ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року Справа № 906/775/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Шилан О.С.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства "Ушицький комбінат будівельних матеріалів"

на рішення Господарського суду Житомирської області від 07.11.2019 р. ухваленого суддею Тимошенком О.М. у м.Житомирі, повний текст складено 18.11.2019 р.

у справі № 906/775/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг"

до Приватного акціонерного товариства "Ушицький комбінат будівельних матеріалів"

про стягнення 2217792,72 грн. боргу, відсотків річних, інфляційних втрат

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Житомирської області від 07.11.2019 р. у справі № 906/775/19 частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг". Згідно з рішенням суду підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" 2135759,34 грн. боргу, 31220,49 грн. 3 % річних. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 50812,89 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач Приватне акціонерне товариство "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 07.11.2019 р. у даній справі та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідач вважає, рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення у даній справі.

Доводить, що суму курсової різниці слід обчислювати, виходячи із суми винагороди лізингодавця, оскільки саме такий обов`язок лізингоодержувача встановлений у пункті 6.7 договору у редакції пункту 3 додаткової угоди від 26.10.2016 р. № 6 до нього, враховуючи, що у пункті 6.4 договору надано визначення терміну "винагорода лізингодавця", а не із суми періодичного лізингового платежу, визначення якого також надано у пункті 6.4 договору і у склад якого входить як вартість предмета лізингу, так і винагорода лізингодавця.

Вважає, що нарахування із курсової різниці за період з 25.09.2018 р. до 25.06.2019 р. (включно) складають 1200687 грн 17 коп., тому позивачем необґрунтовано заявлено до стягнення 1720496 грн 35 коп.

Також зазначає, що покриття позивачеві матеріальних втрат від знецінення коштів передбачено договором за рахунок курсової різниці національної валюти до долара США, а відтак, стягнення 50812 грн. 89 коп. інфляційних, нарахованих на суму грошового зобов`язання, є за своїм змістом подвійною відповідальністю за невиконання зобов`язання, що суперечить нормам чинного законодавства.

Доводить, що зі сплати лізингових платежів, здійснених ПРАТ "Ушицький комбінат будівельних матеріалів", у розмірі 1305625 грн. 10 коп. позивачем було вирахувано суму пені у розмірі 270061 грн. 54 коп., тобто із суми, яка не є грошовою заборгованістю за договором та підлягає доведенню позивачем.

Вважає, що за умовами договору фінансового лізингу від 20.02.2013 р. № 691-РЬ покриття матеріальних втрат від знецінення коштів здійснюється за рахунок курсової різниці національної валюти до долара США не входить до грошового зобов`язання, установленого у пункті 6.4 цього договору, носить компенсаційний характер та за своїм змістом є відповідальністю за невиконання зобов`язання.

Отже, нарахування пені на суму заборгованості, до складу якої входить платіж компенсаційного характеру - нарахування із курсової різниці, суперечить нормам чинного законодавства та умовам договору фінансового лізингу від 20.02.2013 р. № 691-РЬ, тому сума пені за період з 26.09.2018 р. до 15.07.2019 р. складає 81003 грн. 48 коп., тоді як 270061 грн. 54 коп. необґрунтовано заявлено позивачем.

Також скаржник вважає необґрунтованими нараховані позивачем 3 % річних за період з 26.09.2018 р. до 19.07.2019 р. в розмірі 31220 грн. 49 коп.

Таким чином, скаржник вважає, що позивач не обґрунтував та належними доказами не довів наявність у відповідача боргу із сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу від 20.02.2013 р. № 691 у розмірі 2135759,34 грн, а також - обов`язку із сплати 3 % річних у розмірі 31220,49 грн та інфляційних у розмірі 50812,89 грн., тому вважає, що у позові слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю. З урахуванням викладеного просить суд скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 07.11.2019 р. у справі № 906/775/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" про стягнення 2217792,72 грн., з яких: 2135759,34 грн. боргу із сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу від 20.02.2013 р. № 691; 31220,49 грн. З % річних; 50812,89 грн. інфляційних.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується із доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Посилаючись на п. 6.1, п. 6.4.3.1, п. 6.4, п. 6.6 договору доводить, що відповідач зобов`язаний сплачувати лізингові платежі згідно Графіку лізингових платежів не пізніше дати зазначеної у цьому Графіку, а коригування (збільшення розміру) винагороди відбувається наступним чином, а саме: 1. Розрахунок суми курсової різниці за формулою, передбаченою договором; 2. Коригування (збільшення розміру) винагороди на суми розрахованої курсової різниці.

