ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2020 р. Справа№ 910/7580/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

без виклику сторін

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Мегаполіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 (повний текст рішення складено 15.10.2019)

у справі № 910/7580/19 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Мегаполіс"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

про стягнення 56 749,41 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/7580/19 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Мегаполіс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк подання апеляційної скарги, прийняти апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/7580/19 до розгляду, скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/7580/19, ухвалити нове рішення та позовні вимоги задовольнити повністю.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, судом першої інстанції не враховано, зазначені у позовній заяві, ст. 27 Закону України "Про страхування" та постанову Верховного суду України № 755/9320/15-ц від 30.01.2019, яким закріплюється право суброгації, а не регресу.

Також скаржник посилається на положення постанови Верховного Суду України № 755/7449/17 від 05.06.2018, яким у п. 6.13 зазначено, що п.п. 37.14 п. 37.1, ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не містять підстав для відмови в задоволенні вимог страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно договору майнового страхування, до особи, відповідальної за збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, визначених договором ОСЦПВВРТЗ.

Таким чином, на думку скаржника, судом першої інстанції не взято до уваги доводи позивача, у зв`язку із чим прийнято рішення, яке не відповідає нормам чинного законодавства.

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2019 справу № 910/7580/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Алданова С.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Мегаполіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/7580/19 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржником протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази, що підтверджують доплату судового збору та докази надсилання апеляційної скарги іншому учаснику процесу, шляхом подання відповідної заяви.

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду у зв`язку із перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до витягу із протоколу повторного автоматизованого розподілу справу № 910/7850/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Враховуючи викладене вище, відповідно до вимог статті 262 Господарського процесуального кодексу України судова колегія визначилась про можливість відкриття апеляційного провадження у справі № 910/7850/19.

Північний апеляційний господарський суд визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження. Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали до суду не надійшло.

Одночасно скаржником при поданні апеляційної скарги було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/7580/19,

Загальний порядок відновлення пропущених процесуальних строків врегульований ст. 119 ГПК України відповідно до якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, суд, розглянувши клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи те, що позовна заява у справі № 910/7850/19 подана до Господарського суду міста Києва 10.06.2019 та те, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення 56 749,41 грн., вказана справа, відповідно до приписів ГПК України, відноситься до малозначних справ.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 поновлено Товариству з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Мегаполіс" строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/7580/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Мегаполіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/7580/19 у визначеному складі колегії суддів. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Мегаполіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/7580/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

06.02.2020 від відповідача через відділ канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує на те, що перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора, як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ). Кінцевим строком подачі заяви на виплату страхового відшкодування є 27.07.2017, а заява подана 19.04.2019, тобто позивачем порушено строк, на що надано відповідну відмову.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом першої інстанції, 27.07.2016 о 20 годині 20 хвилин в м. Одесі по проспекту Адміральському була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобілем "Greatwall Haval 144", д.р.н. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_1 , автомобіля "BMW", д.р.н. НОМЕР_2 , піл керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля "Toyota Camry", державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 .

Відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/13739/16-п, пр. №3/521/4926/16, причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Greatwall Haval 144", д.р.н. НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки, не витримав безпечну дистанцію, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем "BMW", д.р.н. НОМЕР_2 , та автомобілем "Toyota Camry", державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , чим порушив вимоги п.13.1, ПДР України.

Шкоду було заподіяно водієм автомобіля "Greatwall Haval 144", д.р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні правопорушення за ст. 124 КУпАП України встановлено вказаною вище постановою.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "Toyota Camry", державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 (Застрахований автомобіль), який був застрахований позивачем на підставі Договору добровільного страхування від 02.02.2016 № 01375/02/222.

Згідно із ст. 16 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996, № 85/96-ВР (далі - Закон № 85/96-ВР) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Така ж норма закріплена і в ст. 979 ЦК України.

Статтею 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно із ст. 9 Закону 85/96-ВР страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку; розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування; страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

За умовами договору добровільного страхування від 02.02.2016 № 01375/02/222, відповідно до страхових актів № 578/16 від 16.09.2016 і № 578/16/1 від 05.10.2016, позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 58 749,41 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями № 3748 від 13.09.2016 на суму 10 000,00 грн., № 3701 від 08.09.2016 на суму 11 000,00 грн., № 3941 від 05.10.2016 на суму 14 750,01 грн., № 3679 від 06.09.2016 на суму 11 999,40 грн., № 3701 від 08.09.2016 на суму 11 000,00 грн.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як вже зазначалось, дорожньо-транспортна пригода сталась 27.07.2016., тому, кінцевим строком подання заяви на виплату страхового відшкодування є 27.07.2017.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування шкоди - 19.04.2019, яка отримана відповідачем 22.04.2019.

Однак, відповідач листом від 07.05.2019 за № 09-02-07/4066, відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки останній звернувся із заявою про виплати після спливу однорічного строку з моменту дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17.

На час скоєння вищевказаної ДТП (27.07.2016) цивільно-правова відповідальність будь-яких осіб, які на законних підставах експлуатують автомобіль "Greatwall Haval 144", д.р.н. НОМЕР_1 була застрахована у відповідача на підставі договору (полісу) № АЕ/6508335 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн., франшиза - 0,00 грн., строк дії полісу з 05.01.2016 до 04.01.2017.

Отже, відповідач є особою на яку полісом № АЕ/6508335 покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "Greatwall Haval 144", д.р.н. НОМЕР_1 , на час спірної ДТП.

Вартість матеріального збитку відповідно до рахунка-фактури №ТС-00001796 від 30.09.2016 складає 56 999,40 грн., а відповідно до рахунку-фактури №ТС-00001429 від 08.08.2016 складає 41 999,40 грн.

Як вже зазначалось, відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону N 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Так, матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до страховика із заявою про страхове відшкодування з пропуском річного строку (дата настання дорожньо-транспортної пригоди - 27.07.2016; дата звернення з заявою про виплату страхового відшкодування - 19.04.2019), відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки у цьому випадку вимога заявлена про відшкодування шкоди майну, а не здоров`ю і річний строк обчислюється з моменту настання події (дорожньо-транспортна пригода).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводом апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Річний строку для подання заяви про виплату страхового відшкодування, є присічним та відновленню не підлягає.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/7580/19 та для задоволення апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Мегаполіс", відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/7580/19.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Мегаполіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/7580/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/7580/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Мегаполіс".

4. Справу № 910/7580/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич