ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2020 року м.Дніпро Справа № 904/4882/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антонік С.Г. (доповідач),

суддів: Іванов О.Г., Березкіна О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2019 року, ухвалене суддею Євстигнеєвою Н.М., повний текст якого складений 08.01.2020р., у справі № 904/4882/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення збитків у розмірі 180 600,00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 180 600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані незабезпеченням збереження прийнятих до перевезення власних (орендованих) вантажних вагонів позивача, внаслідок чого вони були розукомплектовані, чим позивачу завдано збитки на суму 180 600,00 грн.

Рішенням господарського суду від 26.12.2019р. позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" збитки у розмірі 180 600 грн., судовий збір у сумі 2 709 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 грн.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", не погодившись з рішенням господарського суду, звернулося з апеляційною скаргою до Центрального апеляційного господарського суду. Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- суд прийшов до висновку, що між сторонами спір виник з деліктних правовідносин. Однак у даному спорі мають місце договірні відносини, які виникають з договору перевезення;

- у позивача відсутнє право на пред?явлення позову з приводу пошкодження вантажу, оскільки згідно ст.ст.130, 133 Статуту залізниць, таке право має лише вантажоодержувач або вантажовідправник;

- господарським судом залишено поза увагою те, що розукомплектування вагонів сталося внаслідок крадіжки деталей сторонніми особами, а не з вини відповідача;

- вважає, що сума витрат на професійну правничу допомогу, яка стягнута судом, є явно завищеною.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Згідно ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно з ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" є орендарем та власником вантажних вагонів, а саме: №№ 54442454 (договір оренди вагонів №142 П/ЦВСВ (ВЕ-06.161)ю від 26.03.2006, а.с 152-154), 61753935 (договір фінансового лізингу № LC9284-10/13 від 15/10/2013, а.с 155-156), 61335030, 61603320 (договір купівлі-продажу №4299-S/11 від 22.03.209, а.с 159-160), 67684506 (договір суборенди №150А/14 від 20.11.2014, а.с. 165-166).

09 листопада 2015 року між Державним підприємством "Придніпровська залізниця" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (замовник) укладено договір № ПР/М-15103/НЮі про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування (а.с. 22-26), відповідно до умов якого (п.1.1) цей договір регулює взаємовідносини сторін, пов`язані з організацією курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування та наданням послуг, пов`язаним з цим перевезенням.

Сторони керуються цим договором, законами України, Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів залізничним транспортом України, Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, Соглашением о международном железнодорожном грузовом сообщении (СМГС), Правилами експлуатації власних вантажних вагонів, іншими нормативними документами (п. 1.2 договору).

Данні про власні вантажні вагони повинні бути внесені до Автоматичного банку даних парку вантажних вагонів (АБД ПВ) з ознакою власника (при необхідності орендаря), а оператора - в базу даних "Вантажні вагони компаній-операторів" (База операторів) (п. 1.3 . договору).

Замовник зобов`язується: на виконання погоджених вантажовідправниками обсягів перевезень вантажів у вагонах замовника забезпечувати його подачу під навантаження в межах заявлених обсягів; використовувати власні вагони для перевезення вантажів відповідно до їх конструкції і спеціалізації (п.п. 2.1, 2.1.4, 2.1.8 договору).

Виконавець зобов`язується повідомити замовника про випадки несправності вагонів, що виникають під час руху для вирішення питання ремонту таких вагонів (при відсутності договору на гарантоване обслуговування власних вантажних вагонів із залізницею) (п.п. 2.2, 2.2.5 договору).

Замовник має право самостійно вирішувати питання щодо технічного обслуговування власних вагонів, які знаходяться на коліях загального користування (п.п. 3.1, 3.1.2 договору).

Згідно пункту 9.1. договору (в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018) договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 включно. Сторони можуть домовитися про внесення змін до договору, шляхом підписання додаткового договору, який має бути виконаний у письмовій формі та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками.

У квітні 2019 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" здійснювало перевезення порожніх вантажних вагонів №№ 54442454, 61753935, 61335030, 61603320, 67684506 власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" за залізничними накладними № 40794562, № 32986457, № 40622862, № 40783920.

Під час перевезення було виявлено розукомплектування вагонів №№ 54442454, 61753935, 61335030, 61603320, 67684506, про що складені повідомлення форми ВУ-23М № 6285 від 19.04.2019р., № 5269 від 28.04.2019р., №5268 від 28.04.2019р., № 9266 від 20.04.2019р. та акти загальної форми ГУ-23 від 09.04.2019р., від 24.04.2019р., від 26.04.2019р.

Дані вагони були відчеплені та направлені для ремонту. Роботи з ремонту вагонів на замовлення позивача проводились ТОВ "Ремвагонторг", відповідно до умов договору послуг № 25у/14 від 19.02.14р.

Згідно Акту виконаних робіт № 521 від 20.06.2019р. та додатку № 1 до нього «Розрахунок загальної вартості наданих послуг», підписаних позивачем та ТОВ «Ремвагонторг», вартість ремонту вагонів склала: вагон №54442454

28 300,00 грн. без ПДВ, вагон №61753935 - 28 300,00 грн. без ПДВ, вагон №61335030 - 28 300,00 грн. без ПДВ, вагон №61603320 - 37 300,00 грн. без ПДВ, вагон №67684506 - 28 300,00 грн. без ПДВ. Загальна сума з ПДВ 180 600 грн.

