ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2787/18

Господарський суд Київської області в складі колегії суддів:

головуючий суддя Христенко О.О., судді Янюк О.С., Подоляк Ю.В.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/2787/18

за позовом Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні

авіалінії України», м. Київ

до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України,

м. Бориспіль

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державна авіаційна служба України, м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерство інфраструктури України, м. Київ

про стягнення 876 601 680,00 грн.

за участю представників:

від позивача: Бондар О.В. - адвокат, довіреність № 01.1.1.-05/21-2020 від 20.02.2020;

від відповідача: Карнаух-Голодняк О.В. довіреність від 06.02.2020, положення № 2.2.1-

09-6 від 23.01.2020, витяг із наказу № 120/о від 03.02.2020, довідка

від 10.02.2020;

від третьої особи на стороні позивача: Літвінова Ю.Л. довіреність № 1.19-8831-19 від

26.12.2019, наказ № 189о/с від 07.05.2019, посадова інструкція від

10.09.2018;

від третьої особи на стороні відповідача: Загородній В.С. довіреність від 13.01.2020,

посадова інструкція від 14.06.2017, наказ № 225-к від 13.06.2017;

вільні слухачі: Стоянов В.В., Чумаков Д.С., Панов І.В., Бідун В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (надалі - позивач) 14.12.2018 року звернулось до господарського суду Київської області з позовом вих. № 01.3.1-10/190 від 13.12.2018 (вх. № суду 2893/18 від 14.12.2018) до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (надалі - відповідач) про стягнення 851 834 520,00 грн. шкоди, заподіяної порушенням провайдером аеронавігаційних послуг порядку формування цін на аеронавігаційні послуги у 2016-2017 роках.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що на відповідача покладений обов`язок здійснювати щорічне формування розміру плати на аеронавігаційні послуги в розмірі витрат, пов`язаних із наданням таких послуг; відповідач не виконав обов`язок щодо формування цін на аеронавігаційні послуги на 2016-2017 роки; невиконання відповідачем обов`язків із формування розміру плати аеронавігаційних послуг на 2016-2017 роки завдало позивачу шкоду, яку позивач просить відшкодувати у вигляді збитків у розмірі 876 601 680,00 грн. з яких: 428 933 400,00 грн. є збитками, розрахованими виходячи із розміру протиправно сформованого відповідачем прибутку, 447 668 280,00 грн. є мінімальним розміром збитку, розрахованим у зв`язку із нецільовими витратами відповідача.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.12.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.01.2019 о 10 год. 00 хв.

Через канцелярію суду (вх. № 1068/19 від 18.01.2019) від відповідача надійшов відзив від 16.01.2019 на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві, а саме, що відповідач, як провайдер послуг з аеронавігаційного обслуговування є лише учасником процесу формування тарифів на послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден в повітряному просторі України, а не суб`єктом на якого покладено обов`язки щодо формування розміру плати за аеронавігаційне обслуговування та затвердження ставок плати за аеронавігаційне обслуговування; позивачем не зазначено нормативно-правових актів, які регламентували би чи зобов`язували відповідача щодо завчасного формування розміру плати за аеронавігаційне обслуговування, а саме щорічного формування розміру плати за аеронавігаційне обслуговування; також відповідач зазначає, що між позивачем та відповідачем наявні договірні відносини, а саме між позивачем та відповідачем укладений договір № 6/2-16 від 01.01.2016 про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування, надання відповідачем аеронавігаційних послуг позивачу підтверджується підписаними між сторонами актами здачі-приймання наданих аеронавігаційних послуг та оплатою позивачем вказаних послуг без заперечень та зауважень; твердження позивача щодо неможливості отримання відповідачем прибутку від основної діяльності є хибним та безпідставним, оскільки документами Міжнародної організації цивільної авіації та Європейської організації з безпеки аеронавігації наголошується на важливості отримання прибутку провайдерами для подальшої модернізації аеронавігаційної інфраструктури та забезпечення безпечного та безперебійного обслуговування користувачів повітряного простору; відповідач зазначає, що розмір збитків, заявлених позивачем до стягнення, ніяким чином не підтверджений, як такі, що були завдані відповідачем; відповідач зазначає, що в його діях повністю відсутній склад правопорушення, та як наслідок відсутні підстави для притягнення його до відповідальності у вигляді зобов`язання з відшкодування шкоди у вигляді збитків.

Ухвалою суду від 21.01.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство інфраструктури України (надалі третя особа на стороні відповідача) та відкладено підготовче засідання на 06.02.2019.

Через канцелярію суду (вх. 2300/19 від 04.02.2019) позивач подав уточнене клопотання про витребування доказів.

Через канцелярію суду (вх. № 2320/19 від 04.02.2019) від третьої особи на стороні відповідача Міністерства інфраструктури України надійшли письмові пояснення від 01.02.2019, в яких третя особа на стороні відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову повністю та покласти на позивача судові витрати понесені третьою особою на стороні відповідача, а саме 60,00 грн. (30,00 грн. х 2), пов`язаних з відправленням поштою копій письмових пояснень учасникам справи.

Через канцелярію суду (вх. № 2381/19 від 05.02.2019) від позивача надійшла відповідь від 31.01.2019 на відзив на позовну заяву, в який позивач не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що відзив відповідача свідчить, що відповідач не виконував дій (обов`язків) із формування розміру плати за аеронавігаційне обслуговування; позивач зазначає, що позовна заява ґрунтується не на порушені відповідачем, як помилково вважає відповідач, договору про надання аеронавігаційних послуг між позивачем та відповідачем, а на порушенні відповідачем обов`язків із формування розміру плати за аеронавігаційне обслуговування, покладених на відповідача не Цивільним кодексом України як сторону договору, а покладених на нього законодавством про повітряний транспорт як уповноважений державою орган управління повітряним рухом та законодавством про природні монополії як на суб`єкта природної монополії, незалежно від наявності або відсутності договірних відносин між позивачем та відповідачем.

В підготовчому засіданні 06.02.2019 оголошувалась перерва до 20.02.2019.

Через канцелярію суду (вх. № 3485/19 від 19.02.2019) від відповідача надійшли пояснення від 18.02.2019 щодо відповіді позивача на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначив, що позивачем не доведено факту, що обов`язок по формуванню цін на аеронавігаційні послуги покладено саме на провайдера аеронавігаційних послуг; позивач на довів факту понесення ним збитків, а також, що дані збитки виникли внаслідок бездіяльності відповідача.

Через канцелярію суду (вх. № 3544/19 від 20.02.2019) від позивача надійшла відповідь від 19.02.2019 на пояснення третьої особи на стороні відповідача, в яких позивач не погоджується з аргументами третьої особи на стороні відповідача, викладеними у поясненнях.

В підготовчому засіданні 20.02.2019 оголошувалась перерва до 06.03.2019.

Через канцелярію суду (вх. № 4516/19 від 06.03.2019) від позивача надійшла заява про долучення додаткових доказів, а саме адвокатського запиту позивача до відповідача.

Ухвалою суду від 06.03.2019 на підставі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України постановлено призначити колегіальний розгляд справи № 911/2787/18.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 13.03.2019 та ухвали від 14.03.2019 справу № 911/2787/18 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Христенко О.О., судді Янюк О.С., Подоляк Ю.В. та призначено підготовче засідання на 10.04.2019.

Через канцелярію суду (вх. № 6822/19 від 05.04.2019) від позивача надійшло клопотання від 05.04.2019 про витребування доказів.

Через канцелярію суду (вх. № 7088/19 від 10.04.2019) від позивача надійшло клопотання від 10.04.2019 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної авіаційної служби України.

Через канцелярію суду (вх. № 7089/19 та № 7090/19 від 10.04.2019) від позивача надійшли заяви від 10.04.2019 щодо пояснень представника Міністерства інфраструктури України Новака А.А. від 01.02.2019 на позовну заяву та щодо пояснень ДП «Украерорух» Голодняка М.В. від 18.02.2019 на позовну заяву.

В судовому засіданні 10.04.2019 відповідачем надано заяву від 10.04.2019, в якій відповідач зазначив, що вся інформація затребувана позивачем у клопотанні про витребування доказів у справі № 911/2787/18 надана відповідачем позивачу у відповідях на адвокатські запити.

Ухвалою суду від 10.04.2019 відмовлено у задоволені заяв позивача від 10.04.2019 з процесуальних питань щодо пояснень представників відповідача, третьої особи на стороні відповідача; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державну авіаційну службу України (надалі третя особа на стороні позивача), відкладено підготовче засідання на 24.04.2019.

Через канцелярію суду (вх. № 8188/19 від 23.04.2019) від відповідача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів.

В підготовчому засіданні 24.04.2019 оголошувалась перерва до 14.05.2019.

Через канцелярію суду (вх. № 9135/19 від 11.05.2019) від третьої особи на стороні позивача Державної авіаційної служби України надійшли письмові пояснення, в яких третя особа на стороні позивача зазначає, що встановлення ставок плати за аеронавігаційне обслуговування не відноситься до компетенції Державіаслужби, тому третя особа на стороні позивача просить суд прийняти законне та обґрунтоване рішення, яке буде ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Ухвалою суду від 14.05.2019 відмовлено у задоволенні клопотанні позивача про витребування доказів (21 пункт), закрито підготовче провадження у справі № 911/2787/18 та призначено справу до розгляду по суті на 05.06.2019.

Через канцелярію суду (вх. № 4757/19 від 17.05.2019) від третьої особи на стороні відповідача надійшла заява від 15.05.2019 про розподіл судових втрат, понесених у зв`язку із розглядом господарської справи, в якій третя особа на стороні відповідача просить покласти на позивача понесені третьою особою на стороні відповідача судові витати в розмірі 46,00 грн. за відправлення письмових пояснень третьої особи на стороні відповідача іншим учасникам справи підприємством зв`язку.

Через канцелярію суду (вх. № 11144/19 від 04.06.2019) від позивача надійшло клопотання від 04.06.2019 про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою представника позивача.

Ухвалою суду від 05.06.2019 відкладено розгляд справи по суті на 12.06.2019.

Через канцелярію суду від позивача надійшли клопотання від 11.06.2019 (вх. № 11671/19 від 12.06.2019) про призначення у справі економічної експертизи, клопотання від 11.06.2019 (вх. № 11672/19 від 12.06.2019) про виправлення описок, у т.ч. неточностей в ухвалі підготовчого засідання від 14.05.2019 та забезпечення виконання завдань господарського судочинства, клопотання від 11.06.2019 (вх. № 11673/19 від 12.06.2019) про продовження стоку підготовчого провадження та виконання завдань підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 12.06.2019 відповідно до ч. 2 ст. 207 ГПК України клопотання позивача від 11.06.2019 про призначення економічної експертизи залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 12.06.2019 у задоволені клопотання позивача від 11.06.2019 про продовження строку підготовчого провадження відмовлено.

Ухвалою суду від 12.06.2019 клопотання позивача від 11.06.2019 про виправлення описок задоволено частково, внесено виправлення у вступну частину ухвали господарського суду Київської області від 14.05.2019 у справі № 911/2787/18, а саме: замість «від позивача Бондар А.В.» читати вірно «від позивача Бондар О.В.», в іншій частині клопотання відмовлено.

Через канцелярію суду (вх. № 33/19 від 12.06.2019) від позивача надійшла заява від 12.06.2019 про відвід колегії суддів.

Розглянувши в нарадчій кімнаті заяву позивача від 12.06.2019 про відвід колегії суддів від розгляду справи № 911/2787/18, колегія суддів дійшла висновку про те, що заява позивача є необґрунтованою, а тому відповідно до ч. 3 ст. 39 ГПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду заяви про відвід від 12.06.2019) ухвалою суду від 12.06.2019 заяву позивача про відвід колегії суддів у справі № 911/2787/18 передано для визначення суддів в порядку, визначеному ч. 1 ст. 32 ГПК України для вирішення питання про відвід.

Ухвалою судді господарського суду Київської області Колесника Р.М. від 18.06.2019 в задоволенні заяви позивача від 12.06.2019 про відвід колегії суддів у справі № 911/2787/18 відмовлено.

