ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року Справа № 902/692/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Олексюк Г.Є. , суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Шилан О.С.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

третьої особи Вінницької міської ради - не з`явився

третьої особи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу позивача Міського комунального унітарного підприємства "Міськсвітло"

на рішення Господарського суду Вінницької області від 24.12.2019 р. ухваленого суддею Тварковським А.А. у м.Вінниці, повний текст складено 28.12.2019 р.

у справі № 902/692/19

за позовом: Міського комунального унітарного підприємства "Міськсвітло" (вул. Р. Скалецького, 17, м. Вінниця, 21018)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" (вул. Пирогова, 131, м. Вінниця, 21037)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Вінницька міська рада (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21100)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) (вул. Смоленська, 19, м. Київ, 03057)

про зобов`язання здійснити перерахунок коштів по сплаті за електроенергію

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Вінницької області від 24.12.2019 р. у справі № 902/692/19 відмовлено у задоволенні позову Міського комунального унітарного підприємства "Міськсвітло" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" про зобов`язання здійснити перерахунок коштів по сплаті за електроенергію.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач Міське комунальне унітарне підприємство "Міськсвітло" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 24.12.2019 р. у даній справі, та прийняти нове, яким задоволити позов.

Міське комунальне унітарне підприємство «Міськсвітло» вважає, що дане рішення винесене в порушення норм матеріального та процесуального права.

Скаржник посилається на норми ст. 526, 632 Цивільного кодексу України, ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», ч. 3 ст. 57 Закону України «Про ринок електроенергії» та п. 1.4, 6.1.4, 6.4.2, 11.2 умов договору № ВІ - 230700 від 21.01.2019 р.

Доводить, що ТОВ «Енера Вінниця» жодного повідомлення про підвищення тарифів та намір внести зміни до договору не направляло, не надало можливість розірвати договір у разі незгоди споживача із запропонованими змінами.

Також судом не враховано, що договір про закупівлю електричної енергії укладений Міським комунальним унітарним підприємством «Міськсвітло» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» за результатами переговорної процедури (скороченої), тому суд мав застосувати норми Закону України ««Про публічні закупівлі».

Доводить, що в порушення норми ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» не було надано обґрунтованого документального підтвердження коливання ціни товару на ринку.

Наводить власні розрахунки та стверджує, що ціна на універсальні послуги Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» має такі ж самі складові за виключенням того, що у липні 2019 року було додано тариф на передачу електричної енергії 347,433 грн/ МВт*год. Судом не враховано, що згідно з ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва про забезпечення адміністративного позову від 27 червня 2019 року у справі № 640/11330/19 з поміж іншого зупинено дію постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 07.06.2019 № 954 якою було встановлено тариф на передачу.

Зазначає, що відповідно до інформації, яка міститься на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» прогнозована оптова ринкова ціна, в червні та в липні складала 1618,42 грн/МВт*год без ПДВ, не змінилась. Окрім того, в липні місяці було значно збільшено прогнозовану середню закупівельну ціну з 1714,11 грн/МВт*год без ПДВ до 2016,23 грн/МВт*год без ПДВ. Жодного обґрунтування щодо підстав збільшення такої ціни відповідачем не надано та, відповідно судом не надано правову оцінку.

З урахуванням викладеного просить суд скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 24.12.2019 р. у справі № 902/692/19 та ухвалити нове, яким задоволити позов Міського комунального унітарне підприємство «Міськсвітло» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" про перерахунок коштів по сплаті за електроенергію.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" подало суду відзив на апеляційну скаргу. Вважає її необґрунтованою, а доводи, викладені у ній такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Вважає безпідставним посилання скаржника на ч. 4 ст. 632 ЦК України та доводить, що ціна на універсальну послугу, що застосована відповідачем у липні 2019 року, визначена вірно, відповідно до ст. 63 Закону та Порядком формування цін на універсальні послуги, що затверджений Постановою НКРЕКП №1177 від 05.10.2018 р., про що правильно зазначено Господарським судом Вінницької області при ухваленні оскаржуваного рішення.

Вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що постанова НКРЕКП від 07.06.2019 р. № 954 визнана постановою НКРЕКП від 12.07.2019 р. № 1411 з 01.08.2019 р. такою, що втратила чинність без наведення причин та підстав такого рішення. Тобто, станом на дату виставлення відповідачем акту у розрахунковому періоді за липень 2019 року в цілому постанова НКРЕКП від 07.06.2019 р. № 954 фактично була чинною.

Звертає увагу, що не заперечується сторонами та обставина, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» опублікувало відповідне повідомлення про встановлення цін на універсальні послуги на III квартал 2019 року - 03.07.2019 р. При цьому зазначає, що постанова НКРЕКП № 954 була опублікована лише 19.06.2019 р., тобто за 11 днів до введення в дію нового ринку електричної енергії.

Вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області у справі № 902/692/19 є законним і обґрунтованим та таким, шо ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Просить суд залишити без змін рішення Господарського суду Вінницької області від 24.12.2019 р. у справі № 902/692/19, а апеляційну скаргу без задоволення.

Треті особи Вінницька міська рада та Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відзивів на апеляційну скаргу суду не подали.

В судовому засіданні 10.03.2020 р. представники позивача та третьої особи Вінницької міської ради підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній. Представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги.

В судове засідання 24.03.2020 р. представники Міського комунального унітарного підприємства "Міськсвітло", Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ", Вінницької міської ради, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) не з`явились.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с.237-240 у т. 1 та а.с. 11 - 16, 31-а у т. 2/, позиція сторін викладена у скарзі та відзиві, доведена суду поясненнями сторін в судовому засіданні і не змінена сторонами, явка представників в судове засідання обов`язковою не визнавалась і їх неявка не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів дійшла висновку про можливість завершення розгляду апеляційної скарги без участі представників за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши в судовому засіданні 10.03.2020 р. пояснення сторін, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено таке.

31.01.2019 р. Міським комунальним унітарним підприємством "Міськсвітло" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" (учасник) укладено договір про закупівлю товарів (робіт або послуг) (енергія електрична) № ВІ-230700 /а.с.29-31 у т.1/, за умовами якого учасник зобов`язується у 2019 року поставити замовнику електричну енергію, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити її в повному обсязі. Кількість: активна електрична енергія - 8126442 кВт год., згідно з відповідним тарифом на електроенергію на дату проведення процедури закупівлі. Обсяги закупівлі електричної енергії зменшуються залежно від реального фінансування видатків та збільшення тарифу, згідно з постановами НКРЕКП.

Відповідно до розділу ІІІ Договору ціна на момент укладення становить 24853067,81 грн з ПДВ. Кількість постачання електроенергії за цим Договором має бути зменшена сторонами в разі недостатнього фактичного фінансування вищестоящою установою, або збільшення тарифу згідно правових актів НКРЕКП.

При цьому зі змісту положень п.12.1. договору слідує, що за допомогою заяви-приєднання позивач приєднався до типового договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг /а.с. 29-31 у т. 1/.

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

22.02.2019 р. сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору про закупівлю № ВІ-230700 від 31.01.2019 р., якою внесли зміни до п.4.1. договору та доповнили договір пунктом 4.3. та Додатком 2, у зв`язку з чим п.4.1., 4.3. виклали у наступній редакції:

"4.1. Розрахунки за електричну енергію здійснюються на підставі виставленого Учасником рахунка у випадку попередньої оплати або акта приймання-передачі електричної енергії у випадку оплати/доплати за фактично спожиту електричну енергію. Плата за активну електроенергію здійснюється Замовником на р/р НОМЕР_1 в філії Вінницького обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 302076.

4.3. Розрахунки проводяться у відповідності до Додатку 1 та Додатку 2 "Комерційна пропозиція №1.1.1.2, які є невід`ємними частинами цього Договору." /а.с. 32-35 у т. 1/.

22.04.2019 р. додатковою угодою № 2 до договору про закупівлю № ВІ-230700 від 31.01.2019 р. сторони виклали п.1.3. у наступній редакції: "Кількість: активна електрична енергія - 8102808,13 кВт год." /а.с.36 у т. 1/.

У липні 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" позивачу надано акти про прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії за липень 2019 року :

- акт № ВІ-230700/250385/1 від 19.07.2019 на суму 1290238,94 грн (з ПДВ) по тарифу за 1кВт год 3,20796 без ПДВ в кількості 335166 кВт. год /а.с.37 у т. 1/;

- акт № 230403/260659/1 від 24.07.2019 на суму 18108,29 грн (з ПДВ) по тарифу за 1кВт год 3,20796 без ПДВ в кількості 4704 кВт. год. /а.с.37 у т. 1/;

- акт № ВІ-230701/268600/1 від 30.07.2019 на суму 342975,84 грн (з ПДВ) по тарифу за 1кВт год 3,20796 без ПДВ в кількості 89095 кВт. год. /а.с.38 у т. 1/.

Позивачем акти про прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії за липень 2019 року за визначеними тарифами оплачені не були, оскільки позивач не погодився із зміною відповідачем в односторонньому порядку ціни на універсальну послугу.

У позовній заяві позивач підприємство «Міськсвітло» просить зобов`язати відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" здійснити перерахунок плати за користування електроенергією за липень 2019 року за договором № ВІ-230700 від 31.01.2019 р.

Відповідно до оскаржуваного рішення, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог. Господарський суд Вінницької області розглянув по суті позовні вимоги та визнав їх необґрунтованими, оскільки дійшов висновку, що відсутні підстави для перерахунку вартості спожитої електричної енергії за липень 2019 року виходячи із розміру тарифу, як просить позивач за 1 кВт/год 3,067216 з ПДВ, який, як встановлено судом, становить 2,56 грн за 1 кВт/год без ПДВ. За висновком суду в оскаржуваному рішенні, вартість електроенергії з урахуванням зазначеної відповідачем ціни на універсальні послуги у липні 2019 року, розрахована відповідачем та виставлена позивачу для оплати є вірною, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки в даному випадку позивачем обрано неналежний спосіб захисту права, тому вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення відповідно до ч. 4 ст. 277 ГПК України з огляду на таке.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакцій, чинній на момент звернення позивача до суду, є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб. Статтею 16 ЦК України, норми якої кореспондуються з нормами статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з ч. 4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Згідно з ч. 2 ст. 4, ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках коли склад учасників спору відповідає приписам статті 4 цього Кодексу, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

За змістом положень вказаних норм правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом відкриття провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Як зазначалося вище, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Предметом позову у даній справі позивачем визначено зобов`язати ТОВ «ЕНЕРА-ВІННИЦЯ» здійснити перерахунок плати міському комунальному унітарному підприємству «Міськсвітло», за користування електричною енергією за липень 2019 року по договору № ВІ230700 від 31.01.2019 р.

Господарський суд Вінницької області визнав таку позовну вимогу належним способом захисту прав позивача.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про те, що задоволення позову про здійснення перерахунку плати за користування електричною енергією з визначенням в ньому певних обсягу та ціни є нічим іншим як встановленням факту/обставин, що саме по собі не захищає порушене право, натомість ініціювання розгляду такої справи має на меті встановлення преюдиціальних обставин (фактів), які мають бути використані при подальшому розгляді позову про стягнення заборгованості. Такий спосіб захисту права не є ефективним у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки не може забезпечити поновлення прав позивача внаслідок його невідповідності змісту порушеного права та характеру спірних правовідносин.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції не врахував, що вимога щодо встановлення певних фактів/обставин не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Заявлена позивачем у цій справі вимога про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок плати за користування електричною енергією за липень 2019 року по договору № ВІ230700 від 31.01.2019 р. не приводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків про можливість розгляду таких вимог у господарському суді. Слід зазначити, що спори про зобов`язання здійснити перерахунок плати, за користування електричною енергією не можуть бути розглянуті й у порядку іншого, ніж господарське, судочинства.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного суду від 22.08.2018 р. у справі № 925/1265/16 та від 11.09.2018 р. у справі № 905/1926/16, і підстав відступати від якої колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.

Колегія суддів звертає увагу, що суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Така правова позиція викладена також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 р. у справі № 917/1739/17.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів не вбачає у даній справі підстав для задоволення позову про зобов`язання здійснити перерахунок плати за користування електричною енергією за липень 2019 року по договору № ВІ230700 від 31.01.2019 р. внаслідок неналежного обраного позивачем способу захисту. Відповідно, мотивувальна частина рішення підлягає зміни відповідно до ч.4 ст.277 ГПК України.

Оскільки позов та апеляційна скарга залишені без задоволення, судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно зі ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міського комунального унітарного підприємства "Міськсвітло" залишити без задоволення.

Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Вінницької області від 24.12.2019 р. у справі № 902/692/19.

Резолютивну частину рішення Господарського суду Вінницької області від 24.12.2019 р. у справі № 902/692/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 902/692/19 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений 30 березня 2020 року

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.