ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2020 р. Справа№ 911/604/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Майданевич Г.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 12.03.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Діамант" на рішення Господарського суду Київської області від 27.08.2019 (повний текст складено 09.09.2019)

у справі №911/604/19 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Житлово-будівельного кооперативу "Діамант"

до Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Діамант Плюс" (відповідач-1)

Товариства з обмеженою відповідальність "Будстандартінжиніринг" (відповідач-2)

про визнання недійсним договору

В судовому засіданні 12.03.2020 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2019 до Господарського суду Київської області від Житлово-будівельного кооперативу "Діамант" (далі - ЖБК "Діамант"/позивач) надійшла позовна заява до Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Діамант Плюс" (ОК "ЖБК "Діамант Плюс"(відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальність "Будстандартінжиніринг" (ТОВ "Будстандартінжиніринг"/відповідач 2) про визнання недійсним договору №1 від 16.07.2018 про заміну сторони у зобов`язанні та внесення змін до договору №12-01/15-1 участі у будівництві багатоповерхової квартирної житлової забудови по вулиці Київській в 5-му мікрорайоні 4 житлового району ЖК "Діамант" у місті Бровари Київської області від 12.01.2015 з моменту його вчинення.

В обґрунтування відповідного позову позивач зазначив, що він є власником майнових прав на частину житлових і нежитлових приміщень об`єкту, будівництво якого є предметом договору участі у будівництві багатоповерхової квартирної житлової забудови по вул. Київській в 5-му мікрорайоні 4 житлового району ЖК "Діамант" в місті Бровари Київської області №12-01/15-1 від 12.01.2015, у якому позивача, за доводами останнього, з порушенням законодавчих приписів замінено згідно оспорюваного договору від 16.07.2018 №1.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.08.2019 у справі №911/604/19 в позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку про те, що спірний договір зі сторони ЖБК «Діамант» був підписаний діючим головою в межах наданих законом та положеннями статуту повноважень, у зв`язку з чим необґрунтованими є доводи позивача стосовно укладення спірного правочину без згоди загальних зборів членів кооперативу, тобто з перевищенням головою кооперативу повноважень та, як наслідок, без необхідного обсягу цивільної дієздатності та без необхідного на те волевиявлення позивача.

Після укладення спірного договору ЖБК «Діамант» в особі голови Бурбели С.С. та відповідачем 1 підписано акти приймання-передачі документів від 11.12.2018, 13.12.2018 та 28.12.2018, за якими на виконання умов спірного договору передано ОК "ЖБК "Діамант Плюс" документи, що стосуються договору участі у будівництві, яке у свою чергу, відповідно до наданих свідками пояснень, станом на 2018-2019 роки закінчує будівництво 8 та 9 черг, що свідчить про виконання контрагентами спірного договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 27.09.2019 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, а саме рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вважає, що:

- суд зробив висновок, який не відповідає обставинам справи, оскільки сукупний аналіз положень Закону України «Про кооперацію», статуту кооперативу та фактичних обставин справи дає всі підстави для висновку про те, що голова кооперативу не мав права укладати оскаржуваний договір, предметом якого серед іншого є розпорядження майном, без відповідного рішення загальних зборів, а відтак голова, уклавши такий правочин, перевищив надані йому повноваження, що є підставою для визнання оскаржуваного договору недійсним;

- суд, вказуючи на те, що належні замовнику будівництва права, у тому числі на оформлення права власності на збудовані квартири в майбутньому, є відмінними від майна та прав на нього, зробив вказаний висновок, неповно з`ясувавши всі обставини справи, так як позивач не набував прав замовника будівництва згідно договору участі в будівництві, а відтак не міг передати їх відповідачу за спірним договором;

- позивач, уклавши договір про участь у будівництві набув майнових прав на об`єкт, будівництво якого здійснював, а уклавши оспорюваний договір, - втратив майнові права шляхом їх передачі (безоплатного відчуження) відповідачу-1;

- відбулося не лише порушення прав позивача на вказане майно та майнові права, а й відбулося позбавлення прав пайовиків на отримання ними в майбутньому проінвестованих квартир, тому що відповідач-1 не має перед ними жодних обов`язків, оскільки не укладав з ними договорів про сплату пайових внесків;

- суд всупереч завданню справедливого розгляду справи та п.2 ч.1 ст.237 ГПК України не з`ясував питання щодо наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи. Суд не звернув увагу на обставини, які неодноразово зазначалися в поясненнях під час судових засідань, щодо втрати за спірним договором не лише майнових прав, а й майна у вигляді будівельних матеріалів та збудованих об`єктів;