Зазначає, що 26 жовтня 2016 року за ініціативою відповідача сторони уклали додаткову угоду № 6, якою було внесено зміни до пункту 6.7 договору.

Вважає, що твердження скаржника про неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції не відповідають дійсності, оскільки сторонами погоджені суми боргу відповідача в підписаних сторонами додаткових угодах до договору. Таким чином, відповідач був обізнаний щодо розміру боргових зобов`язань, з урахуванням проведених розрахунків, коригувань, та мав можливість самостійно перевірити розміри боргових зобов`язань. Підписуючи додаткові угоди з визначеними сумами заборгованості, відповідач тим самим погодив всі проведені розрахунки згідно умов договору без будь-яких заперечень та зауважень.

Вважає правомірними нарахування індексу інфляції та 3% річних на предмет спору у даній справі, оскільки боргові зобов`язання відповідача зафіксовані в гривні на момент виникнення заборгованості, та після цієї фіксації борг в гривні не підлягав перерахунку відповідно до змін валютного курсу.

З урахуванням викладеного просить суд залишити рішення суду першої інстанції у справі № 906/775/19 без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

В судовому засіданні 18.02.2020 р. представник відповідача/скаржника підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній. Представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 р. було зупинено провадження у справі 906/775/19 до завершення перегляду Північним апеляційним господарським судом справи № 910/12107/19, оскільки предметом позову у справі № 910/12107/19 було тлумачення змісту п. 6.7 договору фінансового лізингу від 20.02.2013 р. № 691-FL у редакції пункту 3 додаткової угоди від 26.10.2016 р. № 6 до договору фінансового лізингу від 20.02.2013 р. Тоді як відповідач/скаржник ґрунтує свої заперечення проти позову та доводи апеляційної скарги саме на умовах п. 6.7 договору фінансового лізингу та вважає, що позивач неправильно обраховує курсову різницю, оскільки неправильно застосовує умови п.6.7 договору фінансового лізингу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.10.2019 р. залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 р. відмовлено у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" про тлумачення змісту п. 6.7 договору фінансового лізингу від 20.02.2013 р. № 691-FL у редакції пункту 3 додаткової угоди від 26.10.2016 р. № 6 до договору фінансового лізингу від 20.02.2013 р. № 691-FL у зв`язку із необґрунтованістю. Таким чином, рішення у справі № 910/12107/19 набрало законної сили.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 р. колегією суддів поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи на "12" березня 2020 року в межах строку, визначеного ст. 273 ГПК України.

Разом з тим, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Маціщук А.В. судове засідання у даній справі, призначене на 12.03.2020 р., не відбулось, повторний автоматизований розподіл справи здійснено не було відповідно до норм ч.13 ст. 32 ГПК України та п.9.3 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 р., після усунення вказаних обставин, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на "24" березня 2020 року у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул.Яворницького,59 у залі судових засідань № 6.

Призначивши з урахуванням наведених обставин розгляд справи за межами строку, визначеного ст..244 ГПК України, колегія суддів керується практикою Європейського суду з прав людини як джерелом права згідно з ч. 4 ст.11 ГПК України. Так, згідно з п. 31 Рішення Європейського суду з прав людини від 01.02.2007 р. у справі "Макаренко проти України" суд нагадує, що "розумний" строк проваджень має визначатись відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника і компетентних органів та інтерес, який мав заявник у цьому спорі.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини однією із складових справедливого судового розгляду в розумінні пункту 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона має знати про всі докази чи подання, які представленні або зроблені в цілях впливу на думку суду і коментувати їх (п. п. 23,31 та 33 рішення у справі "Лобо Мачадо проти Португалії" від 20.02.1996, п. 24 рішення у справі "Нідерост-Губер проти Швейцарії" від 18.02.1997, п. 42 рішення у справі "Кєроярві проти Фінляндії").

Враховуючи наведені вище норми, суд апеляційної інстанції вважає, що розумним для розгляду даної справи є строк, що має забезпечити реалізацію процесуальних прав сторін у справі, повний, всебічний, об`єктивний розгляд справи з урахуванням ст.ст. 7, 13 ГПК України, тому призначив розгляд справив судовому засіданні 24.03.2020 р.

В судове засідання 24.03.2020 р. представники сторін не з`явились, тоді як були повідомлені судом в установленому порядку, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с.200а-200б, 266-267 у т. 1 та а.с.15 у т.2 /.

Відповідачем Приватним акціонерним товариством "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" подано клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на заходи, вжиті згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211.

Колегія суддів відхиляє клопотання про відкладення розгляду справи, враховуючи, що відповідно до норми ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Доводи та правова позиція відповідача викладена у апеляційній скарзі та не змінена ним. Додаткових доказів сторонами подано не було. Відповідно до норм ч.12 ст.270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення рішення у справі. Колегія суддів дійшла висновку, що наявні у справі матеріали є достатніми для постановлення обґрунтованого рішення, тоді як явка представників в судове засідання обов`язковою не визнавалась, тому є можливим завершення розгляду апеляційної скарги без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши в судовому засіданні 18.02.2020 р. пояснення представників сторін, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, а також вивчивши зміст постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 р. у справі № 910/12107/19, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено наступне.

20 лютого 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг"/лізингодавець та Приватним акціонерним товариством "Ушицький комбінат будівельних матеріалів"/лізингоодержувач укладений договір фінансового лізингу № 691-FL, за умовами якого лізингодавець на підставі договору купівлі - продажу зобов`язується набути у власність лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно, наведене в специфікації (Додаток 1 до договору), а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору /а.с.39-47 у т. 1/.

На виконання умов договору лізингу по контракту № 1/2013 від 20.02.2013 р. позивачем було придбано обумовлене майно та на підставі акту приймання - передачі від 23.09.2013 р. передано відповідачу у платне володіння та користування дробильний комплекс 2013 року виробництва, який містить наступні частини: - конусна дробарка: конусна дробарка серії GР 550; футеровка типу - М, середня; максимальний розмір шматка в живленні - 135мм; електродвигун - 315 kУ (400 V, 50Нz); рама; металоопори; сходи; поручні; платформи; - грохот: грохот Нордберг 2100, електродвигун - 22 kW; деки - 2 шт.; площа грохочення - 10м2; матеріал дек - стальний дріт; металічна рама; площадки; сходи; поручні; - комплект конвейєрів - 5 шт.; ширина - 1000 мм; максимальна довжина - 18м; усі приводи стандартизовані - 11 kW; металоопорти; бункери; конвеєрні стрічки в бухтах; - електрообладнання: кімната контролю роботи електрообладнання з системою охолодження, обігріву, освітлення, масло станції для GР 550 (включаючи електрокабелі, перемикаячі, розетки, напрямна для кріплення кабелю). За актом приймання-передачі загальна вартість предмета лізингу становить 15195559,68 грн./а.с. 27- 34 у т.1/.

Згідно з пунктом 6.1. договору Приватне акціонерне товариство "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" сплачує Товариству з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" лізингові платежі відповідно до договору.

Відповідно до п.6.2 договору лізингові платежі складаються з авансового лізингового платежу, а також чергових лізингових платежів, кожен з яких включає: суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу; винагороду лізингодавця.

Умовами п.п.6.6, 6.8 договору передбачено, що кожен періодичний лізинговий платіж лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати не пізніше дати, вказаної у додатку 2. Вказана в цьому пункті дата є датою нарахування кожного чергового лізингового платежу для цілей податкового обліку.

Відповідач зобов`язався сплатити лізингові платежі у період з 25.08.2013 р. по 25.07.2018 р. згідно з Графіком сплати лізингових платежів, що є додатком № 2 до договору /а.с.48-49 у т. 1/.

Пунктом 6.7. договору встановлено, що у зв`язку із залученням лізингодавцем кредитних коштів у доларах США (надалі - "Валюта кредиту") для придбання предмету лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний коригувати винагороду, на суму курсової різниці та витрат, що виникли за відповідним поточним лізинговим платежем. Сума курсової різниці визначається за формулою : Скр = (Флп / К1) * К2 Флп (за умовами п.6.7) :

де Скр - сума курсової різниці, грн.;

Флп - лізинговий платіж згідно Графіку (Додаток 2 до Договору) у місяці, за який нараховується курсова різниця;

К1 - курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України на дату здійснення платежу у зв`язку з придбанням Предмету лізингу, який зазначається в Акті приймання-передачі;

К2 - курс платежу, курс гривні до долара США, встановленого Національним Банком України (надалі - НБУ) на дату виставлення рахунку сплати періодичного лізингового платежу, згідно п. 6.6. Договору, та збільшеного на 1,5% (одну цілу п`ять десятих процента).