Повернення вагонів з ремонту підтверджується повідомленнями про приймання вантажних вагонів форми ВУ-36М від 06.05.2019р., 05.05.2019р.

Понесення витрат з оплати виконаних робіт підтверджується актами звіряння взаєморозрахунків станом на 31.08.2019. та платіжним дорученням від 03.07.2019р. на суму 223345,80 грн.

Позивач просив стягнути понесені витрати в сумі 180 600 грн.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.

Відповідно до статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Пунктом 2 Статуту залізниць передбачено, що цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

У пункті 6 Статуту залізниць визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил користування вагонами і контейнерами і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно з п. 6.4 Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких у графі 20 "Найменування вантажу" вказується "Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)".

Таким чином, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і ними залізниця не має права розпоряджатися на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілісності та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній

Відповідно до пунктів 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Згідно з пунктами 6.2.1, 6.2.7 Інструкції №264-Ц при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними. Забороняється ставити в склад поїзда вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

За змістом п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 р. № 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 р. за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та ( або ) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням ( додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Згідно з абзацом другим статті 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди. Відповідно до пункту 22 Правил №113 сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 №551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки, суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до п. 113 Статуту залізниць за незбереження ( втрату, нестачу, псування і пошкодження ) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Отже, чинне законодавство у позадоговірних (деліктних) правовідносинах встановлює презумпцію вини залізниці у разі пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо залізницею не буде доведено інше.

Системний аналіз наведених норм цивільного законодавства свідчить, що для застосування такої міри відповідальності як відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою кредитора, вина заподіювача.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Враховуючи положення ст. 74 Господарського процесуального кодексу України саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно з підпунктом "в" п. 114 Статуту залізниць залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Відповідно до абзаців 1, 2 п. 126 Статуту залізниць у разі самовільного використання залізницею вагонів (контейнерів), що належать підприємствам або орендовані ними, залізниця сплачує їм плату за користування, встановлену статтею 119 цього Статуту. За пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

У абзаці 2 п. 126 Статуту залізниць йдеться про встановлену законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватних вагонів (майна іншої особи) під час їх використання (перевезення), відтак статус такого майна (вантаж чи порожні вагони) не мають істотного значення для встановлення складу цивільного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2020 у справі №910/5827/19.

У зв?язку з цим є необгрунтованими посилання скаржника на відсутність у позивача підстав для пред`явлення позову з приводу пошкодження вантажу з тих причин, що ТОВ «Металургтранс» не є стороною (вантажовідправником чи вантажоодержувачем) за договором перевезення вантажу (згідно із залізничною накладною), оскільки відповідач помилково ототожнює спірні правовідносини відшкодування позадоговірної шкоди (статті 1166, 1192 Цивільного кодексу України), які виникли між сторонами, з правовідносинами відшкодування збитків, завданих невиконанням договірного зобов`язання, які є предметом окремого правового регулювання (статті 22, 623 Цивільного кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2020р. у справі 910/313/19.

Відповідно до підпункту "е" п. 111 Статуту залізниць залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Визначений цим пунктом перелік підстав звільнення залізниці від відповідальності є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Як наслідок, у всіх інших випадках презюмується вина залізниці у завданні збитків.

В даному випадку матеріалами справи підтверджується, у квітні 2019 року АТ «Українська залізниця» здійснювало перевезення вантажних вагонів, які належать позивачу, про що складено залізничні накладні № 40794562, № 32986457, № 40622862, № 40783920.

Матеріали справи свідчать також і про те, що у період знаходження вагонів у відповідача, останні були пошкодженні та відчеплені у зв`язку з розукомпелектацією деталей, внаслідок чого було складено Акти загальної форми ГУ-23 та повідомлення форми ВУ-36М.

Ремонтні роботи проводилися ТОВ «Ремвагонторг» на виконання умов укладеного між ними договору про надання послуг № 25у/14 від 19.02.2014р. Вартість робіт склала 180 600 грн. і сплачена позивачем.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає правильним висновок господарського суду стосовно того, що обставини даної справи свідчать про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, вини перевізника та причинного зв`язку між протиправною поведінкою і завданою шкодою.

Таким чином, враховуючи, що позивачем доведено факт спричинення йому збитків в сумі 180 600 грн. колегія суддів вважає, що позовні вимоги правильно задоволені судом.

У зв`язку з наведеним не приймаються до уваги й посилання скаржника на те, що розукомплектування вагонів сталося внаслідок крадіжки деталей сторонніми особами, а не з вини відповідача оскільки у разі встановлення винних осіб у пошкодженні спірних вагонів у порядку кримінального судочинства та набрання вироком законної сили, перевізник як особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування на підставі частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то господарський суд дав належну оцінку наданих позивачу Адвокатським об?єднанням «Снарк» юридичних послуг та прийшов до обґрунтованого висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірними зі складністю справи, затраченим часом та об?ємом виконаних адвокатом робіт.

З наведених підстав апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Рішення суду слід залишити без змін.

Витрати за подання апеляційної скарги покладаються відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2020р. у справі № 904/4882/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г.Іванов