- підписання актів приймання-пердачі документів не може вважатися діями, які свідчать про прийняття спірного договору до виконання, а акти не можуть вважатися належними та допустимими доказами вказаних дій, а відтак суд безпідставно на них послався, відмовляючи в позові;

- суд послався в рішенні на дві правові позиції Верховного Суду України, змінивши їх зміст, та залучив до матеріалів справи заяви свідків, тексти яких є повністю ідентичними, і не повинен був приймати їх як докази у справі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача-1 спростовує доводи апеляційної скарги та зазначає, що доводи апелянта не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду, оскільки не стосуються підстави позову. При розгляді справи судом першої інстанції було чітко визначено підставу позову - наявність або відсутність повноважень у Голови ЖБК «Діамант» ОСОБА_1 на укладення оспорюваного договору №1 про заміну сторони у зобов`язанні від 16.07.2018.

22.01.2020 від відповідача-1 надійшли письмові пояснення в доповнення до відзиву на апеляційну скаргу, в яких відповідач-1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

В запереченях на письмові пояснення відповідача-1, позивач вважає, що відповідач-1 не наділений процесуальним правом подавати письмові пояснення на стадії апеляційного провадження.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу, які за своїм змістом є відзивом, представник відповідача-2 спростовує доводи апелянта, зазначаючи, що при укладенні спірного договору ретельно вивчив законодавство та статут позивача і не знайшов там жодної заборонної норми, яка б якимось чином обмежувала встановлену Законом та Статутом компетенцію позивача на укладення спірної угоди.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2019 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 у справі №911/604/19 відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 28.11.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2019 відмовлено у задоволенні заяви Житлово-будівельного кооперативу "Діамант" про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Громадської організації «Об`єднання ошуканих інвесторів ЖБК «Діамант», розгляд справи відкладено на 23.01.2020.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 та від 13.02.2020 розгляд справи відкладався, у справі оголошувалась перерва, останній раз на 12.03.2020.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 12.03.2020 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове про задоволення позову.

Представники відповідача-1 та 2 в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечували проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просили її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін, з підстав, викладених у відзивах на апеляційну скаргу.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

12.01.2015 між ЖБК «Діамант», як стороною 1, та ТОВ "Будстандартінжиніринг", як стороною 2, укладено договір №12-01/15-1 участі у будівництві багатоповерхової квартирної житлової забудови по вул.Київській в 5-му мікрорайоні 4 житлового району ЖК "Діамант" у місті Бровари Київської області (далі - договір участі у будівництві), відповідно до п. 2.1. якого предметом цього договору є спільна участь сторін у будівництві об`єкту на будівельному майданчику за адресою: вул. Київська (кадастровий номер 000150532) місто Бровари Київська область, з наступним оформленням прав власності на об`єкт (його частини) відповідно до акту розподілу площ, керуючись умовами розділу 4 цього договору.

Відповідно до пп. 2.2., 2.2.1, 2.2.2, 2.3., 4.6. та 9.1. договору участі у будівництві в рамках цього договору сторона 2 є одночасно забудовником об`єкту, функції якого покладає (передає) стороні 1.

Зобов`язується виконувати функції генерального інвестора, генерального підрядника будівництва об`єкта, забудовника щодо всіх дій, необхідних для проектування, будівництва та введення в експлуатацію кожної відокремленої секції (багатоквартирного житлового будинку) об`єкта та об`єкта в цілому, за відповідною довіреністю, виданою стороною 2.

Цим договором сторона 2 відступає на користь сторони 1 майнові та особисті немайнові права замовника і забудовника на частину об`єкту сторони 1 як єдиного, законного та безумовного власника цих прав.

Сторони домовились, що в межах повноважень, визначених цим договором сторона 1 зобов`язується за власний рахунок, своїми силами, на власний ризик та з використанням власних матеріалів забезпечити організацію комплексу будівельно-монтажних робіт щодо будівництва об`єкту, в тому числі супутніх загально будівельних робіт, безпосередньо пов`язаних з основними роботами, проектної документації та ввести об`єкт в експлуатацію, а сторона 2 зобов`язується надати стороні 1 будівельний майданчик (фронт робіт) відповідно до умов цього договору.

Після введення в експлуатацію кожної відокремленої секції (багатоквартирного житлового будинку) об`єкту, сторони отримують у власність належні їм, згідно акту розподілу площ, частки.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань та умов договору.

Копія вказаного договору участі у будівництві наявна в матеріалах справи.

Позивач вважає, що за договором участі у будівництві він отримав майнові права на частину об`єкту в розмірі 90% всіх житлових та нежитлових приміщень, тобто з огляду на приписи ст. 190 Цивільного кодексу України ЖБК «Діамант» набуло у власність майно.

Як зауважив позивач, реалізуючи свої права за договором в частині залучення інвесторів, станом на 16.07.2018 ним укладено з фізичними особами 441 договір про інвестування в будівництво, за якими вказані інвестори, які є членами ЖБК «Діамант», сплатили кооперативу 340 182 126, 30 грн.

На підтвердження відповідних обставин позивач долучив до позову копію договору про сплату пайових внесків до ЖБК «Діамант» №56/4 від 05.04.2016, довідки про кількість членів ЖБК «Діамант» та про загальну суму коштів.

Однак, за доводами позивача, зловживаючи своїм посадовим становищем, голова ЖБК «Діамант» ОСОБА_1 розпорядився перерахованими інвесторами коштами на власний розсуд, з огляду на що було відкрито кримінальне провадження, а 16.07.2018 загальними зборами членів ЖБК «Діамант» прийнято рішення про звільнення з посади голови кооперативу ОСОБА_1 , що оформлене протоколом №16/07/18, копія якого наявна в матеріалах справи.

Водночас, 16.07.2018 між Житлово-будівельним кооперативом «Діамант» (сторона 1), в особі голови кооперативу ОСОБА_1 , ТОВ "Будстандартінжиніринг" (сторона 2) та ОК "ЖБК "Діамант Плюс" (сторона 3) укладено договір №1 про заміну сторони у зобов`язанні та внесення змін до договору №12-01/15-1 участі у будівництві багатоповерхової квартирної житлової забудови по вул . Київській в 5-му мікрорайоні 4 житлового району ЖК "Діамант" у місті Бровари Київської області від 12.01.2015 (далі - договір про заміну сторони/спірний договір).

Відповідно до пп. 1.1., 1.2., 4.5., 8.1. договору про заміну сторони в порядку та на умовах, визначених цим договором, сторона 1 передає, а сторона 3 приймає всі права та обов`язки, належні стороні 1 за договором №12-01/15-1 участі у будівництві багатоповерхової квартирної житлової забудови по вул . Київській в 5-му мікрорайоні 4 житлового району ЖК "Діамант" у місті Бровари Київської області від 12.01.2015 з усіма змінами, додатковими угодами та додатками (надалі іменується «основний договір»), укладеного між стороною 1 та стороною 2, а саме:

- договором №12-01/15-1 участі у у будівництві багатоповерхової квартирної житлової забудови по вул. Київській в 5-му мікрорайоні 4 житлового району ЖК "Діамант" у місті Бровари Київської області від 12.01.2015;

- додаток №1 - акт розподілу площ від 12.-1.15;

- додаток №2 - календарний графік виконання робіт;

- доповнення від 02.03.15;

- доповнення та зміни від 06.03.15;

- договір про передачу майнових прав від 29.12.16;

- додаткова угода про внесення змін від 09.03.17;

- додаткова угода №2 від 17.06.17;

- акт звірки станом на 31.03.2018.

Сторона 3 з моменту підписання цього договору набуває права продажу, передачі в іпотеку, відчуження в будь-який інший спосіб належної стороні 1 частки об`єкту в цілому або його складової частини (включаючи квартири, машино-місця, нежитлові приміщення, вбудовані або прибудовані до об`єкту тощо), які на момент підписання цього договору не реалізовані стороною 1 і вказані в додатку 1 до цього договору.

Сторона 1 зобов`язана забезпечити підписання договорів про заміну сторони у зобов`язанні до договору про сплату пайових внесків до ЖБК «Діамант» між всіма асоційованими членами ЖБК «Діамант» та стороною 3. Сторона 3 несе обов`язки тільки перед тими асоційованими членами ЖБК «Діамант», що підписали договори про заміну сторони в зобов`язанні.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і дії до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Копія вказаного договору наявна в матеріалах справи.

За доводами позивача, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про рішення загальних зборів членів ЖБК «Діамант» про його звільнення, 16.07.2018 від імені ЖБК «Діамант» уклав з відповідачами спірний договір з перевищенням (за відсутності) повноважень, як наслідок незаконно позбавив позивача прав забудовника і майнових прав на частину об`єкту, а членів ЖБК «Діамант» - прав на проінвестовані квартири.

Так, в розрізі відповідних доводів позивач зазначив, що згідно спірного договору він був позбавлений права укладати договори про сплату пайових внесків та отримувати кошти від існуючих інвесторів, а також зобов`язаний укласти договори про заміну сторони у зобов`язанні із відповідними інвесторами та передати таких інвесторів ОК "ЖБК "Діамант Плюс".

Стосовно ж перевищення головою ЖБК «Діамант» ОСОБА_1 повноважень позивач зазначив, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про кооперацію» та п. 14.1.10 статуту ЖБК «Діамант» прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном належить до компетенції загальних зборів членів кооперативу, а тому, на думку позивача, розпорядження майном ЖБК «Діамант», яке виявилось у відмові кооперативу від майна шляхом підписання спірного договору, мало бути здійснене на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК «Діамант», а не одноособово головою кооперативу.

З огляду на вказане позивач вважає, що спірний договір вчинений головою кооперативу з перевищенням повноважень, тоді як відповідачі під час укладення відповідного правочину мали змогу проявити розумну обачність та довідатись про відсутність у голови кооперативу повноважень на укладення такого договору.

Зазначені вище обставини, на думку позивача, свідчать про те, що спірний правочин укладено без згоди загальних зборів членів кооперативу, тобто укладено без необхідного обсягу цивільної дієздатності та без необхідного на те волевиявлення позивача, що свідчить про порушення прав та інтересів ЖБК «Діамант» та його членів.

Зокрема, на підтвердження обставин порушення прав асоційованих членів ЖБК «Діамант» позивач надав копію листа Броварського відділу поліції ГУНП в Київській області від 20.06.2019, повідомлення про мирні збори від 07.06.2019 та звернення членів ЖБК «Діамант» до Президента України від 10.06.2019, та вказав, що члени кооперативу визнані потерпілими внаслідок неправомірних дій керівника кооперативу.

Отже, посилаючись на те, що спірний договір було укладено з порушенням ст. 92 ЦК України, ст. ст. 15, 16 Закону України «Про кооперацію», положень статуту, позивач просить суд визнати недійсним договір №1 від 16.07.2018 про заміну сторони у зобов`язанні та внесення змін до договору №12-01/15-1 участі у будівництві багатоповерхової квартирної житлової забудови по вулиці Київській в 5-му мікрорайоні 4 житлового району ЖК "Діамант" в місті Бровари Київської області з моменту його вчинення, з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України.

Заперечуючи проти відповідно заявленої позивачем вимоги, відповідачі зауважили, що станом на момент укладення спірного договору ОСОБА_1 займав посаду голови ЖБК «Діамант» та мав повноваження на укладення такого договору від імені кооперативу, оскільки про проведення загальних зборів та прийняте на них рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з посади голови останній повідомлений не був, а відповідні зміни були внесені лише 17.07.2018, тоді як статутом не передбачено жодних обмежень, у тому числі щодо предмета або ціни угод, право на укладення яких з іншими особами надано голові кооперативу.

Стосовно ж прав сторін за договором участі у будівництві, відповідачі зазначили про те, що предметом вказаного правочину є спільна участь у будівництві, а передача майнових прав можлива лише після завершення будівництва, тобто, на думку відповідачів, позивач за договором участі у будівництві отримав лише права замовника та забудовника.

В розрізі зазначеного відповідачі стверджують, що за спірним договором ОК "ЖБК "Діамант Плюс" набуло не лише прав, а і обов`язків, зокрема, щодо завершення будівництва та введення об`єкта в експлуатацію, які відповідачем 1 станом на момент розгляду спору у даній справі виконуються належним чином, завершується будівництво 8 та 9 секцій об`єкта.

На підтвердження відповідних обставин відповідачем 1 надано заяви свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - членів ЖБК «Діамант», відповідно до змісту заяв яких останні обізнані про укладення спірного договору, обставини будівництва об`єкта з липня 2018 року та завершення будівництва 8 та 9 секцій.

У судовому засіданні 27.08.2019 під час допиту свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили викладені ними у власних заявах обставини та пояснили, що наразі ОСОБА_2 є асоційованим членом як ЖБК «Діамант», так і ОК "ЖБК "Діамант Плюс", тоді як ОСОБА_3 , який є асоційованим членом ОК "ЖБК "Діамант Плюс", про своє членство в ЖБК «Діамант» нічого невідомо.

Крім того, відповідачі зазначили про визнання ЖБК «Діамант» в особі нового голови ОСОБА_5 спірного договору шляхом підписання 11.12.2018, 13.12.2018 та 28.12.2018 на виконання умов вказаного правочину актів приймання-передачі документів, копії яких наявні в матеріалах справи.

З огляду наведеного, відповідачі вважають позов ЖБК «Діамант» необґрунтованим та просять суд відмовити у його задоволенні повністю.

