ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06 квітня 2020 року Справа № 903/78/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Теплосервіс-Луцьк, м.Луцьк

про стягнення 4 003 грн. 20 коп.

Суддя Шум М. С.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в позовній заяві від 20.01.2020 №14/4-401-20 просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплосервіс-Луцьк» 4 003 грн. 20 коп. з них 2 159 грн. 48 коп. пені, 134 грн. 82 коп. 3% річних, 1 708 грн. 90 коп. втрат від інфляції, що нараховані за зобов`язаннями в період травень-грудень 2015 року та витрати зі сплати судового збору. Розгляд справи просить проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позовна заява обґрунтована не вчасною оплатою відповідачем отриманого згідно з договором купівлі-продажу №1081/15-КП-2 від 26.11.2014 природного газу.

Ухвалою суду від 05.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, запропоновано позивачу подати суду не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали докази оплат відповідачем отриманого в період з травня по грудень 2015 року природного газу на підставі договору №1081/15-КП-2 від 26.11.2014, запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; належно засвідчену копію свідоцтва про державну реєстрацію.

05.03.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив від 26.02.2020 №289, в якому позову не визнає, просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що заборгованість за договором №1081/15-КП-2 від 26.11.2014 погашена у січні 2016 в повному обсязі, зобов`язання за договором припинені, що підтверджується актом звірки розрахунків між сторонами від 31.10.2016. Посилаючись на ч. 3 ст. 7 Закону України № 1730 від 03.11.2016 «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», зазначає, що оскільки заборгованість погашена до набрання чинності цим Законом, то нараховані ПАТ «НАК «Нафтогаз України неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних підлягають списанню.

Крім цього, відповідач зазначає, що в порушення ч. 6 ст. 232 ГК України пеня нарахована позивач за період, більший ніж 6 місяців. Відповідач також просить суд застосувати строк позовної давності відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України, а також зазначає про те, що товариство є невеликою організацією, збитковою, займається виключно теплопостачанням, тому задовольнити вимоги позивача буде фактично неможливо.

Дослідивши подані докази, суд дійшов висновку про відмову в позові з огляду на таке.

26.11.2014 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Теплосервіс-Луцьк» укладено договір купівлі-продажу природного газу №1081/15-КП-2, згідно з п. 1.1 якого позивач зобов`язується передати у власність відповідачу у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКГ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити природний газ на умовах договору.

Пунктом 1.2 договору передбачено використання покупцем газу, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Пунктом 2.1 договору сторони погодили термін передачі газу з 01.01.2015 по 31.12.2015 обсягом до 22,5 тис. куб.м.

Відповідно до п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобов`язується надати позивачу підписані та скріплені печатками відповідача та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути відповідачу та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

В розділі 5 договору сторони погодили ціну природного газу в розмірі 5 568 грн. 70 коп. за 1000 куб. м.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору сторони погодили, зокрема, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 умов цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Положеннями п. 9.3 договору передбачено, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав з цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

У відповідності до розділу 11 договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковими угодами № 1,2,3,4,5,6,7,9,10,12 до договору купівлі-продажу природного газу від 26.11.2014 №1081/15-КП-2 вносились зміни до п. 5.2. договору щодо ціни газу.

Додатковою угодою №11 сторони п.6.3 доповнили про те, що сторони погоджуються, що при перерахуванні коштів в призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 20 136 грн. 37 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за січень грудень 2015 року.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач в спірному періоді (за зобов`язаннями 2015 року) не виконував зобов`язання з оплати у строк, визначений договором, чим порушив його умови, зокрема, вимоги п. 6.1 розділу 6 договору, здійснивши остаточний розрахунок з позивачем за договором 31.12.2015., що підтверджується наданим розрахунком заборгованості та випискою по банківських операціях відповідача. При цьому, проплат за окремі місяці відповідачем здійснювалися з порушенням строків.

За несвоєчасне виконання відповідачем умов договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 2 159 грн. 48 коп., проценти річних в розмірі 134 грн. 82 коп., а також інфляційні втрати в розмірі 1 708 грн. 90 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно із ст.ст.230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з цим, 30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 (надалі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій і підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до абзацу 1 п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно приписів ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 3 статті 7 Закону викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 14.02.2018 у справі №908/3211/16, від 29.01.2018 у справі №904/10745/16 та від 23.01.2018 у справі №914/3131/15.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Таким чином, частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.

Оскільки заборгованість за поставлений природний газ погашена відповідачем в повному обсязі до 30.11.2016, тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, у позивача відсутні підстави для нарахування пред`явленої до стягнення пені в розмірі 2 159 грн. 48 коп., процентів річних в розмірі 134 грн. 82 коп., інфляційних втрат в розмірі 1 708 грн. 90 коп. внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору за зобов`язаннями 2015 року, відтак вимога позивача про стягнення з відповідача цих сум до задоволення не підлягає.

Факт відсутності заборгованості відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу природного газу від 26.11.2014 №1081/15-КП-2 станом на 31.10.2016 також підтверджується долученим відповідачем до матеріалів справи акт звіряння розрахунків між сторонами станом на 31.10.2016.

У зв`язку з відмовою в позові на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з оплатою судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 216, 230-232 Господарського кодексу України, ст. 1, 2, 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", ст.ст. 129, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя М. С. Шум