РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.03.2020Справа № 910/18892/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕПІЦЕНТР К"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про стягнення 109436,11 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕПІЦЕНТР К" про стягнення 109436,11 грн, з яких: 104252,65 грн - основний борг, 2835,65 грн - інфляційні втрати, 2347,81 грн - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у ПрАТ "Страхова група "ТАС" у відповідності до приписів пп.38.1.1. п.38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виникло право подати регресний позов до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою на думку позивача є Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕПІЦЕНТР К".

Господарський суд міста Києва ухвалою від 02.01.2020 зазначену позовну заяву залишив без руху, встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

21.01.2020 через канцелярію суду позивачем подано заяву про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 28.01.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/18892/19, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

24.02.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач проти позову заперечив. В обґрунтування своїх заперечень відповідач заперечив обставини щодо неналежного технічного стану транспортного засобу Volvo FH, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідач зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення від 11.09.2018 серії ОБ №119082 було складено за порушення пункту 2.3 (б) та 12.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Окрім того, за доводами відповідача згідно із протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.08.2018, схемою до протоколу огляду місця події та фотографіями, розрив шини стався не у зв`язку із неналежним технічним контролем або технічним станом транспортного засобу, а внаслідок наїзду лівого переднього колеса на температурно-деформаційний шов, який через недбало проведені ремонтні роботи не був обрізаний. Відповідач наголошує, що не був стороною у справі №362/5148/18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та не був особою щодо якої встановлювалися обставини у справі, а тому обставини встановлені відповідно до постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.10.2018 щодо ОСОБА_1 не мають преюдиціального значення у цій справі. Також, відповідач зазначає, що не отримував від позивача досудової вимоги в порядку регресу від 21.02.2019, оскільки така вимога була направлена за неправильною адресою.

27.02.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позов.

Третя особа пояснень щодо позову та відзиву, у відповідності до вимог ст. 168 ГПК України, не надала.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.08.2018 на 39 кілометрі автодороги М-05 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля Volvo FH, реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом Krone реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля Mersedes Benz Vito, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Згідно із постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.10.2018 у справі №362/5148/18, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу Volvo FH, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , пункту 2.3. (б) Правил дорожнього руху.

У вказаній вище постанові Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.10.2018 встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volvo FH, реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом Krone реєстраційний номер НОМЕР_2 , на 39 кілометрі автодороги М-05, для забезпечення безпеки дорожнього руху не стежив за технічним станом транспортного засобу, чим порушив вимоги пункту 2.3. (б) Правил дорожнього руху, що призвело до розриву шини, внаслідок чого він втратив контроль над керуванням та автомобіль пересік роздільну смугу руху і виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем марки Mersedes Benz Vito, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що спричинило пошкодження обох транспортних засобів, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.10.2018 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним Mercedes-Benz реєстраційний номер НОМЕР_4 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в ПрАТ "Страхова група "ТАС" (позивача у справі) згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6076579 термін дії з 15.06.2018 по 14.06.2019.

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100000,00 грн, за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 200000,00 грн та франшизу у розмірі 510,00 грн.

Згідно із висновком експерта №6299 від 24.09.2018 матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля автомобіля Mersedes Benz Vito, реєстраційний номер НОМЕР_3 в результаті пошкодження становить 380692,00 грн.

30.10.2018 ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ "Страхова група "ТАС" із заявою про виплату страхового відшкодування.

Позивач здійснив потерпілому виплату страхового відшкодування у сумі 104252,65 грн (99490,00 грн - за шкоду, завдану транспортному засобу та 4762,65 грн - за шкоду завдану здоров`ю потерпілого).

Позивач, посилаючись на приписи пп.38.1.1. п.38.1 ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 21.02.2019 направив відповідачу досудову вимогу в порядку регресу, у якій вимагав від відповідача протягом одного місяця з дня отримання вимоги відшкодувати шкоду у сумі 104252,65 грн.

Відповідач отримав вимогу 25.02.2019, однак залишив зазначену вимогу без задоволення.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач, як перевізник, водія якого визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася через невідповідність технічного стану та обладнання застрахованого транспортного засобу вимогам Правил дорожнього руху.

У зв`язку із вище наведеним, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 104252,65 грн, а також нарахованих на підставі ст.625 ЦК України 3% річних у сумі 2347,81 грн та інфляційних втрат у сумі 2835,65 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом ст.6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі встановлені, зокрема, статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно пункту 22.1 якої, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, відшкодування шкоди, що заподіяна третій особі здійснюється у порядку, що встановлений зазначеним Законом.

Як підтверджено матеріалами справи, позивачем на виконання зобов`язань за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6076579, предметом якого є страхування транспортного засобу Volvo FH, реєстраційний номер НОМЕР_1 було відшкодовано на користь потерпілої особи страхове відшкодування у розмірі 104252,65 грн (99490,00 грн - за шкоду, завдану транспортному засобу та 4762,65 грн - за шкоду завдану здоров`ю потерпілого).

Правила щодо регресного позову страховика встановлені статтею 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до підпункту 38.1.1. - "г" пункту 38.1. ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про дорожній рух" до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Статтею 33 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що технічний стан транспортних засобів що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно частини 1 статті 1172 Кодексу юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Системний аналіз статей 1172, 1187 ЦК України дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду завдану працівником під час виконання трудових обов`язків, виникає у юридичної особи за умови, що дії завдавача шкоди були неправомірними, між ними та шкодою є причинний зв`язок, і коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини завдавача шкоди (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного від 01.02.2018 у справі № 203/1019/16-ц).

Як підтверджено матеріалами справи (наказ №118/Тд-п про прийняття на роботу від 20.06.2017, подорожній лист №04910 21-29.08.2018, постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.10.2018 у справі №362/5148/18) ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.10.2018 у справі №362/5148/18 встановлено, що 28.08.2018 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volvo FH, реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом Krone реєстраційний номер НОМЕР_2 , на 39 кілометрі автодороги М-05, для забезпечення безпеки дорожнього руху не стежив за технічним станом транспортного засобу, чим порушив вимоги пункту 2.3. (б) Правил дорожнього руху, що призвело до розриву шини, внаслідок чого він втратив контроль над керуванням та автомобіль пересік роздільну смугу руху і виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем марки Mersedes Benz Vito, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що спричинило пошкодження обох транспортних засобів, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.10.2018 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.4, 6 статті 75 ГПК України).

Відповідно до п.п. "б" п. 2.3. Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно із п. 1.3., 1.4. Порядку перевірки технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками, перевізник перевіряє технічний стан КТЗ з метою недопущення до руху неукомплектованих, з незадовільним технічним станом КТЗ. Перевізник систематично перевіряє технічний стан КТЗ згідно з вимогами законодавства.

Відповідно до п. 3.1. Порядку перевірки технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками щозміни оглядом і випробуваннями КТЗ відповідно до цього розділу перевіряють згідно з вимогами експлуатаційної документації виробника. Перевірку виконує водій на початку робочої зміни, а у тривалих рейсах без повернення на місце базування - один раз на добу чи в разі змінення водіїв на маршруті. Технічний стан водій перевіряє, зокрема, органами відчуття, засобами сигналізації (індикації), умонтованими у КТЗ.

Відповідно до п.3.5.2 Порядку перевірки технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками, перевіряють оглядом наявність здутин (розшарувань каркаса покришки, відшарувань протектора чи боковин), порізів та інших пошкоджень шин, а також наявність сторонніх предметів у канавках протектора, між шинами здвоєних коліс. Із зазначеними несправностями та сторонніми предметами шини не допускаються до експлуатування.

Перевіряють оглядом та простукуванням відповідність тиску повітря в шинах. З установленою графіком періодичністю вимірюють тиск у шинах (п.3.5.4 Порядку).

Перевіряють кріплення коліс оглядом, простукуванням, а в разі потреби затягуванням нарізних з`єднин і інших елементів (болти, гайки, клинці і таке інше) з використанням інструментів. Колеса з не відповідною вимогам виробника кількістю і конструкцією елементів кріплення, а також ослабленим затягом до експлуатування не допускаються (п.3.5.6 Порядку).

З огляду на наведене, на день дорожньо-транспортної пригоди (28.08.2018) обов`язок перевірки належного технічного стану транспортного засобу покладався на перевізника та його водія, який на час скоєння ДТП виконував трудові обов`язки.

У даному випадку відповідачем та водієм ОСОБА_1 не забезпечено належний технічний стан транспортного засобу перед виїздом із дотриманням вимог визначених Правилами дорожнього руху та Порядком перевірки технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками наслідком чого сталось виникнення ДТП та пошкодження транспортних засобів.

Наявними у матеріалах справи протоколом про адміністративне правопорушення, постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.10.2018, підтверджується факт неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по перевірці кріплення коліс транспортного засобу перед його експлуатацією, настання дорожньо-транспортної пригоди, причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою та неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків.

З урахуванням наведених вище обставин, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕПІЦЕНТР К" належним чином виконувало взяті на себе зобов`язання з перевірки технічного стану транспортного засобу.

Посилання відповідача на те, що протокол про адміністративне правопорушення від 11.09.2018 було складено з порушенням пункту 2.3 (б) та 12.1. Правил дорожнього руху, суд відхиляє, оскільки вказаний протокол предметом оцінки Васильківського міськрайонного суду Київської області в якості доказу вчинення водієм відповідача правопорушення при розгляді справи про притягнення останнього до адміністративної відповідальності та будь-яких порушень під час складення вказаного протоколу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення судом не встановлено.

Доводи відповідач про те, що автомобіль Volvo FH, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп Krone реєстраційний номер НОМЕР_2 згідно із протоколами перевірки технічного стану транспортного засобу від 30.05.2018 №00751-00590-18 від 30.05.2018, №00751-00591-18, виданих ТОВ "Мега Автоцентр", були технічно справними не є переконливими, оскільки зазначені протоколи перевірки складені у травні 2018 року, в той час як дорожньо-транспортна пригода відбулася у серпні 2018 року.

У відповідності до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ураховуючи вище встановлені судом обставини, оскільки позивач виплатив страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі, у нього виникло право регресної вимоги до Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕПІЦЕНТР К", з винних неправомірних дій працівника якого сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам Правил дорожнього руху.

З огляду на вище наведене, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість заявленого на підставі підпункту г) пункту 38.1.1. статті 38.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регресного позову до страхувальника, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 104252,65 грн підлягають задоволенню.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення інфляційних втрат у сумі 2835,65 грн, нарахованих за період з березня 2019 року по листопад 2019 року та 3% річних 2347,81 грн., нарахованих за період з 25.03.2019 по 23.12.2019.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга". (п.п.3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Приписами ч.2 ст.530 ЦК України передбачено, що у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Вказана норма визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Оскільки правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, а правовідносини з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, у зв`язку з простроченням виплати суми страхового відшкодування у визначений ст.530 ЦК України строк, є грошовим зобов`язанням і зважаючи на таку юридичну природу, на них також поширюється дія положень частини 2 статті 625 ЦК України.

Досудова вимога №Г0401/1131 від 21.02.2019 в порядку регресу позивача була отримана відповідачем 25.02.2019, а тому, зважаючи на положення статті 253 ЦК України, відшкодування шкоди у сумі 104252,65 грн повинно бути здійснено в строк до 26.03.2019 включно, відповідно прострочку оплати страхового відшкодування необхідно рахувати з 27.03.2019.

Посилання відповідача на те, що ним не було отримано вимогу, оскільки остання надіслана не на адресу місцезнаходження відповідача, суд відхиляє, так як досудову вимогу позивач надіслав на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕПІЦЕНТР К", вказану у полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6076579, відомостей про зміну адреси відповідач позивачу не надавав, та окрім іншого із зазначеної адреси відповідачем здійснюються поштові відправлення, що підтверджується поштовим конвертом, яким здійснено направлення відзиву.

Отже нарахування 3% річних та інфляційних втрат слід здійснювати з 27.03.2019 у межах визначеного позивачем періоду.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у сумі 2330,69 грн та інфляційні втрати у сумі 1876,72, у зв`язку із чим суд задовольняє позовні вимоги у цій частині частково.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені вище обставини, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕПІЦЕНТР К" (04128, м. Київ, ВУЛИЦЯ БЕРКОВЕЦЬКА, будинок 6-К, ідентифікаційний код 32490244) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м. Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ, будинок 65; ідентифікаційний код 30115243) основний борг у сумі 104252,65 грн, 3% річних у сумі 2330,69 грн, інфляційні втрати у сумі 1876,72 та судовий збір в розмірі 1903,86 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 30.03.2020.

Суддя О.В. Гулевець