Не погоджуючись з доводами відповідача 1, позивач зауважив, що додатковим підтвердженням того, що предметом договору участі у будівництві є майнові права на об`єкт будівництва, є обставини підписання 16.07.2018 ОСОБА_1 в особі ЖБК «Діамант», ТОВ "Будстандартінжиніринг" та ОК "ЖБК "Діамант Плюс" акту звірки переданих майнових прав згідно договору №12-01/15-1 від 12.01.2015, відповідно до п. 1 якого сторони підтвердили, що ТОВ "Будстандартінжиніринг" отримало майнові права на квартири згідно таблиці. Копія вказаного акта наявна в матеріалах справи.

З огляду на вказане, оскільки питання розпорядження майном кооперативу є виключною компетенцією загальних зборів членів ЖБК «Діамант», які відповідно не приймали рішень щодо підписання оскаржуваного договору, позивач вважає, що ОСОБА_1 одноособово, з перевищенням повноважень, розпорядився майном кооперативу шляхом підписання спірного правочину, тоді як згідно ч. 3 ст. 92 ЦК України відповідачі, як інші сторони спірного правочину, не можуть посилатись на необізнаність про відсутність відповідних повноважень у голови кооперативу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 16 ст. 202, ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України унормовано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Приписами статті 92 ЦК України унормовано, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

З системного аналізу вищевказаних нормативних приписів слідує, що договір, укладений від імені юридичної особи її виконавчим органом з третьою особою, може бути визнаний недійсним із підстав порушення цим органом установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, якщо відповідні обмеження існували на момент укладення оспорюваного договору.

Згідно приписів ст. ст. 15, 19 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, зокрема, прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном.

Джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї; майно, добровільно передане кооперативу його членами; кошти, що надходять від провадження господарської діяльності; кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних; інші надходження, не заборонені законодавством.

Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу.

Статтею 16 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу.

Виконавчий орган кооперативу, зокрема, укладає угоди між кооперативом та іншими особами; діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу.

Аналогічні положення стосовно вищого органу управління кооперативом та його виконавчого органу містить статут ЖБК «Діамант», в чинній станом на момент укладення спірного договору редакції, зокрема пп. 14.1.10., 15.6.3. та 15.6.4. якого передбачено, що:

- до компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, зокрема, прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном;

- до компетенції голови кооперативу належить, зокрема, укладення угод між кооперативом та іншими особами; вчинення дій від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу.

Отже, як слідує з вищевикладеного, ані нормами закону, ані положеннями статуту не передбачено обмежень стосовно компетенції голови кооперативу в частині укладення угод між кооперативом та іншими особами, у тому числі обмежень за предметом договору, тоді як передбачена п. 14.1.10. статуту ЖБК «Діамант» компетенція загальних зборів членів кооперативу приймати рішення щодо володіння, користування та розпорядження майном жодним чином не нівелює передбачені статутом межі повноважень виконавчого органу та порядок їх реалізації, а також не встановлює обмежень щодо правочинів, які голова кооперативу має право укладати з іншими особам від імені кооперативу.

Як слідує зі встановлених судом обставин, які не заперечувались сторонами під час розгляду справи, станом на момент укладення спірного правочину головою кооперативу був ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, оскільки спірний договір зі сторони ЖБК «Діамант» був підписаний діючим головою в межах наданих законом та положеннями статуту повноважень, місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача стосовно укладення спірного правочину без згоди загальних зборів членів кооперативу, тобто з перевищенням головою кооперативу повноважень та, як наслідок, без необхідного обсягу цивільної дієздатності та без необхідного на те волевиявлення позивача.

Судом також визнані неспроможними посилання позивача на необхідність під час укладення спірного правочину відповідачам проявити розумну обачність та довідатись про відсутність у голови кооперативу повноважень на укладення такого договору, як наслідок неможливість використання відповідачами ч. 3 ст. 92 ЦК України щодо наслідків необізнаності про відсутність відповідних повноважень у голови кооперативу.

Посилання ж позивача на вчинення головою кооперативу шахрайських дій та порушення за даним фактом кримінальної справи, судом залишені поза увагою як такі, що не підтвердженні належними доказами, зокрема вироком суду про притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Стосовно ж доводів позивача про те, що спірним договором його позбавлено майнових прав на об`єкт будівництва, як наслідок спірний договір є формою розпорядження належним кооперативу майном, судом зазначено наступне.

