахунок №16 від 21 жовтня 2019 року на суму 56240,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за користування транспортним засобом трактором колісним К-701 з обладнанням, орендну плату, передбачену п. 5.1. договору оренди транспортного засобу, у строки встановлені п. 5.2. договору оренди транспортного засобу, не сплатив, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 218240,00 грн, а саме:

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №2 від 10 жовтня 2019 року в сумі 162000,00 грн;

- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №4 від 21 жовтня 2019 року в сумі 56240,00 грн.

Загальна сума боргу за надані послуги з оренди транспортного засобу по зазначеному договору оренди транспортного засобу становить 218240,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №16/01/2020-2 про сплату боргу у розмірі 218240,00 грн. Про отримання відповідачем претензії свідчить копія повідомлення про вручення 25 січня 2020 року поштового відправлення відповідачу, в матеріалах справи /а.с.21/.

Претензія позивача №16/01/2020-2 залишена відповідачем без задоволення.

Відповідач визнав існування боргу у розмірі 218240,00 грн, в підписаному та скріпленому печатками сторін акті звіряння взаємних розрахунків за період з 01 січня 2019 року по 05 лютого 2020 року /копія акту міститься в матеріалах справи /а.с. 22//. Підписання відповідачем вказаного акту звіряння взаємних розрахунків свідчить про визнання ним боргу у розмірі 218240,00 грн.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 05 березня 2019 року у справі №910/1389/18.

За своєю правовою природою, укладений між сторонами договір оренди транспортного засобу є договором найму транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 та ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій, електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1,6 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 798 Цивільного кодексу України, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби.

Частиною 1 статті 799 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі.

У відповідності до ч.1,5 ст.762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З наведених обставин, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 218240,00 грн заборгованості за надані послуги з оренди транспортного засобу є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 19243,33 грн пені за період з 16 жовтня 2019 року по 07 лютого 2020 року.

Пунктом 6.1. зазначеного договору оренди транспортного засобу передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання умов даного договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Судом встановлено, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та не здійснив своєчасну оплату по договору оренди транспортного засобу.

Так, за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №2 від 10 жовтня 2019 року на суму 162000,00 грн, строк оплати по 15 жовтня 2019 року включно, прострочка оплати виникла з 16 жовтня 2019 року.

За актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №4 від 21 жовтня 2019 року на суму 56240,00 грн, строк оплати по 26 жовтня 2019 року включно, прострочка оплати виникла з 27 жовтня 2019 року.

У відповідності до п. 6.3. зазначеного договору оренди транспортного засобу, у разі порушення орендарем строків розрахунків з орендодавцем, орендар зобов`язаний, зокрема, сплатити орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла під час прострочення) від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

У відповідності до ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частинами 4 та 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної та повної сплати орендної плати по зазначеному договору оренди транспортного засобу, а тому перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд доходить висновку, що вимога позивача стосовно стягнення з відповідача пені у розмірі 19243,33 грн підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 20101,07 грн штрафних санкцій - 30% річних за період з 16 жовтня 2019 року по 07 лютого 2020 року.

Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюються договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.4. зазначеного договору оренди транспортного засобу, сторони дійшли згоди, що крім штрафних санкцій, передбачених п.6.3. договору, у разі порушення умов договору, орендар виплачує орендодавцю відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30% річних.

Позивачем зазначено в позовній заяві про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 30% річних. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в цій частині позивач посилається на п.6.4. вказаного договору оренди та ст. 625 Цивільного кодексу України. При проведенні розрахунку позивачем здійснено нарахування 20101,07 грн, не як штрафу (одноразово), а як проценти річних.

Представник позивача в судовому засіданні 02 квітня 2020 року пояснив, що до стягнення заявлено саме відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30% річних, відповідно до п. 6.4. договору оренди та ст. 625 Цивільного кодексу України, а в позовній заяві було помилково зазначено штраф.

Таким чином, суд доходить висновку, що фактично позивачем заявлені до стягнення відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30% річних, відповідно до п. 6.4. договору оренди та ст. 625 Цивільного кодексу України, а не штраф.

У пункті 6.20. постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі №910/1238/17 зазначено, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством. У цьому разі відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі №910/1238/17, від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12).

Отже, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України у договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами, як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Аналізуючи вищевикладені правові позиції та положення п. 6.4. договору оренди транспортного засобу, суд доходить висновку, що заявлена позивачем до стягнення сума є відсотками за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30% річних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок нарахованих відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30% річних, суд доходить висновку, що вимога позивача стосовно стягнення з відповідача 20101,07 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30% річних підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені допустимими доказами, тому доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст. 42, 46, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з Приватного підприємства Агрофірма Ставиське (вул. Українська, 52, с.Ставиське, Козелецький район, Чернігівська область, 17053, ) на користь Фізичної особи-підприємця Барсегян Анжели Маілівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 218240,00 грн основного боргу, 19243,33 грн пені, 20101,07 грн 30% річних.

3.Стягнути з Приватного підприємства Агрофірма Ставиське (вул. Українська, 52, с.Ставиське, Козелецький район, Чернігівська область, 17053, ) на користь Фізичної особи-підприємця Барсегян Анжели Маілівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 3863,77 грн судового збору.

4.Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті.

Повне рішення складено та підписано 02 квітня 2020 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/