ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2020 р. Справа №909/979/19

Західний апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Кордюк Г.Т.

Кравчук Н.М.

при секретарі Кострик К.І.

за участю представників:

від позивача - не зявився

від відповідача - Біян Богдан Романович довіреність № 11/254 від 21.02.20

розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (№1а/а-1939-19 від 28.12.2019 року) та Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (№17/1818 від 23.12.2019 року)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.11.2019 (повний текст складено та підписано 06.12.2019)

у справі №909/979/19, суддя Михайлишин В. В.

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ (далі - АТ "НАК "Нафтогаз")

до відповідача Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго", м.Івано-Франківськ (далі - ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго")

про стягнення заборгованості у розмірі 7 518 984, 65 гривень

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.11.2019 позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення заборгованості у розмірі 7 518 984, 65 гривень, з яких: 3 204 998, 50 гривень - пеня, 1 062 657, 73 гривень - 3 % річних, 3 251 328, 42 гривень - інфляційні втрати - задоволено частково. Стягнуто з Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (вул. Б. Хмельницького, буд. 59-а, м. Івано-Франківськ, 76009, ідентифікаційний код: 03346058) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код: 20077720) - 4 954 985, 85 гривень (чотири мільйони дев`ятсот п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять гривень вісімдесят п`ять копійок), з яких: 640 999, 70 гривень - пеня, 1 062 657, 73 гривень - 3 % річних, 3 251 328, 42 гривень - інфляційні втрати, 112 785, 00 гривень (сто дванадцять тисяч сімсот вісімдесят п`ять) - витрат по сплаті судового збору. В частині стягнення 2 563 998, 80 (двох мільйонів п`ятсот шістдесят трьох тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім гривень вісімдесят копійок) пені - відмовлено.

08.01.2020 на вказане рішення суду поступила апеляційна скарга Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго". В апеляційній скарзі відповідач просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у стягненні з нього 60 756, 99 грн інфляційних втрат.

Апелянт зазначив, що неправомірним є нарахування інфляційних втрат, обґрунтовуючи тим, що їх нарахування здійснено на суму боргу з урахуванням суми інфляції, нарахованої за попередній період, що, в свою чергу, призводить до збільшення суми інфляційних втрат. Вказав, що суд першої інстанції дійшов невірних висновків щодо стягнення з нього інфляційних втрат в розмірі 60 756, 99 грн.

Відзиву на дану апеляційну скаргу не надходило.

08.01.2020 на вказане рішення суду поступила апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо неустойки, а саме пені у сумі 2 563 998, 80 грн та в цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути 2 563 998, 80 грн пені.

Апелянт не погоджується з висновком суду, вважає що судом було безпідставно задоволено заяву позивача про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення суми пені на 80 %. Як зазначає апелянт, суд першої інстанції не врахував інтереси позивача, а також апелянт не вбачає ніяких виняткових обставин, які б дали суду можливість застосовувати ст. 233 Господарського кодексу України.

У відзиві на дану апеляційну скаргу представник позивача заперечив проти її задоволення, просив рішення суду першої інстанції в частині зменшення заявленої до стягнення суми пені на 80 % залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому відповідач зазначив,що подав таку заяву у зв`язку з складним фінансовим становищем підприємства, основними об`єктивними причинами якого є несвоєчасне здійснення споживачами платежів за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання; встановлення тарифів Національною комісією на послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання для населення, які, як зазначав відповідач, є збитковими; наявність податкового боргу на суму 32 259 546, 58 гривень.

Також відповідач наголошує на тому, що сума основного боргу ним сплачена в повному обсязі. Як зазначив відповідач, соціально значимими та винятковими обставинами є нагальна необхідність спрямовувати кошти на надання населенню послуг з теплопостачання, виплати заробітних плат працівникам, здійснення розрахунків за газ, транспортування газу та інші витрати для забезпечення безперебійного виробничого циклу.

В судове засідання представник позивача не зявився, у поданому до суду клопотанні просив розглядати справу без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги позивача, просив апеляційну скаргу Державного міського підприємства "Івано-Франківськтелокомуненерго" без задоволення.

Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (згідно з договором - постачальник, у справі - позивач) та Державним міським підприємством "Івано-Франківськтеплокомуенерго" (згідно з договором - споживач; у справі - відповідач) укладено договір постачання природного газу № 5103/1617-ТЕ-15 (далі договір). Умови договору такі:

- Постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016 - 2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

- Природний газ, що постачається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. договору).

- Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформляється актом приймання - передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначений на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п. 3.4. договору).

- Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки товару (п. 6.1. договору).

- Споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені договором (п. 7.2. договору).

- За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (п. 8.1. договору).

- У разі прострочення споживачем оплати відповідно до пункту 6.1. договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 8.2. договору).

- Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п. 10.3. договору).

- Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1. договору).

23.01.2017 між сторонами було підписано Додаткову угоду № 1, а 31.03.2017 - Додаткову угоду № 2, відповідно до якої пункт 8.2. та пункт 12.1. договору змінено. Так, сторони погодили замінити в пункті 8.2. розділу 8 "Відповідальність сторін" договору слова "21 % річних" на "16, 4 % річних", а розділ 12 "Строк дії договору" виклали у такій редакції: "Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 по 30.09.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення".

За змістом статті 11 Кодексу, цивільні права та обов`язки виникають зокрема, з Договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Кодексу). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Кодексу).

У силу положень статті 526 Кодексу, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Кодексу). Нормою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 611 Кодексу встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 1 статті 612 Кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з приписами статті 625 Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з договору поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 ЦК України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частини 1 та 7 статті 193 Кодексу).

Відповідно до статті 230 Кодексу, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 73 Кодексу, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 86 Кодексу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору постачання природного газу від 20.09.2016 № 5103/1617-ТЕ-15.

Наявні у матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу свідчать про те, що позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 183 201 436, 45 гривень. Даний факт також не заперечувався відповідачем.

Відповідач, в силу пункту 6.1. договору, зобов`язався здійснювати плату за природний газ виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ мав здійснювати до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки товару.

З матеріалів справи вбачається, та не заперечувалось самим відповідачем, що оплату за отриманий газ Державне міське підприємство "Івано-Франківськтеплокомуненерго" здійснювало з порушенням визначених у договорі строків.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив факт неналежного виконання відповідачем умов пункту 6.1. договору.

У зв`язку із неналежним виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань позивач просив стягнути з останнього 3 % річних в сумі 1 062 657, 73 гривень, з яких:

- 24 673, 15 гривень, нарахованих за зобов`язаннями жовтня 2016 року за період з 26.11.2016 по 14.12.2016;

- 30 208, 38 гривень, нарахованих за зобов`язаннями листопада 2016 року за період з 27.12.2016 по 28.12.2016;

- 54 473, 38 гривень, нарахованих за зобов`язаннями грудня 2016 року за період з 26.01.2017 по 31.01.2017;

- 164 787, 08 гривень, нарахованих за зобов`язаннями січня 2017 року за період з 28.02.2017 по 13.06.2017;

- 342 304, 77 гривень, нарахованих за зобов`язаннями лютого 2017 року за період з 28.03.2017 по 20.09.2017;

- 339 659, 45 гривень, нарахованих за зобов`язаннями березня 2017 року за період з 26.04.2017 по 21.12.2017;

- 89 709, 84 гривень, нарахованих за зобов`язаннями квітня 2017 року за період з 26.05.2017 по 25.01.2018;

- 15 363, 87 гривень, нарахованих за зобов`язаннями травня 2017 року за період з 27.06.2017 по 28.01.2018;

- 1 477, 81 гривень, нарахованих за зобов`язаннями червня 2017 року за період з 26.07.2017 по 28.01.2018.

Також просив стягнути 3 251 328, 42 гривень інфляційних втрат, з яких:

- 644 908, 83 гривень, нарахованих за зобов`язаннями січня 2017 року за період березень - травень 2017 року;

- 1 068 333, 09 гривень, нарахованих за зобов`язаннями лютого 2017 року за період квітень - серпень 2017 року;

- 1 179 722, 52 гривень, нарахованих за зобов`язаннями березня 2017 року за період травень - листопад 2017 року;

- 307 147, 42 гривень, нарахованих за зобов`язаннями квітня 2017 року за період червня - грудня 2017 року;

- 46 323, 17 гривень, нарахованих за зобов`язаннями травня 2017 року за період липень - грудень 2017 року;

- 4 893, 39 гривень, нарахованих за зобов`язаннями червня 2017 року за період серпень - грудень 2017 року.

Крім цього, позивач, за прострочення виконання грошового зобов`язання нарахував відповідачу пеню в сумі 3 204 998, 50 гривень, яка складається з:

- 20 208, 53 гривень, нарахованих за зобов`язаннями жовтня 2016 року за період з 26.11.2016 по 13.12.2016;

- 78 283, 98 гривень, нарахованих за зобов`язаннями листопада 2016 року за період з 27.12.2016 по 23.01.2017;

- 146 773, 20 гривень, нарахованих за зобов`язаннями грудня 2016 року за період з 26.01.2017 по 26.02.2017;

- 776 427, 25 гривень, нарахованих за зобов`язаннями січня 2017 року за період з 28.02.2017 по 12.06.2017;

- 498 272, 72 гривень, нарахованих за зобов`язаннями лютого 2017 року за період з 28.03.2017 по 19.09.2017;

- 1 200 562, 85 гривень, нарахованих за зобов`язаннями березня 2017 року за період з 26.04.2017 по 21.12.2017;

- 404 648, 37 гривень, нарахованих за зобов`язаннями квітня 2017 року за період з 26.05.2017 по 25.01.2018;

- 71 872, 53 гривень, нарахованих за зобов`язаннями травня 2017 року за період з 27.06.2017 по 28.01.2018;

- 7 949, 07 гривень, нарахованих за зобов`язаннями червня 2017 року за період з 26.07.2017 по 28.01.2018.

Суд перевірив правильність нарахування трьох відсотків річних, інфляційних втрат, пені та дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи розрахунки позивача є арифметично вірними.

Щодо заперечення відповідача в апеляційній скарзі про те, що позивачем нараховані інфляційні втрати на суму боргу з врахуванням суми інфляції, нарахованої за попередній період є неправомірним та таким, що призводить до збільшення суми інфляційних втрат суд відхиляє, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Відтак суд першої інстанції в даному випадку дійшов вірних висновків.

Щодо заперечень позивача в апеляційній скарзі про зменшення розміру пені на 80 % від заявленої суми, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення заявленої пені, яка нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, сума основного боргу сплачена в повному обсязі. Соціально значимими та винятковими обставинами є нагальна необхідність спрямовувати кошти на надання населенню послуг з теплопостачання, виплати заробітних плат працівникам, здійснення розрахунків за газ, транспортування газу та інші витрати для забезпечення безперебійного виробничого циклу.

Відтак, колегія суддів, враховуючи:

- ступінь виконання основного зобов`язання;

- наявність обставин, що свідчать про відсутність в діях відповідача прямого умислу у порушенні зобов`язання та обставин того, що Підприємство не є кінцевим споживачем газу, а купує його для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, бюджетними установами/організаціями; при цьому здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить від розрахунків з відповідачем за спожиту теплову енергію;

- відсутність доказів наявності у відповідача ускладнень в здійсненні ним господарської діяльності чи завдання йому збитків в результаті таких дій відповідача;

- з метою реального виконання судового рішення,

вважає, що суд першої інстанції правомірно визнав зазначені обставини винятковими та дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення суми пені на 80 %.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 08.10.2019 у справі № 920/1013/18, від 21.11.2019 у справі № 916/553/19.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на апелянта.

керуючись ст.ст. 86, 255, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (№1а/а-1939-19 від 28.12.2019 року) та Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (№17/1818 від 23.12.2019 року) залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.11.2019 у справі № 909/979/19 - без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Кордюк Г.Т. повний текст постанови виготовлено та підписано 30.03.2020

Головуючий -суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.