ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2020м. ДніпроСправа № 904/5431/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, просп. Д.Яворницького, 75; ідентифікаційний код 37454258)

до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про стягнення 6 289 грн. 69 коп.

Без виклику представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач - Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№5471/19 від 19.11.2019), в якій просить суд стягнути з відповідача - ОСОБА_2 6 289 грн. 69 коп. - заборгованості по орендній платі за період з 01.08.2011 по 02.12.2013 відповідно до умов Договору від 19.06.2008 №333-УКВ/08 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста.

Як вбачається із позовної заяви, позивачем у складі учасників провадження було визначено відповідачем фізичну особу - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2019 витребувано у Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (м. Дніпро, вул. Старокозацька, 58, каб. 213) протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання ухвали суду у паперовій формі інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (відоме місце проживання (перебування) АДРЕСА_2 ), за наявності кількох осіб з однаковим прізвищем, ім`ям та по-батькові - надати відомості про усіх осіб.

Позивачем подано клопотання (вх.№56036/19 від 04.12.2019) до позовної заяви, в якому просить суд прийняти клопотання про технічну помилку (описку) у позовній заяві щодо невірного вказаного прізвища відповідача; визначивши у справі №904/5431/19 відповідачем: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , посилаючись на те, що при підготовці позовної заяви представником позивача була допущена технічна помилка (описка), а саме: на першому аркуші позовної заяви, де зазначалися сторони справи, було помилково вказано прізвище відповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2019 витребувано у Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (м. Дніпро, вул. Старокозацька, 58, каб. 213) протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання ухвали суду у паперовій формі інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (відоме місце проживання (перебування) АДРЕСА_2 ), за наявності кількох осіб з однаковим прізвищем, ім`ям та по-батькові - надати відомості про усіх осіб.

Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради листом (вх.№387/20 від 08.01.2020) повідомлено, що відповідно до даних картотеки з питань реєстрації місця проживання осіб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 08.11.2018.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтями 162, 164, 174 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2020 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків - 7 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В подальшому позивачем подано заяву (вх.№3809/20 від 24.01.2020), відповідно до якої було усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2020.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі був повідомлений належним чином у відповідності із статтею 120 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ухвала суду була надіслана учасникам процесу завчасно на їх юридичні адреси, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013р. №958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідного судового процесуального документу.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів.

Частиною 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд розглядає справу без призначення судового засідання та виклику сторін за наявними у ній матеріалами і документами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається 19.06.2008 між Управлінням комунальної власності Дніпропетровської міської ради, як орендодавцем, та Фізичною особою-підприємцем Лєвшиною Анною Євгенівною, як орендарем, було укладено Договір №333-УКВ/08 оренди нерухомого майна (надалі - Договір оренди), відповідно до пункту 1.1 якого з метою ефективного використання комунального майна орендодавець на підставі рішення міської ради від 21.03.07 №41/11 передає, а орендар приймає в строкове платне користування комунальне нерухоме майно - нежитлове приміщення (надалі - об`єкт оренди) площею 46,7 кв.м, розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Савкіна, 6, бл. 8, на першому поверсі десяти поверхового будинку, вартість якого згідно з незалежною оцінкою становить 285 077 грн. 00 коп., без ПДВ, що перебуває на балансі КЖЕП "Південне" (в редакції додаткової угоди від 30.12.2011 до Договору оренди - КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю Дніпропетровської міської ради), для використання під перукарню.

Як вбачається з матеріалів справи Управління комунальної власності Дніпропетровської міської ради було реорганізовано у Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради та, в подальшому, у Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради (позивач у справі).

Згідно із пунктом 2.2 Договору оренди орендар вступає у строкове платне користування об`єктом оренди з дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі об`єкта оренди.

На виконання умов Договору оренди Управлінням комунальної власності Дніпропетровської міської ради, як орендодавцем було передано Фізичній особі-підприємцю Лєвшиній Анні Євгенівні нежитлове приміщення по вул. Савкіна, 6, бл. 8 загальною площею 46,7 кв.м, про що свідчить акт від 09.06.2008 приймання-передачі в оренду нежитлового приміщення площею 46,7 кв.м, що знаходиться на балансі КЖЕП "Південне" за адресою: вул. Савкіна, 6, бл. 8.

Відповідно до пункту 3.2 Договору оренди розмір орендної плати відповідно до розрахунку орендної плати, що є невід`ємною частиною цього договору, становить 1 322 грн. 48 коп. без ПДВ /базова за травень місяць 2008 рік/; нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється згідно з чинним законодавством та в повному обсязі спрямовується орендарем на рахунок балансоутримувача.

За користування об`єктом оренди орендар сплачує орендну плату, яку спрямовує: - 50% від загальної суми орендної плати до загального фонду міського бюджету м. Дніпропетровська на розрахункові рахунки, які відкриті управліннями Державного казначейства за місцем реєстрації орендаря, платника податків та зборів, в районних податкових інспекціях м. Дніпропетровська, відповідно з колом бюджетної класифікації 22080401 у розмірі 661 грн. 24 коп.; - 50% від загальної суми орендної плати у розмірі 661 грн. 24 коп. на рахунок балансоутримувача об`єкта оренди (пункт 3.3 Договору оренди).

Пунктом 3.4 Договору оренди орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць.

Орендна плата сплачується орендарем щомісяця у термін не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним, і не залежить від наслідків господарської діяльності орендаря; орендна плата сплачується орендарем за весь час фактичного використання об`єкта оренди до дати підписання акта приймання-передачі об`єкта оренди, включно (пункт 3.5 Договору оренди).

Відповідно до пункту 3.2.1 Договору оренди (в редакції Додаткової угоди від 07.05.2010 до Договору оренди) орендна плата, визначена пунктом 3.2 цього договору в період до 01.01.2011 сплачується орендарем в обсязі 45 відсотків встановленого розміру.

Зміни до Договору оренди, внесені цією додатковою угодою набувають чинності з моменту підписання цієї додаткової угоди; з 01.01.2011 року орендна плата сплачується орендарем у повному обсязі відповідно до умов Договору оренди (пункт 2 Додаткової угоди від 07.05.2010 до Договору оренди).

З матеріалів справи вбачається, що з 03.12.2013 оренда об`єкта нерухомості по вул. Савкіна, 6, бл. 8 у м. Дніпропетровську відбувалась Фізичною особою-підприємцем Лєвшиною Анною Євгенівною за Договором №461-ДКП/13 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, укладеним з Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради.

Позивач у позові зазначає, що фізичною особою-підприємцем Лєвшиною Анною Євгенівною у період з 01.08.2011р. по 02.12.2013 не було сплачено орендну плату у розмірі 6 289 грн. 69 коп., що і є причиною виникнення спору.

Як вбачається у період з 09.06.2008 по 02.12.2013 фізична особа-підприємець Лєвшина Анна Євгенівна повинна була сплатити орендну плату у загальному розмірі 51 747 грн. 58 коп.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, строк оплати за виконані позивачем роботи є таким, що настав.

Фізична особа-підприємець Лєвшина Анна Євгенівна орендну плату сплатила частково, у зв`язку з чим заборгованість її заборгованість по орендній платі становить 6 289грн. 00 коп.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості по орендній платі відповідачем не надано.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на запит суду від 13.01.2020 за № станом на 13.01.2020 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням (30.01.2017 №5052881).

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. За частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Як зазначалось, звертаючись із цим позовом, позивач просить стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за Договором оренди, укладеним Управлінням комунальної власності Дніпропетровської міської ради (реорганізовано у Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради та в подальшому у Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради) з фізичною особою-підприємцем Лєвшиною Анною Євгеніївною.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо заборгованості за Договором оренди, яким було опосередковано зобов`язальні правовідносини сторін спору з оренди нерухомого майна..

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, судовий збір у сумі 1 921 грн. 00 коп. слід покласти на відповідача.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, просп. Д.Яворницького, 75; ідентифікаційний код 37454258) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про стягнення 6 289 грн. 69 коп. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, просп. Д.Яворницького, 75; ідентифікаційний код 37454258) 6 289 грн. 69 коп. - заборгованості та 1 921 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата складання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,

31.03.2020