Позивачем подано апеляційну скаргу від 21.06.2019 на ухвалу господарського суду Київської області по справі № 911/2787/18 від 12.06.2019 в частині відмови у внесенні виправлень в ухвалу підготовчого засідання від 14.05.2019.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2019 ухвалу господарського суду Київської області від 12.06.2019 у справі № 911/2787/18 залишено без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 задоволено частково заяву позивача про виправлення описок у постанові Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2019, виправлено допущену описку в абзаці 1 сторінки 6 постанови Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2019, а саме замість слова «визначний» вірно читати слово «визначений», в решті заяву позивача залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 27.12.2019 ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 у справі № 911/2787/18 залишено без змін.

Після повернення матеріалів справи № 911/2787/18 до господарського суду Київської області ухвалою суду від 15.01.2020 судове засідання розгляду справи по суті було призначено на 12.02.2020.

Через канцелярію суду (вх. № 3326/20 від 12.02.2020) від позивача надійшло клопотання від 11.02.2020 про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою представника позивача.

Ухвалою суду від 12.02.2020 відкладено розгляд справи по суті на 24.02.2020.

В судовому засіданні 24.02.2020 оголошувалась перерва до 11.03.2020.

Через канцелярію суду (вх. № 5223/20 від 10.03.2020) від відповідача надійшло клопотання від 06.03.2020 про витребування у позивача письмових пояснень щодо того, чи закладав позивач вартість аеронавігаційного обслуговування у спірному періоді у вартість власних послуг з авіаційних перевезень (тобто у вартість квитків пасажирів) і отримував від пасажирів такі кошти і у якій сумі. Звернення до суду з даним клопотанням на стадії розгляду справи по суті відповідач обґрунтовує тим, що 19.02.2020 Верховним Судом прийнято постанову у справі № 826/16485/16 за позовом Державної авіаційної служби України до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про стягнення заборгованості зі сплати державних зборів до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України в міжнародних авіаційних організаціях.

Через канцелярію суду (вх. № 5298/20 від 10.03.2020) від третьої особи на стороні позивача надійшли письмові пояснення вих. № 4/274-20 від 06.03.2020, в яких третя особа на стороні позивача просить суд у задоволенні позву відмовити повністю.

Через канцелярію суду (вх. № 5415/20 від 11.03.2020) від позивача надійшло клопотання від 11.03.2020 про прийняття додаткового доказу, а саме витяг із проекту звіту щодо відповідності національної бази витрат України на 2020 рік принципам Євроконтролю із даними щодо національної бази витрат України з аеронавігаційного обслуговування за 2016-2017 роки (із перекладом на українську мову). Звернення до суду з даним клопотанням на стадії розгляду справи по суті позивач обґрунтовує тим, що про вказаний проект звіту Євроконтролю позивачу стало відомо лише у 2020 році.

Через канцелярію суду (вх. № 5416/20 від 11.03.2020) від позивача надійшло клопотання від 11.03.2020 про витребування у відповідача доказів (21 пункт). Звернення до суду з даним клопотанням на стадії розгляду справи по суті позивач обґрунтовує тим, що про проект звіту Євроконтролю, в якому зазначено окремі показники «Украероруху» щодо національної бази витрат України з аеронавігаційного обслуговування на 2013-2019 роки позивачу стало відомо лише у 2020 році.

Через канцелярію суду (вх. № 5417/20 від 11.03.2020) позивач надав клопотання від 11.03.2020 про призначення у справі економічної експертизи. Звернення до суду з клопотанням про призначення експертизи на стадій розгляду справи по суті позивач обґрунтовує тим, що у клопотанні відповідача від 06.03.2020 про витребування від позивача доказів відповідач фактично визнав, що позивачеві була заподіяна шкода у вигляді надмірного тягаря витрат на аеронавігаційне обслуговування, однак присудження судом відшкодування заподіяної шкоди позивачу відповідач відповідно до його клопотання ставить в залежність від встановлення обставин, чи закладає позивач вартість аеронавігаційного обслуговування у вартість власних послуг з авіаційних перевезень.

Через канцелярію суду (вх. № 5418/20 від 11.03.2020) позивач надав клопотання від 11.03.2020 про надання позивачу можливості для підготовки письмової відповіді на пояснення третьої особи на стороні позивача від 06.03.2020.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в іншій строк, визначений судом.

11.03.2020 в судовому засіданні розгляду справи по суті (стадія з`ясування обставин справи та дослідження доказів) колегія суддів на підставі ч. 2 ст. 207 ГПК України залишила без розгляду клопотання відповідача від 06.03.2020 про витребування у позивача письмових пояснень, письмові пояснення вих. № 4/274-20 від 06.03.2020 третьої особи на стороні позивача, клопотання позивача від 11.03.2020 про прийняття додаткового доказу, про витребування у відповідача доказів (21 пункт), про призначення у справі економічної експертизи та про надання позивачу можливості для підготовки письмової відповіді на пояснення третьої особи на стороні позивача від 06.03.2020, оскільки вказані клопотання та пояснення не було надано в підготовчому провадженні (або були відхилені судом, або були надані в іншій редакції (письмові пояснення третьої особи на стороні позивача)) та позивачем, відповідачем та третьою особою на стороні позивача не було доведено поважності причин не подання вказаних клопотань та пояснень в підготовчому провадженні, про що колегією суддів було постановлено ухвалу, яку було зазначено у протоколі судового засідання.

Позивач в судовому засіданні 11.03.2020 зазначив про бажання заявити відвід колегії суддів від розгляду справи № 911/2787/18 та попросив надати йому час для подання заяви про відвід.

Судом було оголошено перерву в судовому засіданні 11.03.2020 до 15 год. 50 хв.

Через канцелярію суду (вх. № 13/20 від 11.03.2020 15 год. 50 хв.) позивачем подано заяву про відвід колегії суддів у складі: головуючий суддя Христенко О.О., судді Янюк О.С., Подоляк Ю.В. від розгляду справи № 911/2787/18.

Через канцелярію суду (вх. № 14/20 від 11.03.2020 15 год. 50 хв.) позивачем подано заяву про відвід судді Янюк О.С. від розгляду справи № 911/2787/18.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ГПК України, якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Ухвалами суду від 11.03.2020 в задоволенні заяв позивача від 11.03.2020 про відвід колегії суддів та судді Янюк О.С. у справі № 911/2787/18 відмовлено.

В судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив, та просив суд задовольнити позов повністю.

Відповідач заперечував проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та у письмових поясненнях на відповідь на відзив, та просив суд в задоволені позову відмовити повністю.

Третя особа на стороні позивача та третя особа на стороні відповідача проти позову заперечували.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши учасників процесу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 1 Полложення про об`єднану цивільно-військову систему організації повітряного руху України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про створення об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України» від 19.07.1999 № 1281, об`єднана цивільно-військова система організації

повітряного руху України складається з підрозділів, повноваження та діяльність яких пов`язані з організацією повітряного руху у повітряному просторі України та у

міжнародному повітряному просторі, що перебуває під відповідальністю України. Ці підрозділи входять до складу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

Згідно п.п. 4 та 5 вказаного Положення на систему покладається виконання таких основних завдань: планування і регулювання діяльності у сфері використання

повітряного простору України та міжнародного повітряного простору, що перебуває під відповідальністю України; обслуговування повітряного руху в повітряному просторі

України та у міжнародному повітряному просторі, що перебуває під відповідальністю України (за винятком зон, де управління повітряним рухом здійснюють відповідні підрозділи державних органів, Збройних Сил та інших військових формувань, суб`єктів

підприємницької діяльності, що не входять до складу системи); опрацювання умов використання повітряного простору, здійснення контролю за додержанням порядку і правил використання повітряного простору України та міжнародного повітряного простору, що перебуває під відповідальністю України; інформування відповідних центральних та місцевих органів виконавчої влади, суб`єктів підприємницької діяльності про повітряні судна, що потребують допомоги пошуково-рятувальних

служб, та надання необхідної допомоги таким органам і суб`єктам; підтримання на належному рівні технічного стану засобів зв`язку, навігації та спостереження; підготовка та опублікування нормативних документів з питань аеронавігації.

Підрозділи системи відповідно до покладених на неї завдань: забезпечують ефективне використання повітряного простору в інтересах користувачів повітряного простору, здійснюють контроль за додержанням порядку і правил використання повітряного простору України та міжнародного повітряного простору, що перебуває під відповідальністю України; забезпечують ефективне обслуговування повітряного руху та управління ним; забезпечують безпеку польотів; беруть участь разом з відповідними підрозділами державних органів, Збройних Сил та інших військових формувань, суб`єктів підприємницької діяльності в забезпеченні МНС інформацією про аварії, виділенні повітряного простору повітряним суднам, які потрапили в аварійну ситуацію, в обслуговуванні повітряного руху під час польотів, що виконуються з метою ліквідації наслідків стихійного лиха; сприяють у межах своєї компетенції виконанню Україною зобов`язань відповідно до міжнародних угод з питань використання повітряного простору і обслуговування повітряного руху; впроваджують в Україні процедури та правила Міжнародної організації цивільної авіації (ІКАО) в частині, що стосується використання повітряного простору і обслуговування повітряного руху; здійснюють підготовку та перепідготовку (підвищення кваліфікації) працівників з питань організації повітряного руху; проводять медичну сертифікацію працівників об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України.

Тобто, діяльність з управління повітряним рухом здійснює відповідач, який є провайдером аеронавігаційного обслуговування, який здійснює управління повітряним рухом в повітряному просторі України та у міжнародному повітряному просторі, що перебуває під відповідальністю України.

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України є суб`єктом природної монополії (інформація з офіційного сайту Антимонопольного комітету України).

01 січня 2016 року між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України («виконавець», надалі відповідач) та Акціонерним товариством «Міжнародні авіалінії України» («замовник», надалі- позивач) укладений Договір № 6/2-16 про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування, відповідно до умов якого позивач замовляє і зобов`язується оплатити, а відповідач у порядку та на умовах, визначених цим Договором, бере зобов`язання надавати позивачу послуги з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору розмір плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) визначено чинним законодавством України та публікується в АІР України, яка додатково включає також плату за послуги згідно з п. 2.1.2 Договору.

На підставі вказаного Договору відповідачем протягом 2016-2017 років надано позивачу послуги з аеронавігаційного обслуговування, що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-приймання аеронавігаційних послуг за січень 2016 року-грудень 2017 року на загальну суму 1 716 417 810,49 грн.

Вказані послуги, надані за договором, було сплачено позивачем, що підтверджується копіями платіжних доручень та виписок з банківських рахунків та не заперечується позивачем та відповідачем.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 36 Повітряного кодексу України аеронавігаційне обслуговування польотів повітряних суден (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) здійснюється провайдером аеронавігаційного обслуговування на платній основі.

Розмір одиничних ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) встановлюється однаковим для всіх користувачів повітряного простору України і визначається відповідно до законодавства України, стандартів та рекомендованої практики Міжнародної організації цивільної авіації і документів Євроконтролю.

Плата за послуги з аеронавігаційного обслуговування (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) справляється Євроконтролем та/або провайдером (провайдерами) аеронавігаційного обслуговування відповідно до міжнародних договорів та законодавства України. Порядок розрахунку розміру зазначеної плати, порядок її внесення та звільнення від сплати визначається відповідно до законодавства України та зобов`язань України за міжнародними договорами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про природні монополії» від 20.04.2000 № 1682-ІІІ суб`єкти природних монополій зобов`язані: дотримуватися встановленого порядку ціноутворення, стандартів і показників безпеки та якості товару, а також інших умов та правил здійснення підприємницької діяльності, визначених у ліцензіях на здійснення підприємницької діяльності у сферах природних монополій та на суміжних ринках; вести окремий бухгалтерський облік за кожним видом діяльності, що підлягає ліцензуванню; надавати органам, які регулюють їх діяльність, документи та інформацію, необхідні для виконання цими органами своїх повноважень, в обсягах та у строки, встановлені відповідними органами; оприлюднювати і надавати інформацію за запитами відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про природні монополії» орган, який здійснює державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій, під час регулювання цін (тарифів) на товари суб`єкта природної монополії враховує: витрати, які згідно з Податковим кодексом України враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств (крім витрат, визначених частиною третьою цієї статті); податки і збори (обов`язкові платежі) до бюджетів та державних цільових фондів; вартість основних засобів, амортизацію, потреби в інвестиціях, визначених у встановленому порядку; очікуваний прибуток від можливої реалізації товарів за різними цінами (тарифами); віддаленість різних груп споживачів від місця виробництва товарів; якість товарів, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; державні дотації та інші форми державної підтримки.

Згідно п. 16 ст. 1 Закону України "Про ціни і ціноутворення" від 21.06.2012 № 5007-VI ціноутворення - процес формування та встановлення цін. Формування ціни - механізм визначення рівня ціни товару (п. 14 ст. 1 Закону України «Про ціни та ціноутворення».

Тобто, регулювання цін (тарифів) на аеронавігаційні послуги, які надає суб`єкт природної монополії Украерорух, здійснює орган, який здійснює державне регулювання діяльності суб`єкта природної монополії Украерорух - Міністерство інфраструктури України.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про Міністерство інфраструктури України» від 30.06.2015 № 460 Міністерство інфраструктури України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах автомобільного, залізничного, морського та річкового транспорту, надання послуг поштового зв`язку, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері авіаційного транспорту та використання повітряного простору України.

Згідно п. 3 вказаного Положення з поміж інших завдань Міністерства інфраструктури України є участь у межах повноважень, передбачених законом, у формуванні та забезпеченні реалізації державної тарифної політики.

Підпунктом 36 п. 4 Положення встановлено обов`язок Міністерства інфраструктури щодо затвердження ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України та затвердження аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропортах України.

Згідно п. 2 Повноважень центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів України Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг, що є додатком до постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» від 25.12.1996 № 1548, Мінінфраструктури встановлює за погодженням з Мінекономіки ставки плати в іноземній валюті за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України.

Звертаючись із позовом про відшкодування шкоди у вигляді збитків позивач зазначає, що відповідач не здійснював покладений на нього обов`язок щорічно формувати розмір плати на аеронавігаційні послуги в розмірі витрат, пов`язаних із наданням таких послуг.

Міжнародною організацією цивільної авіації (ICAO) надано Керівництво з економічних аспектів аеронавігаційного обслуговування (док. 9161) та Політика ICAO щодо аеропортових зборів та зборів за аеронавігаційне обслуговування (док. 9082).

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України «Про застосування в цивільній авіації України документа Євроконтролю № 07.60.01» від 25.11.2009 № 1209 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.02.2010 за № 130/17425) введено в дію на території України документ Європейської організації з безпеки аеронавігації Євроконтроль - Принципи визначення вартісної основи для маршрутних зборів та обчислення одиничних ставок.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України «Про застосування в цивільній авіації України документа Євроконтролю № 07.60.02» від 25.11.2009 № 1210 (зареєстровано в Міністестві юстиції України 04.02.2010 за № 131/17426) введено в дію на території України документ Європейської організації з безпеки аеронавігації Євроконтроль Умови застосування системи маршрутних зборів та умови оплати.

Відповідно до п. 1.3 документу Євроконтролю № 07.60.01 розмір плати за послуги організації повітряного руху на маршруті відображає витрати, що виникли прямо чи опосередковано у процесі надання послуг на маршруті, включаючи витрати Євроконтролю. Обслуговування на маршруті фінансується за рахунок сплати послуг з організації повітряного руху на маршруті користувачами таких послуг. Проте, обслуговування на маршруті певних категорій користувачів, звільнених від сплати послуг з організації повітряного руху на маршруті, фінансується з інших джерел, відповідно до параграфа 4.2.

Позивач зазначає, що відповідач як провайдер аеронавігаційного обслуговування зобов`язаний формувати розмір плати за аеронавігаційне обслуговування з дотриманням механізму визначення вартісної основи відповідно до Керівництва ICAO з економічних аспектів аеронавігаційного обслуговування.

Міністерством транспорту України затверджено Методичні рекомендації з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті (наказ № 65 від 05.02.2001), розроблені у відповідності до Програми реформування системи бухгалтерського обліку із застосуванням міжнародних стандартів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.1998 № 1706.

Рекомендації можуть застосовуватись для цілей планування, ведення обліку і калькулювання собівартості перевезень вантажів і пасажирів, робіт і послуг, пов`язаних з транспортним процесом, як на транспортних підприємствах, так і на інших підприємствах, що виконують зазначені роботи (послуги), незалежно від форм власності і підпорядкування, але з врахуванням технологічних і організаційних особливостей кожного підприємства.

Конкретний перелік і склад статей калькулювання собівартості перевезень визначається підприємством.

Вказані Методичні рекомендації з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті мають рекомендаційний характер, що випливає із тексту рекомендацій, в якому зазначено, що рекомендації можуть застосовуватися, а не обов`язково застосовуються.

Позивач зазначає, що в Керівництві ICAO (п. 4.63) зазначено, що розподіл втрат в обліку може здійснюватися одночасно із занесенням витрат по категоріям в загальну систему бухгалтерського обліку або може, при необхідності, здійснюватися періодично (тобто щомісячно або кожні півроку).

З наведених вище документів позивач робить висновок, що відповідач зобов`язаний щорічно формувати ціну (плату) аеронавігаційних послуг на маршруті та ціну (плату) аеронавігаційних послуг на підході та в районі аеродрому, проводити щорічні консультації із користувачами повітряного простору в т.ч. з питань планування аеронавігаційного обслуговування та подавати такі відомості Міністерству інфраструктури України для прийняття рішення про регулювання (зміну) цін.

Із зазначених вище документів вбачається, що договірна держава (якщо Україна, то в особі профільного міністерства Міністерство інфраструктури України) відповідальна за реалізацію державної політики в частині формування розміру плати за аеронавігаційне обслуговування та встановлення тарифів в Україні.

