РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.03.2020Справа № 910/210/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Споживчого товариства «УТФ», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», м. Київ

про стягнення 9 334,51 грн,

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УТФ» (далі - ТзОВ «УТФ»/позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (далі - ТзОВ «Комплекс Агромарс»/відповідач) про стягнення 9 334,51 грн, в тому числі: 2 316,59 грн - 3% річних та 7 017,92 грн - інфляційних втрат, у зв`язку з несвоєчасною оплатою товару, поставленого за договором поставки макухи соєвої №124/2018/КАМ/О від 28.02.2018.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 08.01.2020 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

31.01.2020 через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому ТзОВ «Комплекс Агромарс» заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не направлено на електронну адресу відповідача податкових накладних, а тому в останнього не виникло зобов`язання щодо сплати 20% вартості товару, передбаченого п. 5.4. договору. Крім того, відповідач зазначає, що спір між позивачем та відповідачем про стягнення штрафних санкцій по видатковим накладним № 4 від 15.09.2018 та № 8 від 19.09.2018 вже Господарським судом міста Києва розглядався.

12.02.2020 через відділ діловодства суду позивачем подано відповідь на відзив відповідача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.02.2018 між Споживчим товариством "УТФ" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (далі - покупець) укладено договір поставки макухи соєвої № 124/2018/КАМ/О, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, постачальник бере на себе зобов`язання здійснити поставку товару, який не обтяжений правами третіх осіб, та передати його у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений постачальником товар належної якості та в обумовлені сторонами строки.

За змістом п. 1.2 договору, предметом даного договору є поставка макухи соєвої, отриманої після віджиму олії з насіння сої.

Згідно п. 1.4 договору партією товару вважається його кількість, вказана у товарно-транспортній накладній.

Відповідно до п. 3.4 договору у момент поставки на кожну партію товару постачальник зобов`язаний надати покупцю оригінали наступних документів: Сертифікат якості, в якому обов`язково повинні бути вказані показники безпеки, товарно-транспортна накладна (ТТН).

Згідно п. 3.5 договору після отримання від покупця реєстру надходження сировини, постачальник протягом 1 робочого дня надає покупцю наступні документи: оригінал рахунку-фактури, оригінал видаткової накладної.

Пунктом 3.6 договору передбачено, що постачальник в строки, передбачені чинним законодавством, надсилає покупцю засобами електронного зв`язку податкову накладну, зареєстровану у Єдиному реєстрі податкових накладних та заповнену згідно вимог Податкового кодексу України.

Згідно з п. 5.1, п. 5.2 договору вартість товару визначається у рахунку-фактурі, що видається постачальником на кожну окрему партію товару. Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються покупцем у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Пунктом 5.3 договору встановлено, що для отримання оплати є необхідність виконання наступних умов: постачальник передає покупцю всю кількість товару згідно рахунку-фактури; сторони підписують належним чином оформлену видаткову накладну; постачальник передає покупцю повний пакет оригіналів документів, зазначених в п. 3.4 та п. 3.5 даного договору.

Відповідно до п. 5.4 договору після виконання останньої з умов, зазначених в п. 5.3:

- покупець сплачує 80% оплати вартості товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 21 робочого дня (п. 5.4.1 Договору);

- остаточний розрахунок в розмірі 20% оплати вартості замовленого товару здійснюється протягом 3 робочих днів після того, як постачальник в строки, передбачені чинним законодавством засобами електронного зв`язку надіслав покупцю податкову накладну, зареєстровану у Єдиному реєстрі податкових накладних, але в будь якому разі не раніше строку, вказаного в п. 5.4.1 (п. 5.4.2 Договору).

Відповідно до п. 8.1 договору даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2020.

На виконання умов цього договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар та оплатив його наступним чином.

1) 14.09.2018 поставлено товар на загальну суду 303 940,00 грн, що підтверджується, рахунком-фактурою №3 від 14.09.2018, накладною №3 від 14.09.2018, товарно-транспортною накладною № 562726 від 14.09.2018 та податковою накладною №3 від 14.09.2018.

Відповідачем здійснено оплату платіжним дорученням № від 18.09.2018 в сумі 243 152,00 грн (згідно листа про зміну призначення платежу) та платіжним дорученням № від 24.10.2018 в сумі 60 788,00 грн.

2) 15.09.2018 поставлено товар на загальну суду 512 980,00 грн, що підтверджується, рахунком-фактурою №4 від 15.09.2018, накладною №4 від 15.09.2018, товарно-транспортною накладною № 102329 від 15.09.2018 та податковою накладною №4 від 15.09.2018.

Відповідачем здійснено оплату платіжним дорученням № від 18.09.2018 в сумі 240 038,00 грн та платіжними дорученнями №, від 02.11.2018 в сумі 272 942,00 грн.