При цьому сторонами погоджено, якщо різниця між курсом продажу долара США на українському міжбанківському валютному ринку на дату виставлення рахунку та курсом гривні до долара США, встановленого Національним банком України (надалі - "НБУ") на дату виставлення рахунку сплати періодичного лізингового платежу перевищує 1,5 %, то, для цілей здійснення розрахунків за зазначеною вище формулою, у якості К2 застосовується курс продажу долара США міжбанківського валютного ринку згідно даних інформаційно-дилінгової системи Ukrdealing (http://www.udinform.com) на момент закриття торгів на дату, що передує даті виставлення рахунку.

Тобто, відповідач/лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати лізингові платежі згідно Графіку лізингових платежів (додаток 2 до договору) не пізніше дати, зазначеної у цьому Графіку, з урахуванням коригування розміру винагороди на зміну курсу гривні до долару США, як це визначено сторонами в пункті 6.7. договору.

Згідно з п.6.15 договору визначено, що датою оплати вважається дата надходження коштів, перерахованих лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця.

Умовами п.6.16 договору сторони погодили наступний порядок зарахування лізингодавцем всіх сум, одержаних від лізингоодержувача: погашення неустойки; сплата прострочених платежів за договором; погашення прострочених лізингових платежів (починаючи с суми найдавнішої несплати); сплата поточних лізингових платежів. Лізингодавець має право змінювати порядок погашення заборгованості.

Умовами п.9.2.1 договору сторони встановили, що за порушення обов`язку зі своєчасної сплати лізингових та інших платежів, передбачених договором, лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період такого порушення, нарахованої на суму непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, та відшкодовує всі збитки, завдані лізингоодержувачем лізингодавцеві, понад вказану пеню.

Відповідач свої зобов`язання щодо сплати лізингових платежів за договором виконував несвоєчасно та не в повному обсязі. В зв`язку з існуючою заборгованістю сторонами були укладені додаткові угоди про зміну графіку лізингових платежів.

Так, згідно з додатковою угодою № 6 від 26.10.2016 р. викладено пункт 6.7 договору в наступній редакції: «У зв`язку із залученням лізингодавцем кредитних коштів у доларах США (надалі - "Валюта кредиту") для придбання предмету лізингу лізингоодержувач зобов`язаний коригувати винагороду, на суму курсової різниці та витрат, що виникли за відповідним поточним лізинговим платежем. Сума курсової різниці визначається за формулою : Скр = (Флп / К1) * К2 - Флп,де Скр - сума курсової різниці, грн.; Флп - лізинговий платіж згідно Графіку (Додаток 2 до Договору) у місяці, за який нараховується курсова різниця; К1 - курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України на дату здійснення платежу у зв`язку з придбанням Предмету лізингу, який зазначається в Акті приймання-передачі; К2 - курс платежу, курс гривні до долара США, розмір якого становить 1 дол.США = 26,84грн.» /а.с. 60 у т. 1/.

20 вересня 2018 року сторонами укладено додаткову угоду № 8, за умовами якої лізингоодержувач визнає, що на дату укладання даної додаткової угоди має прострочену заборгованість за договором в розмірі 1565856,75 грн. Згідно з Графіком сплати лізингових платежів, який є додатком до додаткової угоди № 8 від 20.09.2018 р., відповідач зобов`язався сплатити зазначену заборгованість у період з 25.11.2018 р. по 25.09.2020 р. /а.с.64 зі звороту - 65 у т.1/.

За спірний період дії договору відповідач перерахував позивачеві 1305625,10 грн., що не заперечується сторонами. Позивач одержані від лізингоодержувача кошти спрямував в порядку, погодженому сторонами за умовами п.6.16 договору в першу чергу на погашення неустойки/пені в сумі 270061,54 грн., яка обраховувалась за умовами п.9.2.1 договору за період з 26.09.2018 р. по 15.07.2019 р. у відповідні періоди оплати, та на сплату прострочених лізингових платежів, як вбачається з докладного розрахунку позивача /а.с.10 у т.1/.

Предметом позову у даній справі є заборгованість відповідача/лізингоодержувача, яка утворилась за період з 25 вересня 2018 року по 25 червня 2019 року та складається з вартості майна, винагороди лізингодавця, курсової різниці та боргу за попередній період згідно з додатковою угодою № 8 - в загальній сумі 2135759,34 грн.

Отже, на підставі договору № 691-FL від 20.02.2013 р. між сторонами виникли правовідносини з лізингу, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законом України "Про фінансовий лізинг".

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, яка полягає відповідно до ст. 6 цього Кодексу в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною другої статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" та ст. 806 ЦК України за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначена норма кореспондується з положеннями частини другої статті 198 ГК України.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно наказу Міністерства фінансів України від 10.08.2000 №193 "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку "Вплив змін валютних курсів" валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни. Пунктом 4 цього Наказу встановлено, що курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Отже, норми чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07.10.2014 р. у справі № 910/763/13 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.03.2018 р. у справі № 916/706/17, відступати від яких колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав.

Матеріалами даної справи підтверджено, що 20.02.2013 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг"/лізингодавець та Приватним акціонерним товариством "Ушицький комбінат будівельних матеріалів"/лізингоодержувач/відповідач укладений договір фінансового лізингу № 691-FL, і на виконання умов договору лізингодавець/позивач придбав і 23.09.2013 р. передав відповідачеві в платне володіння та користування обумовлене майно.

Судом встановлено, що за умовами договору та додаткових угод до нього сторони погодили сплату лізингових платежів, які складаються з авансового лізингового платежу, який включає суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу, а також чергових лізингових платежів, кожен з яких включає: суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу, та винагороду лізингодавця у зв`язку з передачею у лізинг предмету лізингу (п. 6.2. договору). При цьому сторонами погоджений порядок розрахунку коригування винагороди на суму курсової різниці, а саме порядок розрахунку курсової різниці, зазначений у п. 6.7 договору.

У додатковій угоді № 6 від 26.10.2016 р. сторони погодили, що лізингоодержувач/відповідач має заборгованість в сумі 2745241,51 грн., яку має сплатити за графіком у період з 25.11.2016 р. по 25.09.2020 р., та у зв`язку з цим погодили курс платежу як курс долара США до гривні - 26,84 грн. за 1 долар США.

У додатковій угоді № 8 від 20 вересня 2018 року сторонами погоджено, що лізингоодержувач на дату укладання даної додаткової угоди має прострочену заборгованість за договором в розмірі 1565856,75 грн., яку зобов`язаний сплатити згідно з графіком, наведеним у додатку № 2 до цієї додаткової угоди, - у період з 25.11.2018 р. до 25.09.2020 р.

Відповідач в апеляційній скарзі не заперечує щодо наявності у нього заборгованості за вказаний період по сплаті винагороди та вартості майна, однак доводить, що згідно п.6.7 договору курсова різниця може бути нарахована лише на суму винагороди лізингодавця.

У справі 910/12107/19 колегією суддів Північного апеляційного суду встановлено, що вимога позивача про тлумачення положень п. 6.7 договору фінансового лізингу № 691-FL від 20.02.2013 р. у редакції п. 3 додаткової угоди № 6 від 26.10.2016 р. до договору у зв`язку з їх неповнотою та недостатньою зрозумілістю в частині визначення параметру обчислення суми курсової різниці, є необґрунтованою, недоведеною та такою, що не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали даної справи та проаналізувавши умови договору фінансового лізингу, колегія суддів встановила, що за умовами договору разом із додатковими угодами до нього відповідач зобов`язався сплачувати лізингові платежі в строки згідно з графіком, наведеним у Додатку № 2 до додаткової угоди № 8, - з 25.11.2018 р. до 25.09.2020 р. /а.с.64,66 у т. 1/, не пізніше дати зазначеної у даному Графіку, з урахуванням коригування розміру лізингового платежу на зміну курсу гривні до долара США, передбаченого в пункті 6.7. договору.

При цьому додатковою угодою № 6 від 26 жовтня 2016 року до пункту 6.7 договору сторонами було внесено зміни, зокрема, в частині значення К2 - курс платежу, курс гривні до долара США, розмір якого становить 1 дол. США = 26,84 гривень /а.с. 60 у т. 1/.