Відповідно до приписів ст. ст. 316, 317, 190 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Так, майнове право - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнові права на нерухомість - об`єкт будівництва (інвестування) не вважаються правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує до моменту його реєстрації як об`єкта нерухомості, а тому не може існувати й право власності на нього.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.03.2016 №6-290цс16.

Водночас, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI у тексті Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.99 №687-XIV слова «замовник (забудовник)» в усіх відмінках і числах замінено словом «замовник» у відповідному відмінку й числі.

Отже, на законодавчому рівні терміни «забудовник» і «замовник» вживаються як тотожні, тоді як трактування понять «забудовник» і «замовник» залежить від наявних договірних відносин, в які вступають ці суб`єкти, і функцій, які на них покладені.

Наведене вище свідчить про те, що поняття «право власності на об`єкти нерухомого майна» не є тотожним поняттю «право забудовника (замовника) об`єкта нерухомого майна».

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.10.2014 №21-353а14.

Як слідує зі змісту спірного договору, відповідачу 1 було передано належні позивачу права і обов`язки замовника та забудовника, тобто весь передбачений договором участі у будівництві обсяг повноважень замовника щодо здійснення будівництва, залучення інвесторів та отримання в майбутньому права отримання у власність збудованого та введеного в експлуатацію нерухомого майна. Тобто, належні замовнику будівництва права, у тому числі на оформлення права власності на збудовані квартири в майбутньому, є відмінними від майна та прав на нього.

З огляду на вказане, доводи позивача про те, що спірний договір є формою розпорядження належним кооперативу майном, як наслідок укладенням такого договору позивача позбавлено майнових прав на об`єкт будівництва, судом визнані безпідставними.

Водночас, посилання позивача на порушення укладенням спірного правочину прав його асоційованих членів, як інвесторів будівництва, разом з наданими на підтвердження таких доводів копіями листа Броварського відділу поліції ГУНП в Київській області від 20.06.2019, повідомлення про мирні збори від 07.06.2019 та звернення членів ЖБК «Діамант» до Президента України від 10.06.2019, залишені судом поза увагою, оскільки право сторони правочину звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб, не сторін правочину, поза відносинами представництва, а також обґрунтовувати свої вимоги порушенням прав інших осіб, законом не передбачено.

Окрім того, як слідує з матеріалів справи, після укладення спірного договору ЖБК «Діамант» в особі голови Бурбели С.С. та відповідачем 1 підписано акти приймання-передачі документів від 11.12.2018, 13.12.2018 та 28.12.2018, за якими на виконання умов спірного договору передано ОК "ЖБК "Діамант Плюс" документи, що стосуються договору участі у будівництві, яке у свою чергу, відповідно до наданих свідками пояснень, станом на 2018-2019 роки закінчує будівництво 8 та 9 черг, що свідчить про виконання контрагентами спірного договору.

За приписами статтей 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами покладених в основу обґрунтування позову обставин, наявність яких є необхідною умовою для визнання правочину недійсним з підстав ст. ст. 203, 215 ЦК України, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про визнання недійсним договору №1 від 16.07.2018 про заміну сторони у зобов`язанні та внесення змін до договору №12-01/15-1 участі у будівництві багатоповерхової квартирної житлової забудови по вулиці Київській в 5-му мікрорайоні 4 житлового району ЖК "Діамант" в місті Бровари Київської області з моменту його вчинення.

Приписи ст. 216 ЦК України, на які позивач посилається як на підставу визнання недійсним договору, судом не застосовано з огляду на те, що вказаною нормою врегульовано питання наслідків недійсності правочину, що лежить поза межами предмету позову у даній справі в розрізі заявленої вимоги про визнання недійсним договору.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі

Відносно доводів апелянта щодо відсутності компетенції у Голови ЖБК «Діамант» ОСОБА_1 на укладення спірного правочину колегія суддів зазначає наступне.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (ст.ст.2,80,91,92 ЦК України).

Особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч.1 ст.92 ЦК України).

Юридична особа вчиняє правочини через свої органи, що з огляду на приписи ст.237 ЦК України утворює правовідносини представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі, вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про кооперацію» виконавчий орган кооперативу представляє кооператив у відносинах з юридичними особами та укладає угоди між кооперативом та іншими особами, діє від імені кооперативу в межах, передбачених Статутом.

Пунктом 13.2 Статуту ЖБК «Діамант» (в редакції, що діяла станом на 16.07.2018) передбачено, що виконавчим органом кооперативу є його Голова.

Згідно з п.15.6.3 Статуту ЖБК «Діамант» (в редакції, що діяла станом на 16.07.2018) голова кооперативу має право укладати будь-які угоди з іншими особами від імені кооперативу (без обмежень щодо ціни або предмету угоди).

Відповідної норми, яка обмежує повноваження виконавчого органу в залежності від предмету, ціни договору, положення Статуту не містять.

Положеннями Статуту (в редакції, що діяла станом на 16.07.2018) не встановлено обмежень для виконавчого органу кооперативу, які б заважали ОСОБА_1 вчинити оспорюваний правочин від імені позивача.

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 16.07.2018 ніяких обмежень у голови ЖБК «Діамант» ОСОБА_1 не було.

Ототожнюючи поняття «укладати» та «підписувати», апелянт помилково вважає, що наділення голови кооперативу повноваження укладати (підписувати) угоди від імені кооперативу не наділяє його правом розпоряджатися майном кооперативу шляхом підписання відповідних угод без попереднього рішення зборів.

Виходячи з положень ст.638 ЦК України щодо укладення договору, під визначенням «укладення» слід розуміти такі дії: прийняття рішення на укладення договору, досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору (погодження умов), підписання сторонами відповідного договору.

Пунктом 15.6.3 Статуту позивача Голові надано право саме укладати угоди між кооперативом та іншими особами.

Отже, ні Статутом, ні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 16.07.2018 відсутні відомості щодо обмеження щодо представництва юридичної особи, зокрема, керівником ЖБК «Діамант».

За умовами ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що ані нормами закону, ані положеннями статуту не передбачено обмежень стосовно компетенції голови кооперативу в частині укладення угод між кооперативом та іншими особами, у тому числі обмежень за предметом договору, тоді як передбачена п. 14.1.10. статуту ЖБК «Діамант» компетенція загальних зборів членів кооперативу приймати рішення щодо володіння, користування та розпорядження майном жодним чином не нівелює передбачені статутом межі повноважень виконавчого органу та порядок їх реалізації, а також не встановлює обмежень щодо правочинів, які голова кооперативу має право укладати з іншими особам від імені кооперативу.

При цьому, відповідач-1, виходячи із принципів, визначених ст.92 ЦК України та враховуючи відсутність відомостей про обмеження керівника позивача у даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не міг бути обізнаним про можливі обмеження повноважень у голови кооперативу на укладення спірного договору. (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №910/5137/19, та від 10.04.2019 у справі №906/348/18).

Щодо вчинення позивачем дій на виконання спірного правочину №1 від 16.07.2018 колегія суддів зазначає наступне.

Так, у справі №910/5137/19 Верховний Суд дійшов наступних висновків.

За приписами ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

При цьому, законодавець не ставить схвалення правочину в обов`язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину.

Спірний договір на капітальний ремонт ліфта передбачає виконання будівельних робіт, що свідчить про перевищення головою правління ЖБК "Журналіст-3" ОСОБА_7 повноважень під час вчинення правочину.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Матеріали даної справи містять докази часткового виконання умов договору зі сторони позивача шляхом передання відповідачеві частини оригіналів документів на виконання п.п. 4.1 та 4.2 оскаржуваного договору від 16.07.2018.

Так, визнання оспорюваного договору підтверджується тим, що позивач ЖБК «Діамант» в подальшому, вже в особі новообраного голови кооперативу Бурбели С.С., визнав укладений попереднім керівником договір №1 про заміну сторони у зобов`язанні від 16.07.2018, вчинивши ряд юридично значимих дій, а саме, на виконання п.п.4.1 та 4.2 оскаржуваного договору від 16.07.2018, виконав свій обов`язок щодо передачі відповідачеві частини оригіналів документів.

Дані факти підтверджуються актами приймання-передачі документів до спірного договору, укладеними 03.12.2018, 11.12.2018, 28.12.2018, що містяться в матеріалах справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі №918/780/18.

Це зайвий раз підтверджує волевиявлення позивача на укладення оспорюваного договору та визнання новообраним керівництвом позивача договору про заміну сторони у зобов`язанні.

Щодо доводів апелянта про передання майнових прав від позивача до ОК «ЖБК «Діамант плюс» колегія суддів зазначає наступне.

12.01.2015 між ЖБК «Діамант», як стороною 1, та ТОВ "Будстандартінжиніринг", як стороною 2, укладено договір №12-01/15-1 участі у будівництві багатоповерхової квартирної житлової забудови по вул.Київській в 5-му мікрорайоні 4 житлового району ЖК "Діамант" у місті Бровари Київської області (далі - договір участі у будівництві).

Відповідно до п. 2.1. договору його предметом є спільна участь сторін у будівництві об`єкту на будівельному майданчику за адресою: вул. Київська (кадастровий номер 000150532) місто Бровари Київська область, з наступним оформленням прав власності на об`єкт (його частини) відповідно до акту розподілу площ, керуючись умовами розділу 4 цього договору.

Згідно з п.4.7 основного договору, після підписання акту розподілу площ, сторона-1 та сторона-2 мають право вільно розпоряджатися (укладати будь-які цивільно-правові, господарські договори та інші правочини з третіми особами) площами, що закріпені за ними згідно Акту розподілу площ, в тому числі в процесі будівництва об`єкту.

Враховуючи положення п.п.2.1, 4.7 Основного договору, право володіти /розпоряджатися майном (майновими правами) у сторін договору виникає з моменту підписання Акту розподілу площ. Без підписання такого акту сторона є такою, що не набула майнових прав.

З огляду на предмет основного договору, можна дійти висновку, що його предметом є спільна участь у будівництві, а передання майнових прав може бути лише як результат після завершення будівництва.

На момент укладення договору №1 про заміну сторони у зобов`язанні, будівництво секцій ЖК «Діамант» завершено не було.

Більш того, права та обов`язки ЖБК «Діамант» були передані ОК «ЖБК «Діамант» з метою реалізації останнім обов`язку завершити будівництво житлового комплексу та, в подальшому, забезпечити асоційованих членів кооперативу житлом.

Відсутність підписаного Акту розподілу площ свідчить про те, що позивач майнових прав на майбутні квартири за основним договором не набув, відповідно і не міг їх передати до ОК «ЖБК «Діамант».

З огляду на викладене, за оспорюваним договором позивач передав відповідачу-1 права та обов`язки, належні ЖБК «Діамант» за основним договором, а не майнові права на квартири /будівлі, чим спростовуються доводи апелянта про перевищення попереднім головою позивача його повноважень, оскільки лише до компетенції Загальних зборів відноситься прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном.

Решта доводів апелянта не впливає на законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки не стосується підстави позову. При розгляді справи судом першої інстанції було чітко визначено підставу позову - наявність або відсутність повноважень у Голови ЖБК «Діамант» ОСОБА_1 на укладення оспорюваного договору №1 про заміну сторони у зобов`язанні від 16.07.2018.

Посилання апелянта на підтвердження втрати ним майнових прав актом звірки переданих майнових прав від 16.07.2018, підписаного між тими ж сторонами, колегією суддів відхиляються, оскільки вказаний акт не стосується предмету позову та в Акті звірки розподілу площ сторони зафіксували квартири, які були передані раніше відповідачу-2. У вказаному акті не вказується ні про передання майнових прав, ні про передачу квартир до ЖБК «Діамант».

Твердження апелянта про те, що позивач володіє 90% об`єкту будівництва не відповідає дійсності, оскільки акт розподілу площ на виконання п.4.7 основного договору підписаний не був.

Окрім того, апелянт вважає, що відповідно до п.2.2 основного договору позивачу були передані лише функції забудовника, функції замовника позивачу не передавались.

Як вбачається з п.2.2.2 основного договору, сторона 2 (відповідач-2) відступає на користь сторони 1(позивача) всі майнові та особисті немайнові права замовника та забудовника на частину об`єкту сторони 1 як єдиного, законного та безумовного власника цих прав.

З наведеного вбачається передача прав замовника і забудовника, що спростовує доводи апелянта про те, що він набув лише прав забудовника.

Доводи апелянта про відступ місцевим господарським судом від правових позицій Верховного Суду і намагання пристосувати їх до спірних правовідносин не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки під відходом від правових позицій слід розуміти ухвалення протилежного за змістом рішення, ніж те, що було прийнято судом касаційної інстанції.

Посилання апелянта на ідентичність заяв свідків не робить вказані докази неналежними, оскільки в судовому засіданні свідки підтвердили свої покази та підписання вказаних заяв.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.

Надані відповідачами в суді апеляційної інстанції пояснення є за своїм змістом доповненнями до відзиву на апеляційну скаргу та відзивом на апеляційну скаргу, а тому посилання апелянта на неможливість подання відповідачами пояснень на стадії апеляційного провадження судом відхиляються.

Доводи відповідачів, викладені у відзивах на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Житлово-будівельного кооперативу "Діамант" на рішення Господарського суду Київської області від 27.08.2019 у справі №911/604/19.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Діамант" на рішення Господарського суду Київської області від 27.08.2019 у справі №911/604/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Київської області від 27.08.2019 у справі №911/604/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/604/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 08.04.2020 після виходу судді Тищенко А.І. з відпустки.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська