ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2020 справа № 914/231/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Кидисюка Р.А. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Бекара Богдана Івановича, с. Утішків Буського району Львівської області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Фіялковської Христини Романівни, м. Львів

про: стягнення 17677,27 грн заборгованості за Договором відповідального зберігання від 27.09.2018

За участю представників сторін: не викликались

Судові процедури

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Бекара Богдана Івановича до Фізичної особи-підприємця Фіялковської Христини Романівни про стягнення 17677,27 грн заборгованості за Договором відповідального зберігання від 27.09.2018.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 30.01.2020 справу №914/231/20 передано на розгляд судді Кидисюку Р.А.

Ухвалою суду від 31.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без судового засідання та без виклику сторін.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням відповідачем умов Договору відповідального зберігання від 27.09.2018 в частині повернення переданого на зберігання майна на вимогу Депонента, у зв`язку з чим позивач просить відшкодувати завдані збитки в сумі вартості неповернутого майна в розмірі 16751,00 грн, а також 836,88 грн неустойки та 89,39 грн 3 % річних.

Заперечення відповідача

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, як і доказів на спростування позиції позивача, про наявність таких не повідомив, хоча про відкриття провадження у справі був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про врученням рекомендованого поштового відправлення №210.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Обставини справи

27.09.2018 між Приватним підприємцем Бекаром Богданом Івановичем (Депонент) та Фізичною особою-підприємцем Фіялковською Христиною Романівною (Виконавець) укладено Договір відповідального зберігання (Договір), відповідно до п.1.1. якого Депонент передає, а Виконавець приймає на відповідальне безвідплатне зберігання рекламні матеріали у вигляді меблів.

Відповідно до положень Договору позивач передав на відповідальне безвідплатне зберігання відповідачу рекламні матеріали у вигляді меблевих виробів на суму 2606,00 доларів США, що підтверджується долученими до матеріалів справи Актами приймання-передачі від 27.09.2018 на суму 577 доларів США, від 20.10.2018 на суму 1053,00 доларів США, від 04.10.2018 на суму 459,00 доларів США, від 25.10.2018 на суму 359,00 доларів США, від 06.11.2018 на суму 158,00 доларів США.

Згідно накладної від 03.04.2019 відповідач повернув позивачу рекламні матеріали на суму 1925 доларів США. Відтак, вартість неповернутих матеріалів становить 681,00 доларів США.

Вартість неповернутих матеріалів підтверджується також підписаним між сторонами Актом звірки взаєморозрахунків від 06.03.2019.

22.10.2019 позивачем було направлено відповідачу Вимогу про повернення переданого на зберігання товару вартістю 681,00 доларів США протягом трьох днів з моменту отримання вказаної вимоги або в разі неможливості повернення - сплатити на рахунок Депонента його вартість. З долучених позивачем доказів відправлення вказаної вимоги на адресу відповідача (79059, м. Львів, вул. Щурата, 18/31) вбачається, що вимога не отримана відповідачем «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відтак, сума заборгованості за неповернутий товар становить 681,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 28.01.2020 становить 16751,00 грн.

Відповідач доказів повернення залишку отриманих на зберігання матеріалів чи відшкодування депоненту їх вартості не подав, про наявність таких не повідомив.

Позиція суду

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобов`язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли договірні відносини на підставі укладеного Договору відповідального зберігання від 27.09.2018.

Згідно Актів приймання-передачі від 27.09.2018 на суму 577 доларів США, від 20.10.2018 на суму 1053,00 доларів США, від 04.10.2018 на суму 459,00 доларів США, від 25.10.2018 на суму 359,00 доларів США, від 06.11.2018 на суму 158,00 доларів США позивач передав на відповідальне безвідплатне зберігання відповідачу рекламні матеріали у вигляді меблевих виробів на суму 2606,00 доларів США.

Частиною першою статті 936 Цивільного кодексу України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідач повернув позивачу рекламні матеріали на суму 1925 доларів США, що підтверджується накладною від 03.04.2019.

Вартість неповернутих матеріалів становить 681,00 доларів США, підтверджується також підписаним між сторонами Актом звірки взаєморозрахунків від 06.03.2019.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (частини 1, 2 статті 938 Цивільного кодексу України).

До матеріалів справи позивачем долучено докази надсилання на адресу відповідача Вимоги від 22.10.2019 про повернення переданого на зберігання товару вартістю 681,00 доларів США.

Відповідно до частини 1 статті 949 цього Кодексу зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (стаття 953 Цивільного кодексу України).

У відповідності до пункту 2.1.3. укладеного між сторонами Договору Виконавець зобов`язаний повернути майно Депоненту по першій вимозі, або вартість майна у розмірі ста відсотків.

Нормами статті 599 Цивільного кодексу України, статті 202 Господарського кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (частина 1 статті 610 Цивільного кодексу України).

Пунктом 4 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено; під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Аналогічні по суті положення стосовно збитків містяться у статті 22 Цивільного кодексу України.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства (стаття 225 Господарського кодексу України).

Пунктом 1 частини 1 статті 951 Цивільного кодексу України передбачено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Вартість неповернутих матеріалів, переданих на зберігання за Договору відповідального зберігання від 27.09.2018, складає 681,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 28.01.2020 становила 16751,00 грн.

Згідно п.3.2. Договору Депонент має право у будь-який час вимагати у Виконавця повністю або частково майно, яке знаходиться на зберіганні, або вартість майна переданого на зберігання у розмірі ста відсотків.

У відповідності до частин 1, 2 статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідачем не подано доказів, які б свідчили про те, що він вживав всіх залежних від нього заходів, необхідних для належного виконання свого обов`язку.

В порушення умов укладеного договору та вимог чинного законодавства України відповідачем не повернуто позивачу майно, передане на відповідальне зберігання, а відтак, позивачу завдано збитків на суму вартості неповернутих матеріалів, отриманих на зберігання.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення майнової шкоди (збитків), потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини.

Проаналізувавши доводи позивача та надавши оцінку доказам, суд дійшов висновку, що позивачем доведений факт наявності підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Недотримання відповідачем обов`язку повернення переданих на зберігання матеріалів за договором відповідального зберігання від 27.09.2018 підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та збитками.

Враховуючи викладені обставини, відповідачем не надано доказів повернення матеріалів та вжиття всіх залежних від нього заходів, необхідних для належного виконання свого обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем надано суду відповідні докази, які підтверджують розмір позовних вимог про стягнення з відповідача збитків в сумі 16751,00 грн.

Відповідач не спростував доводів позивача та висновків суду, не надав доказів повернення переданих на зберігання матеріалів чи відшкодування їх вартості.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що у випадку неповернення майна Депоненту за першою вимогою, Виконавець повинен виплатити Депоненту неустойку у розмірі 0,5 % від вартості майна за кожний день затримки. Отже, позивачем нарахований прийнятний розмір неустойки у сумі 836,88 грн, тобто такий, який не перевищує передбачене Договором положення про неустойку.

Що стосується нарахування позивачем трьох процентів річних, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, положення статті 625 Цивільного Кодексу України застосовується саме до грошового зобовязання. Аналіз положень Договору та виниклих між сторонами правовідносин свідчить, що предметом спору є стягнення вартості майнової шкоди (збитків), а не стягнення грошового зобов`язання, яке виникає внаслідок несвоєчасної оплати боржником грошової вимоги кредитора. Таким чином, заявлена вимога позивача про нарахування трьох процентів річних у розмірі 89,39 грн не підлягає до задоволення.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідач проти задоволення позову не заперечив, доказів погашення заборгованості чи спростування вимог позивача не подав, про наявність таких не повідомив.

З огляду на викладене, перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку розміру позовних вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 16751,00 грн вартості неповернутого майна та 836,88 грн неустойки.

Судові витрати

За звернення до суду з позовною заявою майнового характеру позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн, що підтверджується долученою до матеріалів справи квитанцією №46 від 29.01.2020.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, витрати зі сплати 2013,61 грн судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 20, 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Фіялковської Христини Романівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Бекара Богдана Івановича (80561, Львівська обл., Буський район, село Утішків; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 16751,00 грн (шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят одна гривня) вартості неповернутого майна за Договором відповідального зберігання від 27.09.2018, 836,88 грн (вісімсот тридцять шість гривень 88 копійок) неустойки та 2013,61 грн (дві тисячі тринадцять гривен шістдесят одну копійку) судового збору.

3. У задоволенні заяви про стягнення трьох процентів річних у розмірі 89,39 грн (вісімдесят дев`ять гривень 39 копійок) відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в Західному апеляційному господарському суді в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 02.04.2020.

Суддя Кидисюк Р.А.