3) 19.09.2018 поставлено товар на загальну суду 501 280,00 грн, що підтверджується, рахунком-фактурою №8 від 19.09.2018, накладною №8 від 19.09.2018, товарно-транспортною накладною № 562727 від 19.09.2018 та податковою накладною №8 від 19.09.2018.

Відповідачем оплачено товар платіжним дорученням № від 04.12.2018 в сумі 501 280,00 грн.

Отже, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2 316,59 грн та 7 017,92 грн - інфляційних втрат у зв`язку з несвоєчасною оплатою поставленого товару.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України)

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір поставки макухи соєвої № 124/2018/КАМ/О, відповідно до якого позивач зобов`язався поставити, а відповідач прийняти та оплатити товар.

Статтею 530 ЦК України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, відповідно до п. 5.4 договору після виконання останньої з умов, зазначених в п. 5.3:

- покупець сплачує 80% оплати вартості товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 21 робочого дня (п. 5.4.1 Договору);

- остаточний розрахунок в розмірі 20% оплати вартості замовленого товару здійснюється протягом 3 робочих днів після того, як постачальник в строки, передбачені чинним законодавством засобами електронного зв`язку надіслав покупцю податкову накладну, зареєстровану у Єдиному реєстрі податкових накладних, але в будь якому разі не раніше строку, вказаного в п. 5.4.1 (п. 5.4.2 Договору).

Судом встановлено, що на виконання умов цього договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар згідно накладних № 3 від 14.09.2018 на суму 303 940,00 грн, № 4 від 15.09.2018 на суму 512 980,00 грн та № 8 від 19.09.2018 на суму 501 280,00 грн.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Водночас, судом встановлено, що Господарським судом міста Києва прийнято рішення від 16.10.2019 у справі № 910/9430/19 за позовом Споживчого товариства «УТФ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» про стягнення 9 306,20 грн, яким у задоволенні позову відмовлено.

Як вбачається зі змісту судового акту у справі № 910/9430/19, СТ «УТФ» звернулося до суду з позовом до ТзОВ «Комплекс Агромарс» про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з неналежним виконанням останнім своїх зобов`язань щодо оплати за поставлений товар згідно накладної № 4 від 15.09.2018 на суму 512 980,00 грн та накладною № 8 від 19.09.2018 на суму 501 280,00 грн.

Отже, з наведеного вбачається, що предметом розгляду у цій справі є стягнення 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з несвоєчасною оплатою поставленого товару згідно накладної № 4 від 15.09.2018 на суму 512 980,00 грн та накладною № 8 від 19.09.2018 на суму 501 280,00 грн, при цьому, предметом розгляду у справі № 910/9430/19 було стягнення в тому числі 3% річних та інфляційних втрат згідно цих же накладних.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 3% річних в розмірі 2 276,62 грн, нараховані на суму боргу за накладною № 4 від 15.09.2018 та накладною № 8 від 19.09.2018 та інфляційних втрат в розмірі 7 017,92 грн, нарахованих на суму боргу згідно накладної № 8 від 19.09.2018.

Щодо стягнення 3% річних в розмірі 39,97 грн, нарахованих за прострочення оплати згідно накладної № 3 від 14.09.2018, суд зазначає наступне.

Зокрема, судом встановлено, що відповідачем здійснено оплату за поставлений товар за накладною № 3 від 14.09.2018 платіжним дорученням № від 18.09.2018 в сумі 243 152,00 грн та платіжним дорученням № від 24.10.2018 в сумі 60 788,00 грн.

При цьому, позивач зазначає, що відповідачем порушено строк оплати за цією накладною, оскільки граничним терміном оплати 20% від вартості товару відповідач мав здійснити 21.09.2018.

Водночас, суд відзначає, що між сторонами в договорі погоджено, що остаточний розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 3 робочих днів після того, як постачальник в строки, передбачені чинним законодавством засобами електронного зв`язку надіслав покупцю податкову накладну, зареєстровану у Єдиному реєстрі податкових накладних, але в будь якому разі не раніше строку, вказаного в п. 5.4.1.

Так, для долучення до матеріалів справи позивачем надано копію податкової накладної № 3 від 14.09.2018, зареєстровану продавцем 18.09.2018.

Проте, належних та допустимих доказів направлення відповідачу засобами електронного зв`язку податкової накладної, зареєстрованої у Єдиному реєстрі податкових накладних, позивачем не надано, а відтак і не доведено факту прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання на суму 60 788,00 грн, що становить 20% від вартості поставленого товару.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог СТ «УТФ» до ТзОВ «Комплекс Агромарс» про стягнення 3% річних в розмірі 39,97 грн, що має наслідком відмову у їх задоволенні.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження у справі за позовом Споживчого товариства «УТФ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» в частині стягнення 3% річних в розмірі 2 276,62 та інфляційних втрат в розмірі 7 017,92 грн - закрити.

У задоволенні позовних вимог Споживчого товариства «УТФ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» в частині стягнення 3% річних в розмірі 39,97 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук