ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. Справа№ 910/6421/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Кропивної Л.В.

Смірнової Л.Г.

за участі секретаря - Стародуб М.Ф.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тревел Пойнт" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 (повний текст складено 16.12.2019) у справі №910/6421/19 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тревел Пойнт"

до ОСОБА_1

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК Оскар"

про стягнення 501473,78 грн,-

за участю представників:

позивача: Дядюра Н.О. (ордер № 1024922 від 20.02.2020);

відповідача: Дементьєв Т.М. (ордер № 713109 від 24.05.2018);

третьої особи: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тревел Пойнт» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення солідарно 501473,78 грн, з яких 415550,62 грн основного боргу, 78272,67 грн пені, 617,12 грн інфляційних втрат та 7033,37 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 у справі №910/6421/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Пойнт» залишено без розгляду.

Обґрунтовуючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції послався на правову позицію, викладену в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 817/66/16, та зазначив, що з аналізу положень ст.ст. 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вбачається, що надання правової допомоги адвокатом без укладення договору в письмовій формі, зокрема, лише на підставі довіреності, не допускається, окрім випадків, передбачених ч. 2 ст. 27 цього Закону. Водночас, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що станом на час підписання позовної заяви між позивачем та адвокатом Дядюрою Наталією Олександрівною було укладено договір про надання правової допомоги в письмовій формі. Крім того, під час судового засідання 11.12.2019 року суд надавав можливість адвокату Дядюрі Н.О. надати відповідні докази, однак адвокатом Дядюрою Н.О. не було надано доказів того, що на момент підписання позовної заяви існував такий письмовий договір, як і не було зазначено про неможливість подання таких доказів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Пойнт» підписано особою, яка не мала права її підписувати. У зв`язку з викладеним суд першої інстанції залишив позов без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Тревел Пойнт» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивоване тим, що оскаржувана ухвала отримана апелянтом 18.12.2019.

16.01.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Смірнова Л.Г., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Пойнт» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 залишено без руху. Надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Тревел Пойнт» десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

28.01.2020 апелянтом подано клопотання про усунення недоліків.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2020, у зв`язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею - доповідачем, у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Дідиченко М.А.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.01.2020 апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Дідиченко М.А.

Колегія суддів дійшла висновку, що недоліки апеляційної скарги Товариством з обмеженою відповідальністю «Тревел Пойнт» усунуто в межах наданих процесуальних строків, у зв`язку з чим залишила без розгляду клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 03.02.2020 у справі № 910/6421/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою у справі №910/6421/19, розгляд скарги призначено на 20.02.2020.

20.02.2020 представником відповідача подано клопотання про продовження йому строку для подання відзиву та оголошення перерви у судовому засіданні.

В судовому засіданні 20.02.2020 судом оголошено перерву до 27.02.2020.

27.02.2020 представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду скарги, обґрунтоване тим, що його, як захисника викликано для участі у процесуальних діях у кримінальному провадженні № 0000001.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2020, у зв`язку з перебуванням судді Дідиченко М.А., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею - доповідачем, на лікарняному, сформовано новий склад колегії суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Смірнова Л.Г.

Ухвалою від 27.02.2020 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Пойнт» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 у справі №910/6421/19 до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Смірнова Л.Г.

В судовому засіданні 27.02.2020 суд заслухав пояснення представника скаржника, який заперечив проти клопотання відповідача про відкладення розгляду скарги. Колегія суддів відмовила у задоволенні зазначеного клопотання у зв`язку з тим, що представником відповідача не надано доказів на підтвердження, викладених у клопотанні обставин. Водночас, з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, дослідження доводів сторін, судом оголошено перерву у судовому засіданні до 11.03.2020.

11.03.2020 представником відповідача подано клопотання про повернення апеляційної скарги без розгляду, обґрунтоване тим, що 28.01.2020 представником позивача подано клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, тоді як процесуальним законом передбачено усунення недоліків шляхом подання відповідної заяви. За таких обставин, відповідач вважає, що апелянт не усунув недоліки апеляційної скарги у встановлений процесуальним законом спосіб, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає поверненню апелянту.

В судовому засіданні 11.03.2020 суд заслухав пояснення представника позивача, який заперечував проти задоволення вказаного клопотання, відповідач клопотання підтримав.

Колегія суддів відмовила у задоволенні вказаного клопотання, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга реєструється у день її надходження до суду апеляційної інстанції та не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу, визначеному в порядку, встановленому статтею 32 цього Кодексу. До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу. Питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги. Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Так, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 апеляційну скаргу залишено без руху, надано апелянту десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до апеляційного суду доказів надсилання апеляційної скарги з додатками третій особі.

28.01.2020 апелянтом подано клопотання про усунення недоліків, до якого додано докази надсилання апеляційної скарги з додатками третій особі. Колегією суддів перевірено подані документи та встановлено, що апелянтом усунуто недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим відкрито апеляційне провадження за скаргою.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. За своєю правовою природою заяви та клопотання є зверненням учасника справи до суду, процесуальним законом відмінності між заявою та клопотанням не встановлено.

Крім того, слід зазначити, що чинним процесуальним законом не передбачено механізму повернення апеляційної скарги після відкриття апеляційного провадження.

За таких обставин, враховуючи що апелянтом фактично усунуто недоліки апеляційної скарги (подано докази надсилання апеляційної скарги з додатками третій особі), твердження відповідача про те, що скаржником не усунуто недоліки у встановлений спосіб є безпідставним, а відповідне клопотання про повернення апеляційної скарги задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апелянт не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, посилається на те, що повноваження представника позивача на підписання позовної заяви підтверджується довіреністю, що міститься в матеріалах справи, тоді як жодним нормативно-правовим актом не встановлено вимоги для адвоката надавати суду договір про надання правової допомоги на підтвердження його повноважень. Крім того, між позивачем та представником позивача укладено письмовий договір про надання правової допомоги №22/04-19-1 від 22.04.2019, копія якого додана до апеляційної скарги. Обґрунтовуючи надання зазначеного доказу лише до суду апеляційної інстанції, скаржник зазначає, що судом першої інстанції означений договір не витребовувався, а в судовому засіданні 11.12.2019 позивачу не було надано достатньої кількості часу для приєднання останнього до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (ч. 5 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України).

Суд першої інстанції вказав, що реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником.

Згідно з пп. 11 п. 16-1 Перехідних положень Конституції України представництво відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 та ст. 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Частиною 4 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Виходячи зі змісту положень статті 131-2 Конституції України, обов`язковою вимогою для здійснення представництва іншої особи у суді є те, що таке представництво може здійснювати виключно адвокат (за винятком випадків, встановлених законом).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" закріплено перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 3 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Судом першої інстанції встановлено, що позовну заяву від 20.05.2019 від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Пойнт» підписано адвокатом Дядюрою Наталією Олександрівною, на підтвердження повноважень якої надано довіреність від 01.08.2018.

Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Дядюра Наталія Олександрівна отримала 19.04.2019.

За таких обставин, довіреність від 01.08.2018 року видавалась Дядюрі Наталії Олександрівні як фізичній особі, яка в подальшому отримала статус адвоката в порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Суд першої інстанції послався на правову позицію викладену в Постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.10.2018 у справі № 908/1101/17 та дійшов висновку про те, що жодна норма Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не встановлює, що в довіреності, виданій на ім`я фізичної особи - адвоката, обов`язково зазначається про те, що такий представник є саме адвокатом. Не містить таких вимог ані Господарський процесуальний кодекс України, ані Цивільний кодекс України, яким врегульовано питання представництва за довіреністю.

Господарський суд міста Києва дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про те, що в означеному аспекті важливим є те, щоб особа, яка здійснює представництво за довіреністю, мала статус адвоката та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Тоді як довіреність визначає лише повноваження адвоката, межі наданих представникові прав та перелік дій, які він може вчиняти для здійснення представництва.

Одночасно, суд першої інстанції посилався на правову позицію, викладену в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 817/66/16, та зазначив, що з аналізу положень ст.ст. 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вбачається, що надання правової допомоги адвокатом без укладення договору в письмовій формі, зокрема лише на підставі довіреності, не допускається, окрім випадків, передбачених ч. 2 ст. 27 цього Закону.

Оскільки, позивачем надано суду першої інстанції договір про надання правової допомоги № 22/08-19-2, укладений між позивачем та АО «Унілекс», датований 22.08.2019, тобто вже після подання даного позову, а також Ордер серії АІ № 1014666 від 02.12.2019 до договору про надання правової допомоги № 22/08-19-2 від 22.08.2019 на ім`я Дядюри Наталії Олександрівни , то матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що станом на час підписання позовної заяви між позивачем та адвокатом Дядюрою Наталією Олександрівною було укладено договір про надання правової допомоги у письмовій формі.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовну заяву від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Пойнт» підписано особою, яка не мала права її підписувати, та, відповідно, про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає помилковим такий висновок суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так дійсно, ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При цьому, частина 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» регламентує вичерпні випадки вчинення договору про надання правової допомоги усно, а саме: надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 у справі № 817/66/16, застосованій судом до спірних правовідносин зазначила, що укладення договору про надання правової допомоги слід вважати професійним обов`язком адвоката, передбаченим законом. Водночас, судом першої інстанції не було враховано, що в означеній справі судами досліджувалось питання законності притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності, зокрема, у зв`язку з неналежним виконанням, покладених на нього обов`язків та наданням правової допомоги без укладення договору в письмовій формі.

Колегія суддів вважає, що застосування висновків викладених у вказаній постанові до спірних правовідносин є помилковим, оскільки обставини у справі №817/66/16 і даної справи не є подібними.

З наведеного можна зробити висновок, що недотримання адвокатом вимог чинного законодавства щодо здійснення адвокатської діяльності та здійснення представництва без укладення договору про надання правової допомоги в письмовій формі може породжувати деяку невизначеність в обсязі цивільних прав та обов`язків адвоката та його клієнта, однак, сам факт невиконання адвокатом обов`язку з укладення договору про надання правової допомоги в письмовій формі не може свідчити про відсутність у нього повноважень на вчинення процесуальних дій від імені довірителя, що підтверджується довіреністю або ордером в порядку ч. 4 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України.

Так, до позовної заяви була додана довіреність від 01.08.2018, видана Дядюрі Наталії Олександрівні для представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Тревел Пойнт".

Відповідно до ч. 3 ст. 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно з ч. 1 ст. 246 Цивільного кодексу України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

З аналізу наявної в матеріалах справи довіреності від 01.08.2018 вбачається, що вона видана Дядюрі Наталії Олександрівні для представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Тревел Пойнт" для чого їй наданий відповідний обсяг повноважень, зокрема, право на пред`явлення позову. Вказана довіреність підписана від імені товариства директором - Некриловим В.М. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Некрилов В.М. є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Тревел Пойнт" з 13.10.2017 та має необхідний обсяг повноважень, зокрема, право на видачу довіреностей від імені товариства.

Враховуючи, що на момент підписання позовної заяви Дядюра Наталія Олександрівна мала статус адвоката, довіреність від 01.08.2018 видана уповноваженою особою, відповідно до довіреності від 01.08.2018 Дядюра Наталія Олександрівна мала право на пред`явлення позову від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Тревел Пойнт", колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про підписання позовної заяви особою, яка не мала права її підписувати.

Окремо слід наголосити на тому, що 09.09.2019 до Господарського суду міста Києва представником позивача Демченко К.М. (на підтвердження повноважень якого надано ордер серії КС № 615870 від 30.07.2019, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЖТ № 000760 від 25.11.2015) подано заяву про зміну предмету позову у справі.

Вказана заява прийнята судом першої інстанції, про що зазначено в протоколі судового засідання від 17.09.2019.

Вказане свідчить про те, що товариством в особі представника Демченка К.М. (повноваження якого не ставились судом під сумнів) схвалено дії попереднього представника щодо подання позову, та у зв`язку із зміною фактичних обставин змінено підстави вказаного позову, тобто останній розглядався вже у новій редакції. Водночас, судом першої інстанції не надано жодної оцінки вказаним обставинам.

Щодо поданого апелянтом договору про надання правової допомоги №22/04-19-1 від 22.04.2019, копія якого додана до апеляційної скарги, то вказаний доказ не приймається колегією суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апелянт зазначив, що копія вказаного договору не була подана ним до суду першої інстанції, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції означений договір не витребовувався, а в судовому засіданні 11.12.2019 позивачу не було надано достатньої кількості часу для приєднання останнього до матеріалів справи.

Частинами 1, 3, 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Отже, визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторін, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних доказів.

Колегія суддів зазначає, що апелянт не був позбавлений права самостійно подати копію договору про надання правової допомоги №22/04-19-1 від 22.04.2019 до суду першої інстанції. Причин неможливості подання зазначеного доказу останнім не зазначено. Щодо того, що в судовому засіданні 11.12.2019 позивачу не було надано достатньої кількості часу для приєднання останнього до матеріалів справи, то вказане спростовується поясненнями представника позивача, що зафіксовані в протоколі судового засідання від 11.12.2019. Так, адвокат Дядюра Н.О. зазначила, що не може підтвердити факт укладення договору про надання правової допомоги між нею (як адвокатом) та позивачем на момент звернення до суду, договір між позивачем та адвокатським об`єднанням було укладено вже після звернення до суду з даним позовом. Зауважень на протокол в порядку ст. 224 Господарського процесуального кодексу України позивачем не здійснювалось.

Виходячи з викладеного, зазначені твердження апелянта судом відхиляються.

Водночас, оскільки колегією суддів встановлено, що момент підписання позовної заяви Дядюра Наталія Олександрівна мала статус адвоката, довіреність від 01.08.2018 видана уповноваженою особою, відповідно до довіреності від 01.08.2018 Дядюра Наталія Олександрівна мала право на пред`явлення позову від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Тревел Пойнт", то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 275 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції (ч.3 ст.271 Господарського процесуального кодексу України ).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 у справі №910/6421/19 винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва скасуванню з направленням даної справи на розгляд до суду першої інстанції.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору згідно з ст. 129 Господарського процесуального кодексу України має здійснюватись судом першої інстанції за результатами розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тревел Пойнт" задовольнити, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 у справі №910/6421/19 - скасувати.

2. Справу 910/6421/19 передати на розгляд Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.03.2020.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Л.В. Кропивна

Л.Г. Смірнова