ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2020 року м.Дніпро Справа № 904/5332/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал Холдінг Трейд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2019, ухвалене суддею Петренко Н.Е., повний текст якого складений 12.12.2019, у справі №904/5332/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал Холдінг Трейд", м. Київ

до Акціонерного товариства "Дніпроважмаш", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмір 7 829,20грн., 3% річних у розмірі 159,82грн., пені у розмірі 1 852,56грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Метал Холдінг Трейд" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" (далі - відповідач) про стягнення 8174,58 грн, з яких: заборгованість за поставлений товар у розмірі 7 829,20 грн., 3% річних у розмірі 159,82 грн., пеня у розмірі 1 852,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки №61/2101 від 21.01.19 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, що стало підставою для нарахування позивачем відповідачу пені, передбаченої п.8.1 договору та 3% річних, передбачених ст.625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 у справі №904/5332/19 позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал Холдінг Трейд" основний борг у розмірі 2 215,17 грн., пеню у розмірі 1 647,22 грн., 3% річних у розмірі 142,48 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921,00 грн.

В решті позовних вимог позивача відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Метал Холдінг Трейд", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з"ясування обставин справи, просить рішення суду від 12.12.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

При цьому в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що судом першої інстанції здійснений невірний висновок стосовно віднесення оплати в розмірі 6034,00 грн, здійсненої відповідачем 06.09.2019, в рахунок оплати поставки за накладною № ДДП-0001875 від 01.04.2019 (по рахунку № ДДП-0002701 від 27.03.2019), оскільки з урахуванням відсутності прив"язки платежу до конкретного рахунку та в зв"язку з наявністю попереднього боргу за отриманий товар поставлений за видатковою накладною №ДДП-0001455 від 14.03.2019, позивач зарахував частину коштів 3599,65 грн. в рахунок погашення попередньої заборгованості (за видатковою накладною №ДДП-0001455 від 14.03.2019), а решту 2434,35 грн за видатковою накладною №ДДП-0001875 від 01.04.2019, заборгованість за якою є предметом спору у цій справі. Після розподілу вказаної суми заборгованість відповідача становила 7829,20 грн, яка і заявлена у позові.

07.11.2019 відповідачем здійснене погашення заборгованості у сумі 2014,38 грн., про що позивачем повідомлено суд шляхом направлення 03.12.2019 до суду письмових пояснень. Таким чином, станом на 07.11.2019 борг відповідача перед позивачем становив 5814,82 грн. В той же час, отримавши відзив відповідача (18.12.2019), позивач наголошує, що останній не заперечував про наявність заборгованості перед позивачем станом на 06.11.2019 в сумі 7829,20 грн.

Також апелянт зауважує, що судом фактом ухвалення оскаржуваного рішення 12.12.2019, не дотримано вимог процесуального права в частині строків подання сторонами заяв по суті справи, зокрема порушено ст.166 ГПК України в частині надання можливості позивачу подати відповідь на відзив, в якому останній мав намір обґрунтувати розподіл коштів за платежем відповідача від 06.09.2019 та надати новий розрахунок штрафних санкцій (пені та 3% річних), виходячи з нової суми основного боргу 5814,82 грн.

Апелянтом до апеляційної скарги подані додаткові докази по справі: копії видаткових накладних № ДДП-0000991 від 22.02.2019, № ДДП-0001118 від 28.02.2019, № ДДП-0001455 від 14.03.2019, № ДДП-0001875 від 01.04.2019; копії довіреностей №745 від 22.02.2019, № 1290 від 29.03.2019, № 993 від 13.03.2019; копії виписок з банківського рахунку позивача на 27 аркушах; розрахунок заборгованості відповідача в розрізі поставок за період з 22.02.2019 по 07.11.2019; акт звірки взаєморозрахунків № 490 від 20.12.2019.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст..263 ГПК України, не скористався; про відкриття апеляційного провадження та встановлення строку для подання відзиву попереджений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали суду (а.с.155).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2020 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал Холдінг Трейд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 залишено без руху у зв`язку з недоплатою судового збору у розмірі 960,50 грн. за оскарження рішення суду. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

29.01.2020 від скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано платіжне доручення № 194 від 23.01.2020 про доплату 960,50 грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2020 (колегія суддів: головуючий, доповідач Іванов О.Г., судді Березкіна О.В., Дармін М.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 у справі №904/5332/19; з урахуванням ціни позову, положень ч.1 ст.270 ГПК України, вирішено розглядати апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження; сторонам наданий строк протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань відповідно до ст.ст. 38, 74, 80, 161, 263 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

21.01.2019 між Дніпровської філією Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал Холдінг Трейд" (далі - позивач, постачальник) і Акціонерним товариством "Дніпроважмаш" (далі - відповідач, покупець) укладено договір № 61/2101 (далі - Договір), відповідно до якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцю продукцію, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити продукцію (пункт 1.1. Договору).

Пунктом 1.2. Договору сторони домовились, що найменування, асортимент, одиниці виміру, кількість та ціна продукції, що є предметом поставки за цим договором, визначаються сторонами в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору.

За умовами пункту 1.3. Договору, обсяги закупівлі за цим договором та, відповідно, і сума (загальна вартість) договору можуть бути зменшені покупцем в односторонньому порядку залежно від зміни фінансового та/або виробничого плану.

У відповідності до пунктів 2.1., 2.3. Договору, ціна на продукцію, що поставляється за цим договором, узгоджується сторонами в специфікаціях. Загальна сума договору становить суму всіх підписаних сторонами специфікацій.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що покупець здійснює оплату продукції протягом 30 календарних днів з дати отримання продукції та оригіналу рахунку на оплату продукції, якщо інше не вказується в специфікації.

Розрахунок за продукцію здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в цьому Договорі, на підставі рахунку на оплату постачальника (пункт 3.1. Договору).

Відповідно до пунктів 8.1, 8.6. Договору в разі порушення покупцем строку оплати продукції, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення. Оплата неустойки (пеня, штраф) не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобов`язань за даним договором.

Цей договір набирає чинності після його підписання і діє до 31.12.2019 року. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань та відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього договору (пункт 12.1. Договору).

27.03.2019 між сторонами підписана специфікація № 9 до Договору (далі Специфікація, а.с.18), в якій вони узгодили найменування і кількість продукції (круг в асортименті, кутник, порізка стрічковою пилою) загальною вартістю 38 295,70 грн. з ПДВ; оплату продукції не пізніше 14 днів з дати постачання; умови постачання FCA, склад постачальника (м. Дніпро, вул. О. Оцупа, буд.1М) .

Також 27.03.2019 Позивачем виставлено відповідачеві рахунок на оплату товару №ДДП-0002701 на суму 40760,65 грн (а.с.19).

На виконання умов Договору і Специфікації №9 позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 40 760,65 грн., що підтверджується видатковою накладною №ДДП-0001875 від 01.04.2019, яку отримано відповідачем за довіреністю №1290 від 29.03.2019 (а.с. 20, 21).

У позовній заяві Позивач зазначив, що відповідачем здійснено оплату за поставлений товар частково, в загальній сумі 32 931,45 грн., а саме: 28.03.2019 30 497,10 грн., 06.09.2019 2 434,35 грн., що підтверджується виписками по рахунку відкритому в АТ "ОТП БАНК" (а.с.22-25).

Таким чином, з урахуванням неповної оплати поставленого товару, строк оплати якого настав, позивач звернувся з відповідним позовом до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з відповідача 7829,20 грн. заборгованості.

Також Позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних в загальному розмірі 159,82 грн., які нараховані за період:

- з 16.04.2019 по 06.09.2019 на суму заборгованості в розмірі 10 263,55 грн.;

- з 07.09.2019 по 07.11.2019 на суму заборгованості в розмірі 7 829,20 грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати поставленої продукції позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 852,56 грн. за загальний період прострочення з 16.04.2019 по 08.11.2019.

Частково задовольняючи позовні вимоги в сумі основної заборгованості (2215,17 грн), місцевий господарський суд виходив із того, що згідно наданих позивачем до матеріалів справи доказів (виписки по рахунку, відкритому в АТ "ОТП БАНК") вбачається, що 06.09.2019 відповідачем здійснено оплату згідно Договору №61/2101 від 21.01.2019 у розмірі 6 034,00 грн., а не 2 434,35 грн., як зазначив позивач у позові; крім того, відповідачем до матеріалів справи долучено докази сплати заборгованості за Договором поставки №61/2101 від 21.01.2019 у розмірі 2 014,38 грн., що підтверджується платіжним дорученням №18775 від 07.11.2019, наданим до відзиву на позов (а.с.69).

В зв"язку з неправильною сумою основної заборгованості, яка врахована в розрахунку штрафних санкцій, здійсненого позивачем, господарським судом здійснено перерахунок пені та трьох відсотків річних та, відповідно, позовні вимоги в цій частині також задоволені частково.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Аналізуючи правовідносини сторін, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, який регулюється параграфом 1-3 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України.

Частиною 1 ст.174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного з законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.ст.77, 78 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

За приписами статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 8 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 6 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є стягнення заборгованості в розмірі 7829,20 грн за договором поставки № 61/2101 згідно видаткової накладної № ДДП-0001875 від 01.04.2019 на суму поставки 40760,65 грн, на оплату якої був виписаний рахунок № ДДП-0002701 від 27.03.2019; а також нараховані відсотки річних та пеня, розрахунок яких здійснений за період з 16.04.2019 по 06.09.2019 на суму 10 263,55 грн та за період з 07.09.2019 по 07.11.2019 на суму 7829,20 грн.

При цьому позивачем в підтвердження здійснених відповідачем часткових оплат за цим договором надані до позовної заяви докази (банківські виписки про рух коштів по рахунку): про оплату 28.03.2019 30 497,10 грн, 06.09.2019 6034,00 грн.

Також відповідачем до відзиву на позов надане платіжне доручення № 18775 від 07.11.2019, що підтверджує оплату 2014,38 грн. заборгованості за договором.

Таким чином, з урахуванням підсумовування здійснених оплат в межах договору №61/2101 від 21.01.2019 господарським судом правомірно зазначено, з урахуванням наявних у справі доказів доданих до позову, що відповідачем здійснено оплату товару на суму 38545,48 грн., а позивач у позові помилково вказав суму оплати за 06.09.2019 2434,35 грн. Отже, сума основної заборгованості становить 2 215,17 грн. Відповідно, судом першої інстанції обґрунтовано здійснений перерахунок відсотків річних та пені, з урахуванням суми заборгованості 4229,55 грн за період з 07.09.2019 по 07.11.2019.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував, що в межах договору № 61/2101 від 21.01.2019 була здійснена не одна поставка за видатковою накладною №ДДП-0001875 від 01.04.2019 (яка є предметом спору у цій справі), а також, що оплата 6034,00 грн здійснена відповідачем без прив"язки до певного рахунку, що надало позивачу можливість здійснити розподіл цієї суми із зарахуванням частини суми (3599,65 грн) за попередню поставку і тільки 2434,35 грн. за спірною накладною, не приймається колегією суддів, оскільки даних щодо здійснення між сторонами інших поставок та, відповідно, наявність за них заборгованості, позовна заява не містить, відповідних доказів позивачем до матеріалів справи суду першої інстанції надано не було. Відповідно, суд першої інстанції не мав можливості встановити, що між сторонами, окрім спірної накладної в межах договору № 61/2101 існували інші поставки.

Щодо додаткових доказів, поданих відповідачем до апеляційної скарги, які підтверджують існування між сторонами в межах договору № 61/2101 від 21.01.2019 інших поставок, зокрема: копії видаткових накладних № ДДП-0000991 від 22.02.2019, № ДДП-0001118 від 28.02.2019, № ДДП-0001455 від 14.03.2019; копії довіреностей №745 від 22.02.2019, № 993 від 13.03.2019; копії виписок з банківського рахунку позивача на 27 аркушах; розрахунок заборгованості відповідача в розрізі поставок за період з 22.02.2019 по 07.11.2019; акт звірки взаєморозрахунків № 490 від 20.12.2019, то вони не приймаються судом апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

За приписами частини 3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст.80 ГПК України).

Враховуючи, що позивач не зазначив вказаних обставин (інших поставок в межах договору) у позовній заяві, не надав відповідних доказів одночасно з позовною заявою, що передбачено нормами ч.2 ст.80 ГПК України, також не надав належних та допустимих доказів неможливості подання до суду першої інстанції зазначених документів (датованих до спірної поставки 01.04.2019) в установлені законодавством строки з причин, що об`єктивно не залежали від нього, в судове засідання з розгляду справи 12.12.2019 не з"явився та не направив свого представника, одночасно з апеляційною скаргою не заявив клопотання про долучення додаткових доказів до справи, суд апеляційної інстанції не приймає до розгляду надані позивачем документи. Тягар доведення обставин справи покладається на учасника справи (позивача), тому останній і несе ризики не вчинення ним певних процесуальних дій за нормами ст.13 ГПК України.

Колегія суддів зазначає, що вказане не позбавляє позивача можливості звернутись до суду за стягненням заборгованості відповідача по поставкам, здійсненим до 01.04.2019, за якими наявна заборгованість.

Щодо доводів скарги про те, що апелянт 03.12.2019 до господарського суду направляв письмові пояснення, в яких відобразив здійснену відповідачем оплату 07.11.2019 на суму 2014.38 грн, то суд апеляційної інстанції їх не приймає, оскільки вказаних письмових пояснень матеріали справи не містять, станом на 27.12.2019 (направлення справи разом з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції) до господарського суду вони не надійшли; до апеляційної скарги доказів надіслання місцевому господарському суду таких пояснень позивач також не надав.

Колегія суддів наголошує, що є обґрунтованими доводи скаржника про не дотримання судом вимог ст. 166 ГПК України в частині урахування строку для подання відповіді на відзив, оскільки з огляду на отримання ухвали про відкриття провадження у справі 25.11.2019 (а.с.66) відповідач мав подати відзив до 10.12.2019, а позивач відповідь на відзив до 23.12.2019 (з урахуванням його отримання від відповідача 18.12.2019), втім, рішення прийнято 12.12.2019. Проте, з огляду на положення ч.2 ст.80 ГПК України, позивач мав у позові зазначити про всі обставини справи і надати з позовною заявою всі в нього наявні докази, що стосуються спору, таким чином, вказане порушення не призвело до прийняття неправильного рішення у справі, з урахуванням наявних у справі доказів на момент його ухвалення.

За положеннями ч.3 ст.277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наявних у справі доказів на момент ухвалення рішення у справі (12.12.2019) судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та надана їм відповідна обґрунтована оцінка.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 8174,58 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал Холдінг Трейд", м.Київ на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 у справі №904/5332/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 у справі №904/5332/19 - залишити без змін.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал Холдінг Трейд", м.Київ за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 31.03.2020.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна