Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" березня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1306/19

Господарський суд Житомирської області у складі судді Соловей Л.А.,

розглянувши заяву представника Фізичної особи-підприємця Клинчука Дмитра Сергійовича від 05.03.20 про прийняття додаткового рішення у справі №906/1306/19

за позовом: Київського міського клінічного онкологічного центру, правонаступником якого є Комунальне некомерційне підприємство "Київський міський клінічний онкологічний центр" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (м.Київ)

до Фізичної особи-підприємця Клинчука Дмитра Сергійовича (м.Житомир)

про розірвання договорів №№14, 16, 19, 20 від 21.01.19,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 18.02.20 закрито провадження у справі за позовом Київського міського клінічного онкологічного центру, правонаступником якого є Комунальне некомерційне підприємство "Київський міський клінічний онкологічний центр" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), до Фізичної особи-підприємця Клинчука Дмитра Сергійовича про розірвання договорів №№14, 16, 19, 20 від 21.01.19 на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, за відсутністю предмета спору.

10.03.20 на адресу Господарського суду Житомирської області від представника відповідача надійшла заява від 05.03.20 про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат у справі №906/1306/19.

Ухвалою суду від 11.03.20 заяву представника Фізичної особи-підприємця Клинчука Дмитра Сергійовича про стягнення 3000,00грн судових витрат на професійну правничу допомогу прийнято до розгляду; судове засідання призначено на 23.03.20.

До заяви додано акт прийому передачі наданих послуг від 26.02.20, квитанцію №ПН3725961 від 26.02.20 про оплату 3000,00грн за правову допомогу, квитанцію від 06.03.20 про направлення заяви та доданих до неї документів позивачу.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про причину неявки суд не повідомили; згідно ухвали суду явка представників визнана необов`язковою.

Розглянувши заяву відповідача від 05.03.20 про стягнення з позивача здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи (витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00грн) у зв`язку із закриттям провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, судом враховується наступне.

Відповідно до п.12 ч.3 ст.2 ГПК України однією з основних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно із ст.237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зі змісту ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Приписами ч.1 ст.126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 цієї ж статті).

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Разом з тим, у ст.130 Господарського процесуального кодексу України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, в н а с л і д о к н е о б ґ р у н т о в а н и х д і й п о з и в а ч а. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

За змістом ч.5 ст.130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 129-130 ГПК України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із відсутністю предмета спору, суд зобов`язаний виходити з положень частини 5 статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

Як уже зазначалось, у разі закриття провадження у справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У заяві від 05.03.20 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача не вказує, які необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи.

Необхідно відмітити, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Відповідно із ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто вказана стаття ЦК України передбачає захист лише порушеного права. Однак, вирішення питання наявності, чи відсутності порушеного права позивача має відбуватись під час розгляду справи у суді і в разі встановлення, що право позивача не порушено, суд відмовляє позивачу у позові.

Слід також зазначити, що звернення позивача з таким позовом до суду не може беззаперечно свідчити про необґрунтованість дій та зловживання правом, оскільки заявник може цілком сумлінно помилятись щодо обґрунтованості свого позову та наявності порушеного права.

В даному випадку заявником не доведено та не підтверджено доказами те, що позивач діяв недобросовісно, а його дії з пред`явлення позову мали на меті ущемлення прав та інтересів відповідача, а також були умисними.

Враховуючи, що ч.5 ст.130 ГПК України пов`язує компенсацію витрат відповідача виключно з необґрунтованістю дій позивача при розгляді справи, то за умови недоведеності з боку відповідача фактів вчинення позивачем необґрунтованих дій, заява представника Фізичної особи-підприємця Клинчука Дмитра Сергійовича від 05.03.20 про стягнення з Київського міського клінічного онкологічного центру, правонаступником якого є Комунальне некомерційне підприємство "Київський міський клінічний онкологічний центр" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) судових витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.129, ч.5 ст.130, ч.2 ст.221, ст.ст.234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви представника Фізичної особи-підприємця Клинчука Дмитра Сергійовича від 05.03.20 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00грн, пов`язаних з розглядом справи №906/1306/19.

Ухвала набрала законної сили 23.03.20 та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Соловей Л.А.

Друк:

1 - в справу

2,3 - сторонам (рек. з повід)