ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" березня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3208/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового засідання Драганова А.І.

розглянувши скаргу (вх.№2-267/20 від 06.03.2020р.) Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19) на дії державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, подану у справі №916/3208/19

за позовом: Акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод" (20705, Черкаська область, м. Сміла, вул. Коробейника, 1)

до відповідача: Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19)

про стягнення 199 259,11 грн.

за участю представників сторін:

від відповідача (скаржника): не з`явився;

від суб`єкта оскарження: не з`явився;

від позивача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

30.10.2019р. Акціонерне товариство "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якій просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 132 394,16 грн. інфляційні втрати у сумі 45 497,23 грн, 3% річних у сумі 21 367,72 грн, а також судовий збір у сумі 2 988,89 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.12.2019р. у справі №916/3208/19 позов Акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод" задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця") в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод" пеню у сумі 125 884 грн 59 коп., 3% річних у сумі 21 204 грн 98 коп., інфляційні втрати у сумі 41 537 грн 23 коп., а також судовий збір у сумі 2 829 грн 40 коп., в задоволенні решти позову відмовлено.

20.01.2020р. на примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 28.12.2019р. видано відповідний наказ.

06.03.2020р. до суду надійшла скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", згідно якої скаржник просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця в частині винесення постанови у виконавчому провадженні ВП №61171925 від 06.02.2020 р. про відкриття виконавчого провадження.

Обґрунтовуючи скаргу, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" зазначає, що 20.10.2019р. набрав чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", пунктом 3 прикінцевих та перехідних положень якого передбачена заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Як вказує скаржник, до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" від 07.07.1999 № 847-ХІУ станом на 20.10.2019 включено дані щодо відповідача: "Орган управління Кабінет Міністрів України 400758150 Акціонерне товариство "Українська залізниця" 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5.".

Наведене, за твердженням скаржника, свідчить про те, що після 20.10.2019р. всі виконавчі документи, у яких боржником є Залізниця, та у рамках яких не передбачається стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, підлягають поверненню стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи, що виконавчі дії, спрямовані на виконання наказу суду, були вчинені державним виконавцем у лютому 2020 року, за твердженням скаржника, дії державного виконавця щодо прийняття зазначеної вище постанови від 06.02.2020 (після набрання чинності Законом України "Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації") є неправомірними.

Ухвалою суду від 11.03.2020р. скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" призначено до розгляду в засіданні суду на 23.03.2020р. о 16:30.

16.03.2020р. до суду від Акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод" надійшли заперечення на скаргу, згідно яких останнє зазначає, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист, а отже рішення суду від 28.12.2019р. у справі №916/3208/19 є обов`язковим до виконання.

Як вказує позивач, винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження не є виконавчою дією, а є дією щодо прийняття на виконання виконавчого документу, що в свою чергу є підставою для вчинення подальших виконавчих дій в рамках закону України "Про виконавче провадження".

При цьому, позивач, посилаючись на положення ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", звертає увагу суду на відсутність у державного виконавця підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, що свідчить про правомірність прийняття виконавцем рішення про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, позивач вважає незаконними посилання скаржника на п.3 розділу III прикінцеві і перехідні положення Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", оскільки таким законом жодним чином не заборонено звертати стягнення на грошові кошти, в тому числі і АТ "Українська залізниця".

У судове засідання 23.03.2020р. представники сторін та суб`єкта оскарження не з`явилися. Водночас від АТ "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод" та АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" до суду надійшли клопотання про проведення судового засідання без участі представників сторін.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи вищевказане та встановлені законом обмеження щодо строку розгляду скарги, а також наявні в матеріалах справи клопотання сторін про проведення судового засідання без їх участі, суд вважає за можливе розглянути скаргу, подану у справі №916/3208/19, за відсутності стягувача, боржника та державного виконавця.