Таким чином обов`язок щодо формування тарифів на послуги з аеронавігаційного обслуговування та встановлення тарифів покладається на національні наглядові та регулюючи органи.

Отже, відповідач, як провайдер послуг з аеронавігаційного обслуговування, є лише учасником процесу формування тарифів на послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден в повітряному просторі України.

Також позивач зазначає, що плата за аеронавігаційне обслуговування має стягуватися на рівні витрат, які необхідні для здійснення аеронавігаційного обслуговування, а саме для покриття витрат, пов`язаних із наданням таких послуг та сплати членських внесків та компенсації витрат до Євроконтролю, та не може формуватися з прибутком.

Позивач зазначає, що відповідач не виконав обов`язків щодо формування цін на аеронавігаційні послуги на 2016-2017 роки, а саме: не забезпечив відокремлення в бухгалтерському обліку коштів і доходів, пов`язаних із аеронавігацією на маршруті, коштів і доходів, пов`язаних з аеронавігацією на підході та в районі аеродрому, коштів і доходів, пов`язаних із іншою діяльністю відповідача; не здійснив інвентаризацію засобів та служб, які задіяні в наданні аеронавігаційних послуг, із відокремленням задіяних засобів та служб від інших активів цього підприємства, у т.ч. які повністю або частково не задіяні в аеронавігаційній діяльності або не використовуються після 2014-2015 років; не здійснив розподіл витрат за зонами обслуговування (Київцентраеро, Дніпровський РСП, Харківський РСП, Кримаерорух, Львівський РСП, Одеський РСП) та користувачами повітряного простору, зокрема щодо тих, які звільнені від плати за аеронавігаційне обслуговування, але яким надаються аеронавігаційні послуги, а також з урахуванням тимчасового призупинення діяльності Кримаероруху, Донецького РСП; при підготовці щорічного бюджету та бізнес-плану на 2016 та 2017 роки не визначив показники оцінки виробничої діяльності провайдера за наслідками консультацій із користувачами; не провів консультації з користувачами повітряного простору в т.ч. з питань: планування аеронавігаційного обслуговування та прогнозування кількості польотів, розвитку існуючих аеронавігаційних служб, причин зміни вартісної основи, попереднього фінансування інвестиційних проектів, застосованого методу економічного ціноутворення, розкриття провайдером інформації про плани своєї діяльності; не визначив вартісну основу індивідуальних зборів на річний період на 2016 та на 2017 роки та не надавав користувачам в ході консультацій інформацію про неї; на надав відповідні данні Міністерству інфраструктури України для прийняття рішення про регулювання цін відповідно до ст. 9 Закону України «Про природні монополії», в т.ч. відомості про запланований рівень цін та калькуляцію собівартості; використовує пату за аеронавігаційне обслуговування для формування прибутку; використовує плату за аеронавігаційне обслуговування для фінансування іншої діяльності та покриття витрат, не пов`язаних із аеронавігацією.

Невиконання відповідачем обов`язків із формування цін на аеронавігаційне обслуговування на 2016-2017 роки, за обставин, коли їх калькуляція не переглядалась з 2010 року, призвело на думку позивача до покладення на нього надмірного тягаря витрат за аеронавігаційне обслуговування, які не були потрібні для забезпечення повітряного руху, у вигляді включення до аеронавігаційної плати суми прибутку та сум витрат, не пов`язаних із аеронавігацією, що суперечить ст.ст. 23, 24 та 36 Повітряного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 5 та 6 ст. 36 Повітряного кодексу України плата за послуги з аеронавігаційного обслуговування на маршруті використовується провайдером (провайдерами) аеронавігаційного обслуговування для покриття витрат на надання таких послуг у порядку, визначеному законодавством України, стандартами та рекомендованою практикою Міжнародної організації цивільної авіації і документами Євроконтролю, а також для сплати членських внесків України до Євроконтролю. За рахунок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування на маршруті компенсуються витрати Євроконтролю на експлуатацію системи плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування на маршруті.

Плата за послуги з аеронавігаційного обслуговування на підході та в районі аеродрому використовується провайдером (провайдерами) аеронавігаційного обслуговування для покриття витрат на забезпечення цього обслуговування. За рахунок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування на підході та в районі аеродрому компенсуються витрати Євроконтролю на справляння цієї плати.

У п.п. b п. 1.13 Керівництва ICAO (док. 9161) зазначено інші принципи та рекомендації, які мають безпосереднє відношення до питання вартісної основи зборів на аеронавігаційне обслуговування, систему нарахування зборів та сплати зборів, а саме від аеронавігаційного обслуговування можливо отримувати достатні прибутки, які перевищують прямі та опосередковані експлуатаційні витрати і дозволяють, таким чином, мати помірний прибуток на основні фонди (до вирахування податків та сум вартості капіталу), яка буде сприяти необхідному удосконаленню структури капіталовкладень (п. 38 v).

У п. vi) п. 3 розділу ІІІ Політики ICAO (док. 9082) зазначено, що при визначенні вартісної основи зборів за аеронавігаційне обслуговування треба керуватися в тому числі принципом, що від аеронавігаційного обслуговування можливо отримувати достатній прибуток, якій перевищує всі прямі та непрямі експлуатаційні витрати і дозволяє, таким чином, мати помірний прибуток на активи (до вирахування податків та сум вартості капіталу) для забезпечення ефективного фінансування інвестицій в створення нової або тієї що має місце інфраструктури аеронавігаційного обслуговування.

Зазначеними вище документами Міжнародної організації цивільної авіації та Євроконтролю спростовуються твердження позивача щодо неможливості отримання відповідачем прибутку від аеронавігаційного обслуговування для забезпечення безпечного та безперебійного обслуговування користувачів повітряного простору.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 15.09.2010 № 669 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.09.2010 за № 844/18139) затверджено ставки плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України (які діяли у спірний період 2016-2017 роки).

Так, відповідно до вказаного наказу за аеронавігаційне обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України, пов`язане із забезпеченням організації повітряного руху на маршруті, а також на підході та в районі аеродрому стягується плата за встановленими ставками.

Ставки плати встановлюються незалежно від національної належності повітряного судна та форми власності авіакомпанії.

