ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2020 року м.Дніпро Справа № 904/3618/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Антоніка С.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2019, ухвалене суддею Юзіковим С.Г., повний текст якого складений 23.12.2019, у справі №904/3618/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УЮТ-2011", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до відповідача-1: Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

відповідача-2: Виконавчого комітету Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 5 585,55 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УЮТ-2011" (далі Позивач), з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути солідарно з Відповідачів 5 585,55 грн., серед яких: 4 882,36 грн. - борг за спожиті житлово-комунальні послуги, 478,47 грн. інфляції втрати, 224,72 грн. - 3% річних, та 1 921, 00 грн. судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачами свого обов`язку щодо сплати за отримані ними житлово-комунальні послуги за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Валі Котика, 12, за період з 05.09.2016 по 28.02.2018 на загальну суму 4 882,36 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 у справі № 904/3618/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УЮТ-2011" 4 882,36 грн. основного боргу, 224,72 грн. 3% річних, 471,85 грн. індексу інфляції, 1 918,72 грн. судового збору. У решті позову відмовлено.

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "УЮТ-2011" до Відповідача-2: Виконавчого комітету Криворізької міської ради відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, яке полягало в застосуванні до спірних відносин закону, який втратив чинність, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, просить рішення суду від 12.12.2019 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що положення пункту 6 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 №1875-ІV, відповідно до яких особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником, на які у рішенні посилається господарський суд, не можуть бути взяти до уваги, оскільки Закон України № 1875 втратив чинність з 01.05.2019 на підставі Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від №2189-VІІІ від 09.11.2017.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що договір на обслуговування (надання житлово-комунальних послуг) з ТОВ "УЮТ-2011" не укладався; Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради не є ані власником, ані споживачем послуг у нежитловому приміщенні по вул. Валі Котика, 12; Відповідачем-1 фактичне користування послугами не здійснювалося. Тому предметом доказування у даній справі має бути питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами, а не факт надання послуг, як це визначено рішенням суду.

Крім того, Позивачем не надано належних доказів надання житлово-комунальної послуги, спрямованої на забезпечення умов перебування осіб у нежилих приміщення, зокрема необхідності виконання робіт (дефектні акти), обсяги виконання робіт, їх ціна і вартість не узгоджені. Акти виконаних робіт, що містяться в матеріалах справи, не підтверджують факту надання послуг в спірному приміщенні та підписані окремими квартиронаймачами, а не уповноваженою співвласниками особою, як це передбачено Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Бюджетним кодексом України, програмним та економічним класифікатором видатків місцевого бюджету не передбачений для органів місцевого самоврядування даний вид видатків для приміщень, які ними не використовуються.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "УЮТ-2011", у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін. Зазначає, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Чинним законодавством не передбачено обов`язок виконавця щодо ведення, підписання та погодження актів виконаних робіт із споживачами. Натомість, у своїй діяльності ТОВ "УЮТ-2011" складає акти виконаних робіт та споживачі, на підтвердження виконання робіт засвідчують їх своїм підписом (до матеріалів справи додані). Але, апелянт хибно зазначає, що обов`язок підписувати акти виконаних робіт є в уповноваженої особи співвласників.

Відповідач-2, Виконавчий комітет Криворізької міської ради, у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу задовольнити. Зазначає, що Позивачем не доведено заявлені ним вимоги шляхом надання суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували використання даного приміщення саме виконкомом Криворізької міської ради та не було вказано, чим саме порушено права позивача відповідачем-2 у даній справі.

Зазначає, що виконавчий комітет Криворізької міської ради не є власником спірного нежитлового приміщення та споживачем житлово-комунальних послуг, які надає Товариство з обмеженою відповідальністю "УЮТ-2011". Спірне приміщення не використовується виконкомом Криворізької міської ради для здійснення ним своєї діяльності.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.02.2020 (у складі колегії суддів: головуючий, доповідач Іванов О.Г., Березкіна О.В., Антонік С.Г.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 у справі №904/3618/19; з урахуванням ціни спору та положень ч.5 ст.12, ч.10 ст.270 ГПК України, справу вирішено розглядати в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) сторін; сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

01.11.2013 Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради м. Кривий Ріг (далі Замовник) та ТОВ "Уют-2011" (далі Управитель, Позивач) укладено договір про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Тернівському районі (житловий масив Північного ГЗК, рудник Леніна) (далі Договір), за п. 1 якого предметом Договору є передача Замовником Управителю функцій управління та надання послуг утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях (далі об`єкт), для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і не житлових приміщень (далі мешканці об`єкта) у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості (далі послуги), а Замовник надає право Управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням об`єктом, у разі, коли Управитель отримав на такі витрати письмову згоду Замовника (т. 1 а.с. 25-27).

Метою Договору є управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд на території відповідного району створення мешканцям будинку належних умов проживання згідно з діючими стандартами, нормативами, нормами та правилами (п.2 Договору).

Договір набуває чинності з моменту підписання та діє протягом 1 року. Функції з управління та надання послуг з утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях розпочинають здійснювати з 03.07.2014. Даний Договір може бути пролонговано за згодою сторін на той самий термін. Якщо одна із сторін має намір розірвати договір, вона повинна попередити про свій намір не менш як за місяць до його розірвання (п. 4. 1 Договору в редакції Додаткової угоди від 12.06.14).

На виконання умов Договору 01.11.2013 Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міської ради та Позивачем підписано акт прийому-передачі будинків, споруд або групи будинків і споруд, за яким Управителю передано будинки Тернівського району (житловий масив Північного ГЗК, рудник Леніна), що знаходяться на балансовому обліку управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міської ради, відповідно до доданого до акту переліку, серед яких і будинок №12 по вул. Валі Котика (т. 1 а.с. 28-29).

Відповідно до листа КП "Парковка та реклама" №1601-7 від 16.01.2018, спірне приміщення перебуває на балансі Відповідача -1 і не перебуває в оренді (т. 1 а.с. 130).

За даними Позивача, у період з 03.07.2017 по 28.02.2018 він надав послуги з утримання будинку, споруд і прибудинкової території, на підтвердження чого надав:

- щомісячні інформації про витрати на утримання будинку за адресою В.Котика,12 (т. 1 а.с. 136-182);

- акти виконаних робіт, підписані працівниками Позивача і мешканцями певних квартир будинку, наряди-завдання Позивача; акти надання послуг чергової бригади для усунення аварійних ситуацій на внутрішньо-будинкових мережах, укладені Позивачем з надавачем послуг (ТОВ "Сантехлад"), акти здачі-прийомки виконаних робіт послуги служби з контролю за роботою інженерного обладнання на об`єктах замовника та приймання заявок щодо несправностей та пошкоджень такого обладнання, укладені Позивачем з надавачем послуг (ПП "Комфорт Сіті") (т. 1 а.с. 190 250, т. 2 а.с. 1- 232).

Також Позивач надав підписані ним акти здачі-прийняття робіт за вказаний період, на загальну суму 11 566,52 грн. та відповідні рахунки, які він направляв Відповідачам. Зазначені акти не підписані Відповідачами (т. 1 а.с. 51-129).

Крім того, відповідно до п.2.3. Порядку доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структури цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обслуговування її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальної громади, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України №390 від 30.07.2012, щомісячна інформація про виконані роботи із зазначенням назви послуги, об`ємів та вартості робіт опублікована на сайті Криворізького ресурсного центру (http://krogerc.info/ua/komgosp/detail/00.html), який є офіційним інформаційним ресурсом Кривого Рогу.

Позивач зазначає, що послуги надавалися всьому житловому будинку, а не одноособово конкретному споживачеві.

Позивач наполягає, що Відповідачі не розрахувалися за надані їм послуги, у зв`язку з чим за ними обліковується борг у розмірі 11 566,52 грн.

Позивач звертався до Відповідача -1 з претензією №1112 від 22.03.2017, у якій просив підписати та скріпити печаткою договір про надання послуг з утримання будинку, споруди та прибудинкової території, сплатити борг. До претензії Позивач додав оригінал Договору про надання послуг з утримання будинку, споруди та прибудинкової території в 2-х екземплярах, акти здачі-прийняття робіт, рахунки на оплату (т. 1 а.с. 184-185).

Зазначену претензію Відповідач-1 одержав 23.03.2018 за вх. №1950, що підтверджується відміткою підприємства Відповідача-1 на копії претензії наданої Позивачем.

Претензія залишена Відповідачем -1 без відповіді та задоволення.

Позивач звертався до Відповідача -2 з претензією №1113 від 22.03.2017, у якій просив підписати та скріпити печаткою договір про надання послуг з утримання будинку, споруди та прибудинкової території, сплатити борг. До претензії Позивач додав оригінал Договору про надання послуг з утримання будинку, споруди та прибудинкової території в 2-х екземплярах, акти здачі-прийняття робіт, рахунки на оплату (т. 1 а.с. 186-187).

Зазначену претензію Відповідач-2 одержав 23.03.2018 за вх. №822018, що підтверджується відміткою підприємства Відповідача-2 на копії претензії наданої Позивачем.

Претензія залишена Відповідачем-2 без відповіді та задоволення.

Позивач вказав, що Договір про надання послуг з Відповідачами відсутній, оскільки Відповідачі не зверталися до Позивача щодо укладання зазначеного Договору, а також не підписали надісланий разом з претензіями проект Договору.

Після одержання відзивів відповідачів із заявою про застосування позовної давності, Позивач зменшив позовні вимоги та просить стягнути з Відповідачів 4 882,36 грн. за спожиті житлово-комунальні послуги.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, посилаючись на ст. 625 ЦК України, на прострочений борг Відповідачів, Позивач нарахував індекс інфляції 478,47 грн. та 3% річних - 224,72 грн. з 31.03.2018 по 11.10.2019.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивача з позовом до суду та є предметом спору у даній справі.

Частково задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що оскільки спірне приміщення не перебуває в оренді та перебуває на балансі Відповідача-1, на якого Положенням покладено обов`язок утримання майна, то останній зобов`язаний відшкодувати витрати на оплату житлово-комунальних послуг на утримання та збереження цього приміщення.

Матеріалами справи підтверджено фактичне надання послуг Позивачем, тому нарахування Позивачем основного боргу в межах позовної давності судом визнано обґрунтованим.

Оскільки Відповідач-2 не є ні власником, ні балансоутримувачем спірного приміщення, він не є і споживачем послуг, які надавались Позивачем, тому у суду відсутні підстави для задоволення позову щодо Відповідача -2.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу (ЦК) України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 №1875-ІV, який діяв на період спірних правовідносин (період стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з 05.09.2016 по 28.02.2018) та втратив чинність 01.05.2019.

Колегія суддів не погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 №1875-ІV, на які у рішенні послався господарський суд, не можуть бути взяти до уваги, оскільки Закон України № 1875 втратив чинність з 01.05.2019 на підставі Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від №2189-VІІІ від 09.11.2017, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 5 Цивільного Кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За таких обставин та з огляду на те, що дія нормативно-правового акту поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності, що є однією з гарантій правової стабільності, враховуючи, що період стягнення заборгованості (з 05.09.2016 по 28.02.2018) мав місце до набрання чинності Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від №2189-VІІІ від 09.11.2017, який відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень введено в дію з 1 травня 2019 року, то господарський суд правомірно при винесенні рішення посилався на норми саме Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 №1875-ІV.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Як встановлено матеріалами справи у період з 05.09.2016 по 28.02.2018 ТОВ "УЮТ-2011" на підставі Договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд від 01.11.2013 здійснювало функції з управління житловим будинком № 12 по вул. Валі Котика у м. Кривому Розі, в якому Відповідач-1, Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради, був балансоутримувачем нежитлового приміщення загальною площею 193,40 кв.м. (загальна площа 276,2 кв.м., у т.ч. підвал 82.8 кв.м.), яке повинно використовуватися для ведення господарської діяльності.

Факт того, що Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради було балансоутримувачем зазначеного вище нежитлового приміщення визнавався Відповідачем-1 як у відзиві на позовну заяву, так і у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ "УЮТ-2011" на виконання п. 3 ч.2 ст. 21 Закону здійснило заходи, направлені на укладання договору з Відповідачем-1, які останнім проігноровано.

Оскільки законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, та праву споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, то колегія суддів вважає, що у разі відмови від оплати таких послуг споживачем з посиланням на відсутність договору, такі заперечення не повинні братися до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

З огляду на викладені норми права, надання житлово-комунальних послуг без договору не допускається.

Матеріалами цієї справи встановлено та не заперечується сторонами, що договору між Позивачем та Відповідачем-1 у заявлений період (з 05.09.2016 по 28.02.2018) не існувало.

В той же час, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг при підтвердженні факту їх надання обставинами справи не звільняє відповідача від обов`язку оплати за фактично надані послуги (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13).

Таким чином, незважаючи на відсутність цивільно-правових угод між Товариством з обмеженою відповідальністю "УЮТ-2011" та Управлінням комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради, останні фактично є, відповідно, виконавцем та споживачем житлово-комунальних послуг.

Отже, навіть за відсутності договору, втім, з належним підтвердженням матеріалами справи факту надання житлово-комунальних послуг споживачу, останній не звільняється від обов`язку їх оплати.

Вищенаведеним спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про те, що Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради не є споживачем послуг у нежитловому приміщенні по вул. Валі Котика, 12, а також про те, що не укладення між Відповідачем-1 та ТОВ "УЮТ-2011" договору на обслуговування (надання житлово-комунальних послуг), є підставою для відмови у позові.

При цьому, та обставина, що вказане приміщення тривалий час не перебуває в орендному користуванні, знаходиться в переліку вільних та пропонуються в орендне користування, не спростовує доводи Позивача про фактичне надання та фактичне споживання Відповідачем-1 житлово-комунальних послуг.

Дані обставини лише свідчать про ефективність використання та розпорядження Відповідачем-1 переданим йому в управління майном.

Відповідно до матеріалів справи Позивач, у період з 03.07.2017 по 28.02.2018 надав Відповідачу-1 послуги з утримання будинку, споруд і прибудинкової території, що підтверджується:

- щомісячними інформаціями про витрати на утримання будинку за адресою В.Котика,12 (т. 1 а.с. 136-182);

- актами виконаних робіт, підписаними працівниками Позивача і мешканцями певних квартир будинку, нарядами-завданнями Позивача; актами надання послуг чергової бригади для усунення аварійних ситуацій на внутрішньо будинкових мережах, укладеними Позивачем з надавачем послуг (ТОВ "Сантехлад"), актами здачі-прийомки виконаних робіт послуги служби з контролю за роботою інженерного обладнання на об`єктах замовника та приймання заявок щодо несправностей та пошкоджень такого обладнання, укладеними Позивачем з надавачем послуг (ПП "Комфорт Сіті") (т. 1 а.с. 190 250, т. 2 а.с. 1- 232).

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 165 ГПК України передбачено, що відзив повинен містити заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Також частина 4 ст. 165 ГПК України встановлює, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких гуртуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзивах на позов від 23.09.2019 (т. 3 а.с. 4-5) та від 25.09.2019 (т. 3 а.с. 13-15) Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради не заперечувало факту надання Позивачем у період з 03.07.2017 по 28.02.2018 Відповідачу-1 послуг з утримання та управління житловим будинком № 12 по вул. Валі Котика у м. Кривому Розі, їх вартості та обсягу, а лише наголошувало на тому, що фактичне користування послугами не здійснювалося, оскільки приміщення не використовувалося.

Таким чином, на даний момент Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради відповідно до 4 ст. 165 ГПК України втратило право заперечувати проти такої обставини як фактичне надання Позивачем послуг з утримання та управління житловим будинком, їх вартості та обсягу.

Вищенаведеним спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про недоведеність Позивачем факту надання житлово-комунальних послуг, спрямованих на забезпечення умов перебування осіб у нежилих приміщеннях.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов вірного висновку про підтвердження матеріалами справи факту надання Позивачем Відповідачу-1 житлово-комунальних послуг у період з 03.07.2017 по 28.02.2018 на загальну суму 4 882,36 грн., тому стягнення основного боргу в межах строку позовної давності є обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується із доводами заявника апеляційної скарги про те, що Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради не є власником нежитлового приміщення по вул. Валі Котика, 12.

В той же час, ця обставина не свідчить про невірне визначення особи Відповідача-1 у цій справі, з огляду на наступне.

Як правильно встановив суд першої інстанції, та з чим погодився апелянт, зазначивши про це як у відзиві на позовну заяву, так і у апеляційній скарзі, приміщення по вул. Валі Котика, 12 у м. Кривий Ріг було передано на балансовий облік Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради (Відповідача-1) від Управління житлово-комунального господарства виконкому міськради відповідно до акту приймання-передачі №4 від 27.02.2003.

Згідно довідки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Відповідач-1 є комунальним підприємством, засновником якого є Криворізька міська рада.

За приписами ч.1, 3 ст.78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом (ч.1 ст.78 ГК України).

За приписами ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 395 ЦК України передбачено, що окрім речових прав, зазначений у ч. 1 даної статті, законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Відповідно до ст. 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Держава забезпечує рівний захист майнових прав усіх суб`єктів господарювання.

Відповідно до ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Відповідно до ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Таким чином, як право власності, так і право господарського відання чи право оперативного управління поєднують можливість володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

За нормами ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Отже, наявність у Відповідача-1 на балансі спірного нежитлового приміщення у будинку № 12 по вул. Валі Котика у м. Кривому Розі в оперативному управлінні чи на праві господарського відання не звільняє останнього від утримання такого майна.

Згідно зі ст.45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 ГПК України).

Таким чином, з урахуванням наведених норм права, що регламентують поняття власності, господарського відання та оперативного управління, визначення поняття відповідач, цілком правомірним та обґрунтованим є зазначення Відповідачем-1 у цій справі особи, в оперативне управління чи господарське відання якої (тобто, володіння, користування і розпорядження, зі всіма наслідками відповідальності за таке майно) було передане міською радою майно нежитлове приміщення загальною площею 193,40 кв.м. (загальна площа 276,2 кв.м., у т.ч. підвал 82.8 кв.м.), що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Валі Котика, 12, заборгованість за надання житлово-комунальних послуг в яке є предметом спору у цій справі.

Тому висновок господарського суду про визначення Відповідачем-1 у цій справі Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради, з огляду на те, що власником спірного майна є територіальна громада в особі Криворізької міської ради, а спірне майно перебуває на балансі саме Управління, відповідає вищенаведеним нормам матеріального права, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Оскільки, Відповідач-2 не є ні власником, ні балансоутримувачем спірного приміщення, тому він не є і споживачем послуг, надаваних Позивачем, через що господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позову до Відповідача-2.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що Бюджетним кодексом України, програмним та економічним класифікатором видатків місцевого бюджету не передбачений для органів місцевого самоврядування даний вид видатків для приміщень, які ними не використовуються, колегією суддів не приймаються з огляду на наступне.

Відповідач-1 створений Криворізькою міською радою для реалізації державної та місцевої політики, спрямованої на ефективне здійснення переданих міською радою повноважень щодо управління, користування та розпорядження комунальною власністю територіальної громади міста… (п. 2.1.1 Положення про управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради, затвердженого Рішенням Криворізької міської ради №837 від 26.08.2016 (далі Положення).

Відповідно до Положення: п.1.3. у межах повноважень, наданих міською радою, Управління вступає у договірні відносини з юридичними особами, несе зобов`язання; п.2.2.4.6. Управління оформлює з комунальними підприємствами договори на утримання та збереження об`єктів комунальної власності міста Кривого Рогу, що перебувають на балансовому обліку Управління; п.2.2.4.16. Управління здійснює закупівлю робіт і послуг за державні кошти відповідно до вимог чинного законодавства України; п.5.9. Управління при виконані повноважень і завдань взаємодіє з підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, розташованими на території міста.

Отже, оскільки спірне приміщення не перебуває в оренді та перебуває на балансі Відповідача-1, на якого Положенням покладено обов`язок утримання майна, то останній зобов`язаний відшкодувати витрати на оплату житлово-комунальних послуг на утримання та збереження цього приміщення.

Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими.

Натомість, відповідно до частини першої статті 1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 4 зазначеного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно з частиною другою статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.

З огляду на те, що в процесі прийняття спеціального закону Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зміни до ЦК України Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акту цивільного законодавства.

Разом з тим, відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у спорі про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території по справі № 6-59цс13 зазначена саме така правова позиція.

Крім того, в аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, проведеному Верховним судом України, зазначено, що вирішуючи справи зазначеної категорії, судам слід мати на увазі, що відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону N 1875-IV укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов`язок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги.

Таким чином, видається правильною практика судів, які за відсутності договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг покладають на боржника відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК. Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України.

На підставі викладеного, враховуючи розрахунок позивача (межі зазначеного ним періоду), положення частини п`ятої ст. 254 Цивільного кодексу України, колегія суддів відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат та 3% річних прийшла до висновку, що розрахунок позивача є вірним, розрахований за кожний окремий місяць, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині правомірно задоволено господарським судом та стягнуто з Відповідача-1 три відсотки річних в сумі 224,72 грн., 471,85 грн. індексу інфляції, оскільки прострочення оплати вартості наданих послуг з боку Відповідача-1 мало місце.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 5 585,55 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 у справі №904/3618/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 у справі №904/3618/19 залишити без змін.

Судові витрати Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 02.04.2020.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя С.Г. Антонік