Додатковою угодою № 8 від 20.09.2018 р. сторони підтвердили заборгованість відповідача перед позивачем на дату укладення цієї додаткової угоди в розмірі 1565856,75 грн.

Таким чином, сторонами погоджений порядок розрахунку коригування лізингового платежу на суму курсової різниці, а саме порядок розрахунку курсової різниці, зазначений у п. 6.7. договору, зокрема, за вищевказаною формулою, у якій Флп - це лізинговий платіж в цілому, який у відповідності до п. 6.4.3.1. складається з відшкодування предмета лізингу та винагороди лізингодавця.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що курсова різниця нараховується як на вартість предмета лізингу так і на винагороду лізингоодержувача, тому заборгованість за лізинговими платежами станом на 15.07.2019 р. правомірно обрахована позивачем у сумі 2135759,34 грн. із застосуванням курсової різниці за докладним розрахунком позивача /а.с.11 у т.1/.

Як зазначено вище, відповідачем протягом спірного періоду діі договору було сплачено 1305625,10 грн., які позивач спрямовував відповідно до п. 6.16. договору на погашення пені та заборгованості по лізинговим платежам.

Скаржник в апеляційній скарзі доводить, що пеня в сумі 270061,54 грн. неправомірно обрахована позивачем, оскільки пеня має нараховуватись лише на суми непогашеної заборгованості, погоджені відповідачем за умовами додаткових угод № 6 від 26.10.2016 р. та № 8 від 20.09.2018 р.

Разом з тим, умовами п.9.2.1 договору сторони встановили, що за порушення обов`язку зі своєчасної сплати лізингових та інших платежів, передбачених договором, лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період такого порушення, нарахованої на суму непогашеної заборгованості за кожен день прострочення.

Отже, за умовами договору пеня застосовується за порушення обов`язку зі своєчасної сплати як лізингових, так і інших платежів, передбачених договором, які виконуються у національній валюті гривні згідно з умовами розділу 6 "Лізингові та інші платежі", зокрема, п.6.13, де визначено, що усі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валдюті України (гривнях) відповідно до договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, зазначений у цьому договорі або повідомленні лізингодавця. При цьому відповідач не спростовує факт заборгованості в порядку ст.ст.74, 76-78 ГПК України з урахуванням умов п.п.6.8, 6.13, 6.15 договору.

Таким чином, пеня в розмірі 270061,54 грн. нарахована позивачем відповідно до умов п. 9.2.1 договору /докладні розрахунки на а.с.11-15 у т.1/ та не спростована відповідачем.

Відповідно, колегія суддів погоджується, що сума боргу правомірно визначена позивачем у сумі 2135759,34 грн. після зарахуванням сплачених відповідачем коштів за умовами п. 6.16 договору.

Також позивач просить стягнути з відповідача за порушення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ГПК України за період з 26 вересня 2018 року по 25 червня 2019 року 31220,49 грн. процентів річних та 50812,89 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тобто має компенсаційний, а не штрафний характер.

Оскільки несвоєчасне виконання грошових зобов`язань відповідачем має місце, колегія суддів погоджується із правомірною вимогою позивача про стягнення 31220,49 грн. 3% річних, обрахованих позивачем за період з 26 вересня 2018 року по 25 червня 2019 року згідно з його обґрунтованим розрахунком на а.с. 16-25 у т.1.

Щодо вимог про стягнення 50812,89 грн. інфляційних втрат за цей період, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з статтею 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини 1 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 Цивільного кодексу України), і згідно з ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з статею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

В даному випадку, договором передбачено коригування боргу відповідача виходячи з курсу національної валюти України до іноземної валюти.

Таким чином, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 р. у справі № 6-284цс17 та постанові Верховного Суду від 11.10.2018 р. у справі № 905/192/18, і підстав відступати від яких колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав.

З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в позові в частині стягнення 50812,89 грн. інфляційних втрат.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Житомирської області від 07.11.2019 р. у справі № 906/775/19 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і немає підстав для його скасування чи зміни за ст. 277 ГПК України. Доводи скаржника не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційних скарг покладаються на скаржників згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Житомирської області від 07.11.2019 р. у справі № 906/775/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 906/775/19 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений 31 березня 2020 року

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Олексюк Г.Є.