Розглянувши вищевказану скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" з наданими доказами, суд дійшов висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України, яка цілком кореспондується з положеннями ст. 1291 Конституції України та положеннями ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №11-рп/2012 від 25.04.2012 невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

За умовами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно висновків Європейського суду, що сформульовані у рішеннях по справах справі "Чіжов проти України", "Глоба проти України", "Деркач та Палек проти України", які в силу положень ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" можуть бути використані судом в якості джерела права, остаточні рішення судів не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду від 28.12.2019р. у справі №916/3208/19, на виконання якого видано судовий наказ, є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як встановлено судом, 06.02.2020р. старшим державним виконавцем першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Ткачовим Андрієм Віталійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61171925 з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області № 916/3208/19 від 20.01.2020р. про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" грошових коштів у сумі 191456,20 грн.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців є однією із засад виконавчого провадження, встановлених статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Не погоджуючись в прийнятим виконавцем рішенням, скаржник зазначає, що діями державного виконавця в частині відкриття виконавчого провадження №61171925 порушено п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №145-ІХ, яким забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Враховуючи, що до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" від 07.07.1999 № 847-ХІV станом на 20.10.2019 включено дані щодо відповідача: "Орган управління Кабінет Міністрів України 400758150 Акціонерне товариство "Українська залізниця" 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5.", всі виконавчі документи, в яких боржником виступає АТ "Українська залізниця", мають бути повернуті стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Надаючи оцінку таким твердженням скаржника, суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

При цьому виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Так, положеннями ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено наступні підстави для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, тобто до моменту відкриття виконавчого провадження, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Крім того відповідно до ч.3 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання: 1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця; 2) в інших випадках, передбачених законом.

При поверненні виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією частиною, приватний виконавець зобов`язаний письмово зазначити підстави повернення, право стягувача оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

В свою чергу положенням ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" визначено підстави для повернення виконавчого документа після відкриття виконавчого провадження, зокрема, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

З аналізу наведених положень законодавства вбачається, що повернення виконавчого документа без прийняття до виконання на підставі статтей 4 Закону України "Про виконавче провадження" і повернення за статтею 37 цього Закону є різними процедурними діями виконавця щодо виконавчого документа.

При цьому обставини про встановлення законом заборони проведення виконавчих дій стосовно певних боржників не передбачені у переліку визначених Законом підстав для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

З огляду на зазначені приписи Закону України "Про виконавче провадження", суд зазначає про відсутність у державного виконавця підстав для повернення стягувачу без прийняття до виконання наказу господарського суду по даній справі на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", а постанова про відкриття виконавчого провадження винесена державним виконавцем в повній відповідності до Закону України "Про виконавче провадження".

Стосовно посилань скаржника на заборону, що міститься в Законі України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", як на підставу задоволення скарги на дії державного виконавця, суд зазначає таке.

20.10.2019 набрав чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Згідно з п. 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" заборонено вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Судом встановлено, що до додатку 2 "Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані" до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" станом на 20.10.2019 включено АТ "Укрзалізниця" ().

Суд зазначає, що з урахуванням заборони, встановленої пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", в комплексі з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників - державних підприємств, встановленими на момент прийняття Закону №145-ІХ, законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 145-ІХ, було покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур. Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Тобто вказаною нормою Закону №145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти.

Вказані обставини спростовують доводи скаржника про заборону на звернення стягнення на кошти боржника - АТ "Укрзалізниця" у виконавчому провадженні № 61171925.

З огляду на викладене, обставини щодо неправомірних дій старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ткачова А.В. не знайшли свого підтвердження.

При цьому, слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника ( ч. 2 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до положень ст.343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищенаведені висновки суду щодо винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження в повній відповідності до Закону України "Про виконавче провадження", у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" слід відмовити.

Керуючись ст. 234, ч.3 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, поданої у справі №916/3208/19 відмовити.

Повний текст ухвали складено 30 березня 2020 р.

Ухвала набирає чинності 30.03.2020р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання законної сили ухвали Господарського суду Одеської області.

Суддя Ю.М. Щавинська