Розмір плати за послуги з організації повітряного руху на маршруті для польоту у повітряному просторі України обчислюється за встановленою формулою.

Одинична ставка плати за послуги з організації повітряного руху на маршруті встановлюється у розмірі 45,56 євро.

Розмір плати за послуги з організації повітряного руху на підході та в районі аеродрому визначається залежно від MTOW повітряного судна, вказаної у сертифікаті експлуатанта, свідоцтві льотної придатності, інструкції з льотної експлуатації чи іншому рівноцінному офіційному документі, та одиничної ставки плати за встановленою формулою.

Одинична ставка плати за послуги з організації повітряного руху на підході та в районі аеродрому встановлюється у розмірі 7,56 євро.

Вказаний наказ Міністерства транспорту та зв`язку «Про встановлення Ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України» від 15.09.2010 № 669 був чинний і дійсний протягом 2016-2017 років та доказів оскарження його позивачем до суду не надано.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 04.06.2019 № 415 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.07.2019 за № 761/33732) затверджено ставки плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України, яким встановлена одинична ставка плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування на маршруті у розмірі 51,1 євро, а одинична ставка плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування на підході та в районі аеродрому встановлюється у розмірі 210,0 євро для міжнародного аеропорту "Бориспіль" та у розмірі 411,0 євро для всіх інших аеропортів країни. Тобто, розмір ставок плати за аеронавігаційні послуги збільшився.

Тому суд критично оцінює твердження позивача, що він поніс надмірний тягар, сплачуючи у 2016-2017 роках за послуги з аеронавігаційного обслуговування за ставками, встановленими наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 15.09.2010 № 669, оскільки при перегляді ставок, наприклад, у 2016-2017 роках, ставки вже тоді могли бути збільшені.

Позивач зазначає, що відповідачем здійснюється фінансування нецільових втрат за рахунок цільових коштів плати за аеронавігаційне обслуговування у 2016-2017 роках, що на думку позивача підтверджується фактами, встановленими у судових справах, а саме: справа № 38/215-8/59 за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до 1. Державного управління справами, 2. Державної казначейської служби України про стягнення 11 628 250,00 грн. заподіяної шкоди (постановою Вищого господарського суду у вказаній справі від 13.08.2013 в позві відмовлено, предметом розгляду були обставини за період, який не є предметом розгляду у справі № 911/2787/18, а саме 2016-2017 роки); справа № 359/3153/17 (кримінальна), вирок не наданий до суду; справа № 758/14356/16-к (кримінальна), вирок не наданий, предмет розгляду у кримінальній справі є взаємовідносини відповідача з ТОВ «Імпел Гріффін Груп» за період з 01.01.2014 по 01.01.2016, який не є предметом розгляду у справі № 911/2787/18; справа № 910/8115/16 за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до ТОВ «Міжнародний центр розвитку енергетики» про розірвання договору та стягнення 932 917,17 грн. попередньої оплати, в якій досліджувався договір, укладений між вказаними сторонами 23.04.2013, що не є предметом розгляду у справі № 911/2787/18; справа № 910/1392/16 за позовом Державного підприємства по обслуговуванню повітряного руху України до ТОВ «Сегмент ЛТД» про розірвання договору, стягнення боргу, неустойки у розмірі 125 910 946,55 грн. (в позові відмовлено) в якій досліджувався договір, укладений між вказаними сторонами 26.12.2013, що не є предметом розгляду у справі № 911/2787/18 (період 2016-2017 роки); численні справи за позовами військовослужбовців, відряджених до ДП «Украерорух», до відповідача про стягнення вихідної допомоги при звільненні.

Як нецільове використання відповідачем коштів зборів за аеронавігаційне обслуговування позивач зазначає проведення відповідачем тендерів на закупівлю палива у 2017 році у кількості, яка, на думку позивача, є завеликою для діяльності відповідача, як провайдера аеронавігаційних послуг.

Також здійснивши аналіз закупівель відповідача на «Prozorro», позивач у позовній заяві робить висновок про наднормативні та непродуктивні витрати відповідача, що не підтверджується належними та допустимими доказами.

Позивач зазначає, що відповідач використовував у 2016-2017 роках кошти цільових зборів за аеронавігаційне обслуговування для фінансування витрат, які не стосуються аеронавігаційної діяльності (нецільові витрати), тому позивач обчислює розмір шкоди, виходячи із таких нецільових витрат, пропорційно до частки коштів від позивача, що припадає на фінансування таких витрат: оплата інших операційних витрат коштами зборів за аеронавігаційне обслуговування, у т.ч. формування резерву сумнівних боргів, у т.ч. у зв`язку із справою «Платинум-банк»; переплата (наднормативне фінансування) балансоутримувачу будівлі по пр. Перемоги, 14; наднормативні нецільові витрати на паливо у 2017 році шляхом переплати його вартості; закупівля непрофільних активів іранських туристичних автобусів з маніпуляцією на тендері; мінімальна сума нецільових витрат коштами зборів за аеронавігаційне обслуговування у вигляд оплати праці персоналу, не задіяному у наданні аеронавігаційного обслуговування; мінімальна сума нецільових витрат коштами зборів за аеронавігаційне обслуговування у вигляді загальних та адміністративних витрат у зв`язку із не аеронавігаційною діяльністю, у т.ч. адміністрування персоналу, не задіяного у наданні аеронавігаційного обслуговування; оплата відповідачем за рахунок коштів зборів за аеронавігаційне обслуговування утримання служби ДСНС для рятування в акваторіях морів (наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 87 від 15.03.2011 на відповідача покладено оплату витрат з організації авіаційного пошуку і рятування в акваторіях Чорного та Азовського морів).

На підставі даних з системи публічних закупівель «Prozorro», аудиторських висновків у 2013-2017 роках, офіційного веб-сайту Украероруху про статистку повітряного руху позивач вирахував суму збитку 447 668 280,00 грн. в аспекті нецільових витрат, в т.ч. наднормативних, у 2016-2017 роках.

