РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.04.2020Справа № 910/19127/19

Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУДВІЛ» (02099, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЗРОШУВАЛЬНА, будинок 2, Ідентифікаційний код юридичної особи 32769087)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦБУД-ПЛЮС» (01011, м.Київ, ВУЛИЦЯ РИБАЛЬСЬКА, будинок 13, ідентифікаційний код юридичної особи 36590344) стягнення 237492,14 грн.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГУДВІЛ» (далі-Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦБУД-ПЛЮС» (далі-Відповідач) про стягнення 237492,14 грн., з яких 206708,68 грн. боргу,25869,74 грн. пені, 2429,53 грн. 3% річних та 2484,19 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем зобов`язань щодо оплати вартості товару за Договором № 156-13 від 20.08.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.01.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУДВІЛ» залишено без руху; надано Позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання до суду відповідних доказів.

14.01.2020 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУДВІЛ» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №910/19127/19, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 17.01.2020 направлено на адреси Сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 22.01.2020 та 23.01.2020 уповноваженим особам Сторін ухвали суду від 17.01.2020.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.08.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГУДВІЛ» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СПЕЦБУД-ПЛЮС» (Покупець) укладений Договір поставки № 156-13 (далі - Договір № 156-13), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених Договором, передати у власність Покупця металопродукцію, а Покупець зобов`язується своєчасно прийняти Товар і здійснити його оплату на умовах цього Договору. (а.с. 19-21)

За умовами п. 2.1. Договору № 156-13 кількість, асортимент та розгорнута номенклатура Товару, що передається за цим договором зазначається в Рахунках-фактурах Постачальника, які маються силу Специфікації, або в інших додатках до цього Договору та визначаються у видаткових накладних.

У пунктах 3.1., 3.2.. Договору № 156-13 сторони погодили, що загальна ціна цього Договору складає загальну вартість переданого Товару, яка зазначена в усіх видаткових накладних.

Діюча ціна на момент відвантаження Товару вказується у Рахунках-фактурах Постачальника та видаткових накладних.

Згідно з п.п. 3.5., 3.6. Договору № 156-13 передплата товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника, вказаний у цьому Договорі або у рахунку-фактурі в розмірі 100% вартості Товару протягом 3-х банківських днів від дати рахунку.

Постачальник вправі відвантажити Товар згідно з потребами Покупця без отримання попередньої оплати. При цьому, покупець сплачує вартість отриманого товару (та доставку) протягом 10 календарних днів з моменту отримання Товару.

Відповідно до п. 5.1. Договору передача Товару здійснюється відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс» в редакції Міжнародної Торгівельної палати від 01.01.2020 на умовах, що зазначені у рахунках-фактурах або інших додатках до цього Договору. При відсутності відповідної вказівки в рахунку-фактурі за базис поставки сторони приймаються умови EXW (склад Постачальника), за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 19.

Згідно з п. 5.2 Договору № 156-13 Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем з моменту підписання видаткової накладної або акта прийму-передачі, з цього моменту переходить право власності на Товар до Покупця та всі пов`язані з ним ризики. З моменту підписання видаткової накладної претензії по кількості та якості не приймаються.

За умовами п. 6.3. Договору № 156-13 у разі порушення строків оплати за Товар та строків приймання Товару, вказаних в п. 3.6 цього Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до "31" грудня 2014 року, а в часті взаєморозрахунків - до повного розрахунку між Сторонами. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього Договору жодна із сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію цього Договору, він продовжується на наступний календарний рік. (п. 9.1. Договору № 156-13)

З метою попередньої оплати вартості Товару Позивачем виставлені Відповідачу рахунки-фактури № 3380 від 18.07.2019 на суму 364108,44 грн., № 3477 від 25.07.2019 на суму 461053,12 грн., № 3489 від 26.07.2019 на суму 342832,62 грн., всього на загальну суму 1167994,18 грн. (а.с.24, 28, 32,)

Для отримання товару Відповідачем видані довіреності № 1148 від 01.07.2019 на ім`я Шараєвського О.В., № 1151 від 01.07.2019 на ім`я Терещука О.М. (а.с. 27, 31, 35)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору № 156-13 Позивачем поставлено, а Відповідачем прийнято згідно з Видатковими та Товарно-транспортними накладними № 2619 від 19.07.2019 на суму 361108,44 грн., № ГЛ0001479 від 19.07.2019 на суму 364108,44 грн., № 2673 від 25.07.2019 на суму 461053,12 грн., № ГЛ0001515 від 25.07.2019 на суму 461053,12 грн., № 2694 від 26.07.2019 на суму 342832,62 грн., № ГЛ0001523 від 26.07.2019 на суму 342832,62 грн., Товар загальною вартістю 1167994,18 грн. (а.с. 25-26, 29-30, 33-34)

Вартість отриманого Товару сплачена Відповідачем Позивачу частково у розмірі 961285,55 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з банківського рахунку Позивача. (а.с. 36-45)

30.09.2019 між Позивачем та Відповідачем підписаний Акт звірки розрахунків за період з 01.07.2019 по 30.09.2019, за яким залишок заборгованості на користь Позивача станом на 30.09.2019 становить 206 708,68 грн. (а.с. 23)

22.11.2019 Позивачем направлена Відповідачу Вимога № 20/11-19-1 від 20.11.2019 про сплату заборгованості в розмірі 206708,68 грн., що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист, повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення та накладної. (а.с. 46-50)

Відповідач відповіді на Претензію не надав, заборгованість за Договором № 156-13 не сплатив.

Як зазначає Позивач, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов`язань за Договором № 156-13 від 20.08.2013 щодо оплати поставленого Товару у останнього утворилась заборгованість перед Позивачем у розмірі 206708,68 грн., з вимогою про стягнення якої звернувся до суду Позивач. Крім того, зважаючи на неналежне виконання Відповідачем зобов`язань, Позивачем нараховано 25869,74 грн. пені, 2429,53 грн. 3% річних, 2484,19 грн. інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУДВІЛ» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини;

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Дослідивши умови Договору № 156-13 від 20.08.2013 Судом встановлено, що за своєю правовою природою укладений договір є договором поставки.

Правовідносини поставки врегульовано §§ 1, 3 Глави 54 «Купівля-продаж» Цивільного кодексу України та § 1 «Поставка» Господарського кодексу України.

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як встановлено Судом, на виконання умов Договору № 156-13 Позивачем поставлено, а Відповідачем прийнято згідно з Видатковими та Товарно-транспортними накладними № 2619 від 19.07.2019 на суму 361108,44 грн., № ГЛ0001479 від 19.07.2019 на суму 364108,44 грн., № 2673 від 25.07.2019 на суму 461053,12 грн., № ГЛ0001515 від 25.07.2019 на суму 461053,12 грн., № 2694 від 26.07.2019 на суму 342832,62 грн., № ГЛ0001523 від 26.07.2019 на суму 342832,62 грн., Товар загальною вартістю 1167994,18 грн. (а.с. 25-26, 29-30, 33-34)

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд акцентує увагу, що при укладенні Договору № 156-13 сторони встановили, що у випадку поставки товару без попередньої оплати Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику вартість товару протягом 10 календарних днів з моменту його отримання (п. 3.6. Договору).

Разом з тим, Суд зазначає, що вартість отриманого Товару сплачена Відповідачем Позивачу частково у розмірі 961285,55 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з банківського рахунку Позивача. (а.с. 36-45)

Отже, Судом встановлено, що заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором № 156-13становить 206708,68 грн.

22.11.2019 Позивачем направлена Відповідачу Вимога № 20/11-19-1 від 20.11.2019 про сплату заборгованості в розмірі 206708,68 грн. що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист, повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення та накладної. (а.с. 46-50)

Відповідач відповіді на Претензію не надав, заборгованість за Договором № 156-13 не сплатив.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Однак, Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем заборгованості за Договором поставки № 156-13 від 20.08.2013 Товариству з обмеженою відповідальністю «ГУДВІЛ», а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 206708,68 грн. за Договором поставки № 156-13 від 20.08.2013, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача 2484,19 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з серпня 2019 року по листопад 2019 року, та 2429,53 грн. 3 % річних, нарахованих за період з 06.08.2019 по 26.12.2019.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013).

Перевіривши розрахунок 3 % річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем оплати вартості товару у розмірі 2429,53 грн. 3 % річних, нарахованих за період з 06.08.2019 по 26.12.2019, вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому розмірі, оскільки розрахунок Позивача є арифметично вірним.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України - стягнення інфляційних витрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 924/312/18 та від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, у розмірі 2484,19 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з серпня 2019 року по листопад 2019 року, вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки розрахунок Позивача є арифметично вірним.

Крім того, Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача пеню у розмірі 25869,74 грн., нараховану за період з 06.08.2019 по 26.12.2019.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

За умовами п. 6.3. Договору № 156-13 у разі порушення строків оплати за Товар та строків приймання Товару, вказаних в п. 3.6 цього Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок пені, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового у розмірі 25869,74 грн., нарахованої за період з 06.08.2019 по 26.12.2019, вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню в заявленому розмірі, оскільки розрахунок Позивача є арифметично вірним.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦБУД-ПЛЮС» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУДВІЛ» підлягає стягненню 206708,68 грн. боргу, 25869,74 грн. пені, 2484,19 грн. інфляційних втрат та 2429,53 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 124, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУДВІЛ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦБУД-ПЛЮС» про стягнення 237492,14 грн. - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦБУД-ПЛЮС» (01011, м.Київ, ВУЛИЦЯ РИБАЛЬСЬКА, будинок 13, ідентифікаційний код юридичної особи 36590344) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУДВІЛ» (02099, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЗРОШУВАЛЬНА, будинок 2, Ідентифікаційний код юридичної особи 32769087) 206708,68 грн. (двісті шість тисяч сімсот вісім грн.. 68 коп.) боргу, 25869,74 грн. (двадцять п`ять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять грн. 74 коп.) пені, 2484,19 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят чотири грн. 19 коп.) інфляційних втрат, 2429,53 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дев`ять грн. 53 коп.) 3% річних, 3562,38 грн. (три тисячі п`ятсот шістдесят дві грн. 38 коп.) судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 07 квітня 2020 року.

Суддя О.В. Чинчин