Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/123/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрі Транс"

до відповідача: Державного підприємства "Дослідне господарство "Тучинське" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України"

про стягнення 427 681,46 грн.

секретар судового засідання: Коваль С.М.

представники:

від позивача: Ткачук С.А.;

від відповідача: Зарудняк І.М.;

ОПИС СПОРУ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрі Транс" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Тучинське" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України" про стягнення 427 681,46 грн., з яких: 416 693,33 грн. основного боргу, 8 933,21 грн. пені, 2 054,92 грн. три відсотки річних.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги аргументовані неналежним виконанням відповідачем договору про надання послуг по перевезенню вантажів від 07 жовтня 2019 року в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг. Позивач стверджує, що відповідач лише частково оплатив надані послуги, чим порушив права позивача.

Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10 березня 2020 року.

Ухвалою суду від 10 березня 2020 року підготовче засідання відкладено на 31 березня 2020 року.

31 березня 2020 року позивачем подано заяву про долучення до матеріалів справи копії письмових доказів.

31 березня 2020 року відповідачем подано заяву про визнання позову.

Згідно з частиною 3-4 статті 185 ГПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Згідно з правилами статті 191 ГПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на подане відповідачем клопотання, суд вважає за можливе розглянути справу в підготовчому засіданні, як це передбачено положеннями статті 185 ГПК України.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

07 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрі Транс" (виконавець, позивач) та Державним підприємством Дослідне господарство "Тучннське" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України (замовник, відповідач) було укладено договір про падання послуг по перевезенню вантажів №07-10-19-2 (надалі договір).

Відповідно до предмету договору, виконавець зобовязався доставити автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж (згідно із товарно-транспортною накладною форма №1-ТН або іншої форми, яка містить всі обов`язкові реквізити визначені законодавством для ТТН - надалі перевізний документ) з місця відправлення до пункту призначення по маршруту, вказаному замовником, видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (надалі іменується "вантажоодержувач", а замовник зобов`язаний сплатити плату за перевезення вантажу.

Згідно з умовами пункту 3.1. договору, вартість послуг визначається сторонами за домовленістю за фактом їх надання за результатами кожного календарного місяця та фіксується в актах про надані послуги. Відстань перевезення обраховується як фактично пройдена відстань, відповідно до даних GPS трекера. Акти прийому-передачі наданих послуг підписуються сторонами не пізніше 15 числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавалися послуги.

Як слідує з наданих позивачем копій актів здачі - прийняття (наданих послуг) складених у відповідності до договору №07-10-19-2 від 07.10.2019 року та товарно - транспортних накладних (том 1, а.с. 27-249/том 2, а.с. 1-249/том 3, а.с. 1-24), позивач надав послуги відповідачу, які останнім оплачено частково, зокрема неоплаченими лишаються послуги на загальну суму 416 693,33 грн.

Відповідно до пункту 3.2. договору, замовник зобов`язується оплатити виконані роботи протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання акту про надані послуги на підставі рахунку виконавця, але не раніше реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних належним чином виписаної податкової накладної виключно в електронній формі у порядку, визначеному законодавством, з накладенням електронного підпису уповноваженої особи виконавця.

Вказані докази (податкові накладні) позивачем надані 31 березня 2020 року.

Таким чином, станом на 05 лютого 2020 року, за відповідачем рахується борг перед позивачем в сумі 416 693,33 грн. Вказані обставини сторони визнані шляхом погодження акту звірки взаємних розрахунків (том 1, а.с. 32).

06 лютого 2020 року позивачем направлено відповідачу претензію про оплату наявної заборгованості до 11 лютого 2020 року, яка залишена відповідачем без виконання.

Згідно із застереженнями пункту 4.2. договору, в разі порушення строків оплати наданих послуг згідно з пунктом 3.2. договору, замовник зобов`язується сплатити виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України, що діяла в період прострочення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

У зв`язку з наведеним позивач нарахував відповідачу з 13 грудня 2019 року по 11 лютого 2020 року 8 933,21 грн. пені.

Також позивач, керуючись положеннями статті 625 ЦК України, за період з 13 грудня 2019 року по 11 лютого 2020 року нарахував відповідачу 2 054,92 грн. трьох відсотків річних.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

У відповідності до статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За умовами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з правилами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами статті 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Згідно з нормами статті 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Судом встановлено, що позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажу, що підтверджується актами здачі - прийняття (наданих послуг) складених у відповідності до договору №07-10-19-2 від 07.10.2019 року та товарно - транспортними накладними.

В свою чергу відповідач частково сплатив за надані послуги, разом з тим станом на час розгляду спору за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 416 693,33 грн.

Вказана заборгованість відповідачем визнана.

Також, позивач керуючись пунктом 4.2. договору нарахував відповідачу з 13 грудня 2019 року по 11 лютого 2020 року 8 933,21 грн. пені.

Як унормовано положеннями частини 2 статті 193 ГК України, порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (така ж позиція викладена у статті 611 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як передбачено пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Суд бере до уваги, що згідно з нормами частини 2 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд перевірив обрахунок нарахованої відповідачу пені, та встановлено, що вказані нарахування відповідають положенням договору та нормам чинного законодавства.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач керуючись статтею 625 ЦК України нарахував відповідачу з 13 грудня 2019 року по 11 лютого 2020 року 2 054,92 грн. 3% річних, нарахування яких судом перевірено, та визнано такими що відповідають положенням статті 625 ЦК України.

Відповідно до приписів частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

Суд встановив обставини щодо прострочення виконання відповідачем договірних зобов`язань стосовно оплати вартості наданих послуг в порядку та строки погоджені сторонами в укладеному правочині, що свідчать про порушення відповідачем прав позивача, а відтак позовні вимоги про стягнення 416 693,33 грн. заборгованості є законними та обгнрунтованими.

Також, враховуючи порушення відповідачем грошових зобов`язань, суд вважає правомірним нарахування позивачем 8 933,23 грн. пені та 2 054,92 грн. трьох відсотків річних.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні з позовом до суду відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір" сплачено 6 415,22 грн. судового збору.

Згідно з правилами частини 9 статті 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд врахував, що згідно з нормами статті 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Разом з тим, оскільки сторонами не заявлено клопотання про застосування положень частини 1 статті 130 ГПК України, суд керуючись положеннями статті 129 ГПК України покладає судові витрати на відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Тучинське" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України" (35415, Рівненська обл., Гощанський район, село Тучин, ВУЛ.С.НАЛИВАЙКА, будинок 13, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрі Транс" (35641, Рівненська обл., Дубенський район, село Тараканів, ВУЛИЦЯ КОЛГОСПНА, будинок 42, ) 416 693 (чотириста шістнадцять тисяч шістсот дев`яносто три) грн. 33 коп. основного боргу, 8 933 (вісім тисяч дев`ятсот тридцять три) грн. 21 коп. пені, 2 054 (дві тисячі п`ятдесят чотири) грн. 92 коп. три відсотки річних та 6 415 (шість тисяч чотириста п`ятнадцять) грн. 22 коп. судового збору.

Позивач (Стягувач): Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрі Транс" (35641, Рівненська обл., Дубенський район, село Тараканів, ВУЛИЦЯ КОЛГОСПНА, будинок 42, ).

Відповідач (Боржник): Державне підприємство "Дослідне господарство "Тучинське" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України" (35415, Рівненська обл., Гощанський район, село Тучин, ВУЛ.С.НАЛИВАЙКА, будинок 13, )

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/

Повне рішення складено 03 квітня 2020 року.

Суддя Качур А.М.