В той же час, як зазначалось раніше, відповідно до п. 1.3 документа Євроконтролю № 07.60.01 розмір плати за послуги з організації повітряного руху на маршруті відображає витрати, що виникли прямо чи опосередковано у процесі надання послуг на маршруті, включаючи витрати Євроконтролю.

У розділі 3 вказаного документу Євроконтролю зазначено «Додаткову інформацію про витати, які включені до бази витрат», а саме: інвестиційні витрати, експлуатаційні витрати, витрати на утримання персоналу, витрати на організацію повітряного руху, витрати на зв`язок, навігацію та спостереження (CNS), витрати на базову підготовку та підвищення кваліфікації, витрати, пов`язані з дослідженням, тестуванням та випробуванням, адміністративні витрати, витрати на службу аеронавігаційної інформації (CAI), витрати на метеорологічне забезпечення (МЕТ), витрати на послуги пошуку та порятунку (SAR), витрати Євроконтролю.

Враховуючи вищевикладене позивачем не доведено використання відповідачем у 2016-2017 роках коштів цільових зборів за аеронавігаційне обслуговування для фінансування витрат, які не стосуються аеронавігаційної діяльності (нецільові витрати).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, як зазначає позивач, невиконання відповідачем зобов`язання із формування цін на аеронавігаційні послуги на 2016-2017 роки та зумовлена цим бездіяльність Міністерства інфраструктури України з перегляду (зменшення) цін аеронавігаційних зборів, не повинно надавати відповідачу можливість отримувати вигоду від невиконання обов`язків, зловживаючи правом на справляння плати за аеронавігаційне обслуговування.

Обчислюючи розмір збитків на підставі ч. 2 ст. 1192 ЦК України, позивач у межах даного позову при розрахунку розміру збитків, завданих невиконанням відповідачем зобов`язання із формування цін (плати) аеронавігаційних послуг на 2016-2017 роки та порушенням права позивача на здійснення діяльності повітряного перевізника у зв`язку із цим, обчислює розмір збитків від надмірного тягаря витрат на аеронавігаційне обслуговування, виходячи із розміру надмірних витрат позивача на аеронавігаційне обслуговування (без урахування інфляційних втрат внаслідок обесцінення коштів) у 2016-2017 роках у зв`язку із неправомірним перевищенням доходів над фактичними витратами, які були фактично понесені відповідачем, тобто у межах розміру прибутку, який був сформований відповідачем за рахунок коштів плати за аеронавігаційне обслуговування, пропорційно до частки коштів від позивача, що припадає на формування такого прибутку (428 933 400,00 грн. збитків) та неправомірним фінансуванням відповідачем у 2016-2017 роках втрат, які не стосувались аеронавігаційної діяльності (нецільові витрати), але були ним понесені за рахунок коштів плати за аеронавігаційне обслуговування, пропорційно до частки коштів позивача, що припадає на фінансування таких витрат (447 668 280,00 грн.). Всього загальна сума обчисленого позивачем таким чином розміру збитків становить 876 601 680,00 грн.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення шкоди у вигляді завданих збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльність), наявності шкоди завданої майну потерпілого (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою майну шкодою (збитками), вини особи, яка завдала шкоди.

Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача шкоди є причиною, а шкода (збитки), які виникли у потерпілої особи є наслідком такої протиправної поведінки. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності особи у вигляді покладення на неї обов`язку відшкодувати шкоду (збитки).

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення відповідачем протиправної поведінки (дії та бездіяльність), розмір завданої майну позивача шкоди (збитків), причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та шкодою (збитками), вину відповідача у завданні позивачу шкоди, а тому відсутні підстави для застосування до відповідача відповідальності у вигляді стягнення шкоди (збитків), оскільки відсутній склад цивільного правопорушення.

Відповідно до ч.ч. 1 та 4 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про небгрунтованість та недоведеність вимог позивача до відповідача та про відмову у позові повністю.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Водночас, слід зазначити, що решта долучених до матеріалів справи доказів та пояснень учасників справи була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Судові витрати у вигляді судового збору у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Третя особа на стороні відповідача Міністерство інфраструктури України у письмових поясненнях від 01.02.2019 (вх. № суду 2320/19 від 04.02.2019) та у заяві від 15.05.2019 (вх. № суду 4757/19 від 17.05.2019) просить розподілити судові втрати, понесені у зв`язку із розглядом господарської справи, в якій третя особа на стороні відповідача просить покласти на позивача понесені третьою особою на стороні відповідача судові витати в розмірі 46,00 грн. за відправлення письмових пояснень третьої особи на стороні відповідача іншим учасникам справи підприємством зв`язку.

Третьою особою на стороні відповідача додано докази направлення нею позивачу та відповідачу письмових пояснень третьої особи на стороні відповідача від 01.02.2019 на позовну заяву, а саме: два описи вкладення у цінні листи з відмітками підприємства зв`язку, дві поштові накладні від 01.02.2019 та два фіскальні чеки від 01.02.2019 на суму 23,00 грн. кожний.

Відповідно до ч.ч.1 та 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 128 ГПК України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 8, 13 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

У своїх письмових поясненнях від 01.02.2019 (вх. № суду 2320/19 від 04.02.2019) третя особа на стороні відповідача заперечувала проти позову та просили суд в позові відмовити повістю.

Враховуючи вищевикладене витрати третьої особи на стороні відповідача на відправлення її письмових пояснень учасникам справи є витратами, пов`язаними з розглядом справи, розмір таких витрат (46,00 грн.) є обґрунтованим, не є завищеним та підтверджуються належними доказами. Тому, відповідно до ст. 129 ГПК України витрати третьої особи на стороні відповідача на відправлення поштою письмових пояснень третьої особи учасникам справи у розмірі 46,00 грн. покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 74, 80, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення 876 601 680,00 грн. відмовити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (01030, м. Київ, вул. М. Лисенко, 4, ) на користь Міністерства інфраструктури України (03150, м. Київ, просп. Перемоги, 14, ) 46 (сорок шість) грн. 00 коп. судових витрат.

Видати наказ.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 02.04.2020.

Головуючий суддя О.О. Христенко

суддя О.С. Янюк

суддя Ю.В. Подоляк