ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. Справа № 911/7/20

за позовом Приватного акціонерного товариства КАТП-1028, Київська область,

м. Біла Церква

до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Міська служба

замовника, Київська область, м. Біла Церква

про стягнення 355524,92 грн.

Суддя Лопатін А.В.

за участю секретаря судового засідання Рябоконь О.О.

за участю представників згідно з протоколом судового засідання.

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство КАТП-1028 (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Міська служба замовника (відповідач) про стягнення заборгованості, що виникла, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договорами про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів від 01.01.2019 р. № 1961-19, № 1962-19 в загальному розмірі 355524,92 грн.

Ухвалою суду від 13.01.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 12.02.2020 р.

30.01.2020 р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов.

07.02.2020 р. на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду 12.02.2020 р. закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 11.03.2020 р.

В судове засідання з`явились лише представники позивача, уповноважений представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Судом, враховано, що в силу вимог частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду даного спору, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог частини другої ст. 178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

01.01.2019 р. між ПрАТ «КАТП-1028» (виконавець) та Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Міська служба замовника» (споживач) укладено договори про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів № 1961-19, № 1962-19 (далі: договір № 1961-19, договір № 1962-19), відповідно до умов яких, виконавець зобов`язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором (надалі послуги) (п. 1.1. договорів).

В п.п. 2.1., 2.4. договорів вказано, що виконавець надає споживачеві послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів. Виконавець вивозить тверді побутові відходи за контейнерною схемою з 06 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. згідно розробленого графіка за адресою: вул. А.Шептицького, 2.

Обсяг надання послуг з вивезення та захоронення твердих побутових відходів розраховується виконавцем на підставі норм, затверджених органом місцевого самоврядування (рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 28.11.2017 р. № 445), згідно тарифів на дані послуги, що встановлені державним органом, відповідно до його повноважень (п. 3.1. договорів).

Відповідно до п.п. 3.2., 3.3. договору № 1961-19 обсяг вивезення та захоронення твердих побутових відходів з 01.01.2019 р. до 31.12.2019 р. складає 2800,92 куб.м. Вартість вивезення та захоронення 1 куб.м. твердих побутових відходів складає: 57,84 грн., в тому числі ПДВ 9,64 грн., а саме:

- перевезення твердих побутових відходів 39,60 грн., в тому числі ПДВ 6,60 грн.;

- збирання твердих побутових відходів 6,72 грн., в тому числі ПДВ 1,12 грн.;

- захоронення твердих побутових відходів 11,52 грн., в тому числі ПДВ 1,92 грн.

Пунктами 3.4., 3.5. договору № 1961-19 сторони узгодили, що загальна сума плати за послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів за цим договором становить: 162005,21 грн., в тому числі ПДВ 27000,87 грн. Загальна сума місячної плати за надання послуг складає 13500,43 грн., в тому числі ПДВ 2250,07 грн.

Згідно з п.п. 3.2., 3.3. договору № 1962-19 обсяг вивезення та захоронення твердих побутових відходів з 01.01.2019 р. до 31.12.2019 р. складає 5053,80 куб.м. Вартість вивезення та захоронення 1 куб.м. твердих побутових відходів складає: 71,04 грн., в тому числі ПДВ 11,84 грн., а саме:

- перевезення твердих побутових відходів 52,80 грн., в тому числі ПДВ 8,80 грн.;

- збирання твердих побутових відходів 6,72 грн., в тому числі ПДВ 1,12 грн.;

- захоронення твердих побутових відходів 11,52 грн., в тому числі ПДВ 1,92 грн.

Пунктами 3.4., 3.5. договору № 1962-19 сторони узгодили, що загальна сума плати за послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів за цим договором становить: 359021,96 грн., в тому числі ПДВ 59837,00 грн. Загальна сума місячної плати за надання послуг складає 29918,50 грн., в тому числі ПДВ 4986,42 грн.

Відповідно до п. 3.6. вказаних договорів місячний обсяг наданих послуг з вивезення та захоронення твердих побутових відходів, їх вартість та сума оплати за надані послуги відображається в акті здачі-прийняття робіт (послуг), який підписується споживачем та виконавцем.

В пунктах 4.1., 4.2. договорів сторони дійшли згоди, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата послуг споживачем здійснюється шляхом внесення платежу в сумі, обумовленій п. 3.5. договору не пізніше 25 числа поточного місяця.

Виконавець надає споживачу акт приймання-передачі робіт (послуг) за розрахунковий період. Акт приймання-передачі робіт (послуг) підписується споживачем та повертається виконавцю до кінця поточного місяця, в якому було отримано акт приймання-передачі робіт (послуг) за розрахунковий період або надається обґрунтована відмова від його підписання (п.п. 4.3., 4.4. договорів).

Відповідно до пп. 5.2.7. п. 5.2. договорів споживач зобов`язується: сплачувати пеню в розмірі не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Згідно з п. 10.1 договорів останні діють з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р.

Вищенаведені договори підписані представниками сторін та скріплені відтисками печаток підприємств.

На підтвердження надання позивачем послуг, а відповідачем прийняття таких послуг за договором № 1961-19, до матеріалів справи додано належним чином завірені копії підписаних сторонами та скріплених печатками актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме: акту від 31.01.2019 р. № НП-0000842, акту від 28.02.2019 р. № НП-0004058, акту від 31.03.2019 р. № НП-0005322, акту від 30.04.2019 р. № НП-0006938, акту від 31.05.2019 р. № НП-0008851, акту від 30.06.2019 р. № НП-0009231, акту від 31.07.2019 р. № НП-0009169, акту від 31.08.2019 р. № НП-009666, акту від 30.09.2019 р. № НП-9728, акту від 31.10.2019 р. № ОП-0011909, акту від 30.11.2019 р. № ОП-0013351.

Також, підтвердження надання позивачем послуг, а відповідачем прийняття таких послуг за договором № 1962-19, до матеріалів справи додано належним чином завірені копії підписаних сторонами та скріплених печатками актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме: акту від 31.01.2019 р. № НП-0000841, акту від 28.02.2019 р. № НП-0004057, акту від 31.03.2019 р. № НП-0005321, акту від 30.04.2019 р. № НП-0006937, акту від 31.05.2019 р. № НП-00088501, акту від 30.06.2019 р. № НП-0009230, акту від 31.07.2019 р. № НП-0009168, акту від 31.08.2019 р. № НП-009665, акту від 30.09.2019 р. № НП-9727, акту від 31.10.2019 р. № ОП-0011908, акту від 30.11.2019 р. № ОП-0013350.

Разом з тим, відповідач свої зобов`язання виконував не своєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим, позивач неодноразово, з метою досудового врегулювання спору звертався до відповідача з вимогою про сплату боргу, попередженням про обмеження надання послуг, а саме: з повідомленням про необхідність погашення заборгованості від 24.06.2019 р. № 210; з листом-попередженням від 01.07.2019 р. № 215; з листом про надання графіку погашення заборгованості від 10.07.2019 р. № 228; з листом-повідомленням про суму заборгованості та попередження про припинення надання послуг від 29.07.2019 р. № 337; з листом-вимогою про сплату заборгованості від 30.08.2019 р. № 419; з листом-претензією про сплату заборгованості від 17.09.2019 р. № 453; з листом-пропозицією досудового врегулювання спору від 04.10.2019 р. № 469; з листом-вимогою про вжиття заходів погашення заборгованості від 06.11.2019 р. № 566.

Вказані документи було отримано відповідачем, що підтверджується відмітками КП Білоцерківської міської ради Міська служба замовника про отримання, проставленими на таких документах.

Поряд з зазначеним, відповідачем у відповідь на претензію від 17.09.2019 р. № 453 повідомлено позивача про визнання заборгованості на суму 260513,70 грн. та неможливість здійснення погашення вказаного боргу, у зв`язку з відсутністю коштів, що спричинена наявністю значної заборгованості з комунальних послуг мешканців житлових будинків та гуртожитків перед відповідачем.

Матеріали справи містять належним чином завірені копії підписаних та скріплених печатками сторін актів звірки взаєморозрахунків. Так, відповідно до акту звірки взаєморозрахунків за договором № 1961-19 відповідачем визнано заборгованість за період з 01.01.2019 р. по 06.12.2019 р. на суму 94503,15 грн. Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків за договором № 1962-19 відповідачем визнано заборгованість за період з 01.01.2019 р. по 06.12.2019 р. на суму 244348,00 грн.

З урахуванням непогашення відповідачем вищевказаного боргу за договорами №№ 1961-19, 1962-19, позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 1961-19 в сумі 94503,15 грн. основного боргу, 1884,72 грн. пені, 1548,15 грн. 3% річних, 1411,14 грн. інфляційних втрат, за договором № 1962-19 в сумі 244348,15 грн. основного боргу; 4685,07 грн. пені; 3849,82 грн. 3% річних; 3294,87 грн. інфляційних втрат.

Відповідачем, в свою чергу, подано відзив на позов, в якому останній визнає позовні вимоги частково на загальну суму 328932,80 грн., з урахуванням невизнання заявлених вимог в частині пені, 3% річних та інфляційних втрат в загальному розмірі 16673,77 грн., з посиланням на те, що стягнення вищевказаних, нарахованих позивачем штрафних санкцій та 3% річних, інфляційних втрат призведе до збільшення заборгованості відповідача по заробітній платі, невчасну сплату податків і зборів, виникнення нових штрафних санкцій та з урахуванням здійснення часткового погашення заборгованості на суму 9918,50 грн.

Крім того, відповідач у відзиві на позов посилається на те, що умовами договорів передбачено, що виконавець має в односторонньому порядку розірвати договори, у випадку прострочення платежу споживачем за отримання послуг понад один місяць та у разі невиконання ним інших взятих на себе зобов`язань згідно даного договору, повідомивши про це споживача відповідним листом за 7 календарних днів до його розірвання. Проте, позивач даним пунктом договорів не скористався, чим умисно збільшував заборгованість відповідача перед позивачем.

Позивачем надано відповідь на відзив на позов, в якій останній посилаючись на приписи статті 629 ЦК України, якими визначено до договір є обов`язковим для виконання сторонами, вказує на те, що нарахування штрафних санкцій передбачено умовами договорів, а з посиланням на приписи статті 625 ЦК України, вказує на, що відповідно до вказаної норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання сплачує заборгованість з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних. Щодо заперечень відповідача відносно не виконання умов договорів щодо їх розірвання в односторонньому порядку зі сторони позивача, останній вказує на те, що згідно умов договорів у нього наявне таке право, а не обов`язок.

Згідно приписів статті 509 ЦК України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до частини першої статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною другою статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з частиною сьомою статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої ст. 903 цього ж кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на вищенаведені норми чинного законодавства, з урахуванням наявних доказів виконання позивачем своїх зобов`язань за договорами № 1961-19, № 1962-19, визнання відповідачем суми основного боргу за вищевказаними договорами, шляхом підписання актів звірки взаєморозрахунків, а також виходячи зі змісту відзиву на позов, судом встановлено, що позивачем обґрунтовано заявлено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором № 1961-19 в сумі 94503,15 грн. та за договором № 1962-19 в сумі 244348,15 грн. (основний борг).

Поряд з цим, судом встановлено, що відповідачем після звернення позивача до суду з позовом було здійснено часткове погашення заборгованості за договором № 1962-19 на суму 9918,50 грн., що підтверджується, долученою до матеріалів відзиву копією платіжного доручення від 23.01.2020 р. № 2552 та усними поясненнями присутніх уповноважених представників позивача, якими підтверджено надходження вказаних коштів в рахунок оплати боргу за договором № 1962-19.

Відповідно до приписів п. 2 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору.

З огляду на встановлені обставини, а саме: здійснення часткового погашення відповідачем заборгованості за договором № 1962-19 на суму 9918,50 грн., що мало місце після звернення позивача з позовом до суду, суд закриває провадження у справі в частині зазначеної суми боргу, у зв`язку з відсутністю спору.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню за договором № 1961-19 94503,15 грн. основного боргу, а за договором № 1962-19 234429,65 грн. основного боргу.

Окрім наведеного, як вже зазначалось, позивачем, крім основного боргу, також заявлено до стягнення пеню, 3% річних та інфляційні втрати, а саме: за договором № 1961-19: 1884,72 грн. пені, 1548,15 грн. 3% річних, 1411,14 грн. інфляційних втрат; за договором № 1962-19: 4685,07 грн. пені; 3849,82 грн. 3% річних; 3294,87 грн. інфляційних втрат.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 частини першої ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з частиною шостою ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умовами договорів №№ 1961-1, 1962-19 визначено, що споживач зобов`язується: сплачувати пеню в розмірі не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу (пп. 5.2.7. п. 5.2. договорів).

Перевіривши розрахунок суми пені, здійснений позивачем, судом встановлено, що під час нарахування пені позивачем не було враховано приписи ст. 232 ГК України, якими визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, відповідно до розрахунку суду, пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання в межах періоду нарахування позивачем, з урахуванням часткових виплат відповідача та збільшення заборгованості, у зв`язку з продовженням надання позивачем послуг та прийняття таких послуг відповідачем, з 25.01.2019 р. по 19.12.2019 р. за договором № 1961-19 становить 1862,52 грн., за договором № 1962-19 4393,05 грн.

Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем вимог в частині 3 % річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що відповідний розрахунок позивачем здійснено не вірно.

Відповідно до розрахунку суду інфляційні втрати за період прострочення виконання грошового зобов`язання в межах періоду нарахування позивачем, з урахуванням часткових виплат відповідача та збільшення заборгованості, у зв`язку з продовженням надання позивачем послуг та прийняття таких послуг відповідачем, з 25.01.2019 р. по 19.12.2019 р. за договором № 1961-19 становлять 1192,10 грн., за договором № 1962-19 2742,32 грн.

Разом з тим, згідно з розрахунком суду, сума 3% річних, у зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошових зобов`язань за вищевказаними договорами у зазначений період, є більшою, а ніж заявлено до стягнення позивачем, у зв`язку з чим, суд, з урахуванням приписів ст. 14 ГПК України, розглядає даний спір в межах заявлених позивачем вимог про стягнення 3 % річних, а саме: за договором № 1961-19 1548,15 грн.; за договором № 1962-19 3849,82 грн.

Проаналізувавши заперечення відповідача, судом встановлено їх необґрунтованість, з огляду на таке:

Частиною другою статті статі 616 ЦК України визначено, що суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Поряд з зазначеним, посилання відповідача на те, що позивач, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання мав розірвати договір в односторонньому поряду і не вчинення таких дій свідчить про умисне збільшення боргу відповідача, є необґрунтованим, оскілки відповідно до умов договорів виконавець (позивач) має право в односторонньому порядку розірвати договір, у випадку прострочення платежу споживачем (відповідачем) за отримання послуг понад один місяць та у разі невиконання ним інших взятих на себе зобов`язань згідно договору, повідомивши про це споживача відповідним листом за 7 календарних днів до його розірвання (п. 11.4. договорів), отже вказаним пунктом договорів сторони передбачили не обов`язок, а право відповідача на вчинення відповідних дій. А тому, не використання позивачем вказаного права на розірвання договору, а також враховуючи наявність підписаних зі сторони відповідача та скріплених відтиском його печатки актів, що свідчить про прийняття ним наданих позивачем послуг за ввесь заявлений до стягнення період нарахування заборгованості, не може свідчити про наявність зі сторони позивача умисних дій спрямованих на збільшення заборгованості відповідача.

Що стосується посилань відповідача на відсутність в нього коштів для виконання взятих за договорами № 1961-19, № 1962-19 зобов`язань, як на підставу звільнення останнього від відповідальності в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд також вважає такі посилання безпідставними, з огляду на приписи статті 617 ЦК України, якими визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

З огляду на все вищенаведене, враховуючи здійснення позивачем невірного розрахунку суми пені, інфляційних втрат та 3 % річних, розгляд позовних вимог у відповідності до приписів ст. 14 ГПК України в межах заявлених позовних вимог щодо 3 % річних та те, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення за договором № 1961-19: 1862,52 грн. пені; 1548,15 грн. 3% річних; 1192,10 грн. інфляційних втрат; за договором № 1962-19: 4393,05 грн. пені; 3849,82 грн. 3% річних; 2742,32 інфляційних втрат, позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на все вищенаведене, позов підлягає задоволенню частково, а саме, в частині стягнення з відповідача на користь відповідача: заборгованості за надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів за договором № 1961-19: 94503,15 грн. основного боргу; 1862,52 грн. пені; 1548,15 грн. 3% річних; 1192,10 грн. інфляційних втрат; за договором № 1962-19: 234429,65 грн. основного боргу; 4393,05 грн. пені; 3849,82 грн. 3% річних; 2742,32 грн. інфляційних втрат. Поряд з цим, суд закриває провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за договором № 1962-19 в сумі 9918,50 грн., а в частині заявлених вимог за договором № 1961-19 щодо пені на суму 22,20 грн. та інфляційних втрат на суму 219,04 грн., а також вимог за договором № 1962-19 щодо пені на суму 292,02 грн. та інфляційних втрат на суму 552,55 грн. відмовляє, як безпідставно заявлені, що встановлено за результатами здійсненого судом розрахунку.

З огляду на вищенаведене, враховуючи, що судом відмовлено в частині позовних вимог (пені, інфляційних втрат), відшкодування витрат зі сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, покладається судом на сторін, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 129, 237-238, 240 ГПК України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Міська служба замовника (09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. А.Шептицького (вул. Чуйкова), 2; ) на користь Приватного акціонерного товариства КАТП-1028 (09109, Київська область, м. Біла Церква, вул. Мережна, 10; ) заборгованість за надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів за договором № 1961-19: 94503 (дев`яносто чотири тисячі п`ятсот три) гривні 15 копійок основного боргу; 1862 (одну тисячу вісімсот шістдесят дві) гривні 52 копійки пені; 1548 (одну тисячу п`ятсот сорок вісім) гривень 15 копійок 3% річних; 1192 (одну тисячу сто дев`яносто дві) гривні 10 копійок інфляційних втрат; за договором № 1962-19: 234429 (двісті тридцять чотири тисячі чотириста двадцять дев`ять) гривень 65 копійок основного боргу; 4393 (чотири тисячі триста дев`яносто три) гривні 05 копійок пені; 3849 (три тисячі вісімсот сорок дев`ять) гривень 82 копійки 3% річних; 2742 (дві тисячі сімсот сорок дві) гривні 32 копійки інфляційних втрат; 5316 (п`ять тисяч триста шістнадцять) гривень 58 копійок судового збору.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за договором № 1962-19 в сумі 9918 (дев`ять тисяч дев`ятсот вісімнадцять) гривень 50 копійок.

4. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

5. Видати накази.

Згідно ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання 06.04.2020 р.

Суддя А.В. Лопатін