ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

"31" березня 2020 р. Справа№ 910/18792/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Пантелієнка В.О.

Полякова Б.М.

За участю секретаря судового засідання Михайлюченко О.Г.

та представників сторін: не з`явились.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-ПРАВО" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.02.2020

у справі № 910/18792/19 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармекс Груп"

Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України

про визнання свідоцтва на знак для товарів і послуг недійсним

ВСТАНОВИВ:

26.12.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармекс Груп" та Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання свідоцтва на знак для товарів і послуг від 10.01.2017 НОМЕР_1, власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармекс Груп", недійсним та зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв на знаки для товарів та послуг стосовно визнання недійсним свідоцтва від 10.01.2017 НОМЕР_1.

11.02.2020 Публічне акціонерне товариство "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" звернулось до місцевого господарського суду з заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі №910/18792/19 заяву Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" про забезпечення позову задоволено повністю; заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фармекс Груп" вчинення будь-яких дій, спрямованих на зміну та/або припинення будь-яких прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом НОМЕР_1, в тому числі розпоряджатись будь-яким чином та у будь-який спосіб, передавати повністю або частково право власності та/або майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом НОМЕР_1, укладати з будь-якими особами ліцензійні та будь-які інші правочини щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом НОМЕР_1, а також відмовлятися повністю чи частково від свідоцтва України на знак для товарів і послуг НОМЕР_1; заборонено Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України вносити зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно власника та статусу знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України НОМЕР_1 від 10.01.2017, власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармекс Груп" та здійснювати публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-ПРАВО" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі №910/18792/19.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом було вирішено питання про права, інтереси та (або) обов`язки ТОВ "РЕАЛ-ПРАВО", яке не брало участі у справі №910/18792/19.

Зокрема, апелянт стверджує, що згідно Договору від 10.12.2019 ТОВ "РЕАЛ-ПРАВО" є власником знаків для товарів та послуг за Свідоцтвом НОМЕР_1. Факт передачі майнових прав на знаки посвідчується актом прийому-передачі майнових прав від 03.01.2020. Тобто, за твердженнями скаржника, на момент відкриття провадження у даній справі власником оспорюваного знаку є ТОВ "РЕАЛ-ПРАВО", яке і є належним відповідачем по справі. Тоді як постановлення оскаржуваної ухвали перешкоджає дійсному власнику торговельної марки користуватися своїми правами, зокрема, правом на використання торговельної марки.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2020 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-ПРАВО" у справі №910/18792/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Верховець А.А., судді Поляков Б.М., Отрюх Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-ПРАВО" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі №910/18792/19; апеляційну скаргу призначено до розгляду на 31.03.2020.

27.03.2020 до суду апеляційної інстанції від ПАТ "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого позивач просить суд апеляційну скаргу ТОВ "РЕАЛ-ПРАВО" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 - без змін.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2020, здійсненого у зв`язку із перебуванням судді Отрюха Б.М., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, у справі №910/18792/19 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Верховця А.А., суддів Пантелієнка В.О., Полякова Б.М.

В судове засідання 31.03.2020 представники сторін не зявились, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Застосовуючи, згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

За таких обставин, враховуючи, що явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторін, беручи до уваги строк розгляду апеляційної скарги (апеляційна скарга на ухвалу розглядається протягом 30 днів), суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-ПРАВО" за відсутності представників сторін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-ПРАВО" (особи, яка не брала участі у справі) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі №910/18792/19 підлягає закриттю, зважаючи на наступне.

Приписами ст. 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, до яких, зокрема, віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України „Про судоустрій і статус суддів").

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Отже, Господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках учасник судового процесу має право оскаржити ухвалу суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, особа не залучена до участі у справі повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, при чому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Слід також зазначити, що судове рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.07.2018 року у справі №911/2635/17.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, в даному випадку, першочергово необхідно з`ясувати, чи зачіпає оскаржувана ухвала безпосередньо права та обов`язки скаржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-ПРАВО" та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення.

Як зазначено вище, своє право на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 ТОВ "РЕАЛ-ПРАВО" обґрунтовує тим, що згідно Договору від 10.12.2019 №РП-ТМ/01 про передання виключних майнових прав на знак № НОМЕР_1 , ТОВ "РЕАЛ-ПРАВО" є власником знаків для товарів та послуг за Свідоцтвом НОМЕР_1. Факт передачі майнових прав на знаки посвідчується актом прийому-передачі майнових прав від 03.01.2020. Тобто, за твердженнями скаржника, на момент відкриття провадження у даній справі власником оспорюваного знаку є ТОВ "РЕАЛ-ПРАВО", а не як помилково зазначено позивачем та судом - ТОВ "Фармекс Груп".

Колегія суддів констатує, що предметом спору у справі №910/18792/19 є визнання недійсним Свідоцтва України НОМЕР_1 від 10.01.2017 на знак для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Судом встановлено, що станом на момент подання позовної заяви, заяви про забезпечення позову та постановлення оскаржуваної ухвали власником спірного свідоцтва є ТОВ "Фармекс Груп", що підтверджується випискою з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг.

Отже, ТОВ "РЕАЛ-ПРАВО" не є учасником даного спору і місцевий господарський суд не вирішував в оскаржуваній ухвалі питання про права, інтереси та (або) обов`язки апелянта. У мотивувальній частині ухвали Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі №910/18792/19 відсутні судження чи висновки суду про права та обов`язки ТОВ "РЕАЛ-ПРАВО". Резолютивна частина ухвали теж не містить жодних вказівок про права та обов`язки скаржника ТОВ "РЕАЛ-ПРАВО".

Відтак, доводи скаржника про порушення оскаржуваною ухвалою його права на використання спірної торгівельної марки є безпідставними, оскільки наведені твердження не є тими критеріями, які би свідчили про наявність у ТОВ "РЕАЛ-ПРАВО" права власності на знак для товарів та послуг за Свідоцтвом НОМЕР_1 від 10.01.2017 та відповідно, правового зв`язку між апелянтом та сторонами у даній справі.

До того ж суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника, що згідно з ч. 2 ст. 1114 ЦК України факт передання виключних майнових прав інтелектуальної власності, що є чинними після їхньої державної ре єстрації, підлягає державній реєстрації.

Така реєстрації здійснюється на підставі відповідних підзаконних актів Дер жавною службою інтелектуальної власності, зокрема згідно з Інструкці єю про подання, розгляд, публікацію та внесення до реєстру відомостей про передачу права власності на знак для товарів і послуг та видачу ліцензії на використання знака для товарів і по слуг, затвердженої Наказом Міні стерства освіти і науки України від 03.09.2001 №576.

З огляду на положення зако нодавства про необхідність реєстрації договорів про передання майнових прав на об`єкти, права на які ре єструються (винаходи, корисні моде лі, промислові зразки, сорти рослин, компонування інтегральної мікро схеми й торговельні марки) чинність такого договору має пов`язуватися з датою його реєстрації. Вирішення питання в іншому ракурсі нівелюва тиме норму Цивільного кодексу України про потребу державної ре єстрації таких договорів.

Аналогічна позиція щодо визначення мо менту чинності договору про передан ня майнових прав інтелектуальної власності викладена у п. 67 постанови Пленуму Ви щого господарського суду України №12 від 17.10.2012, згідно якого «державна реєстрація прав інтелектуальної влас ності на знак для товарів і послуг (торговельну марку) засвідчується сві доцтвом України на знак для товарів і послуг, з видачею якого закон і пов`язує набуття відповідних прав».

Отже, зважаючи на те, що право інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг (торговельну марку) набувається з мо менту відповідної реєстрації, то й до говір про передання виключних май нових прав на такий об`єкт, хоча й має виконуватися сторонами з мо менту його підписання, але безпосе редньо не надає новому власникові ви ключних майнових прав на знак для товарів і послуг (торговельну марку), які переходять до нього лише з мо менту здійснення державної реєстра ції. Якщо така реєстрація не відбулася, особа, котрій за договором передавало ся право власності на знак для товарів і послуг (торговельну марку), не набуває права власника за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг.

З наведеного слідує, що оскільки Договір №РП-ТМ/01 від 10.12.2019 про передання виключних майнових прав на знак НОМЕР_1 (на який посилається скаржник обґрунтовуючи правомірність звернення до суду) не пройшов державної реєстрації в установленому законом порядку, ТОВ "РЕАЛ-ПРАВО" не набув права власника за спірним свідоцтвом. Власником Свідоцтва № НОМЕР_1 є ТОВ "Фармекс Груп", що підтверджується відомостями з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що скаржником при зверненні з апеляційною скаргою не доведено належними та допустимими доказами, а з матеріалів справи не вбачається, що оскаржуваною ухвалою місцевого господарського суду вирішено питання про права та обов`язки ТОВ "РЕАЛ-ПРАВО".

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно ч. 2 наведеної статті про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Зважаючи на викладені вище обставин, оскільки права апелянта оскаржуваною ухвалою не порушені та рішення стосовно його прав та обов`язків судом не приймалось, а відповідно він не наділений процесуальним правом на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі №910/18792/19, апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-ПРАВО" по даній справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 234, 235, ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-ПРАВО" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі №910/18792/19.

2. Матеріали справи №910/18792/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Ухвала набирає законної сили негайно після її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у строки, передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 01.04.2020.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді В.О. Пантелієнко

Б.М. Поляков