ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/12/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл", м. Київ
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро", м. Харків , 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро2007", м. Харків
про визнання недійсними договорів
за участю представників сторін:

позивача - Савченко В.С., Курафєєв В.В., дов. від 24.02.2020 року

відповідачів- 1. не з`явився, 2. Дудій А.І., ордер № 194300042 від 11.02.2020 року

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл", м. Київ звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідачів - 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро", м. Харків, 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро2007", м. Харків, в якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель №763 від 02 лютого 2018 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро2007", зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лучніковою Юлією Володимирівною про продаж: гараж №1 літ. "Б", загальною площею 1264,20 кв.м., шлакоблочний, склад літ. "В" загальною площею 208,10 кв.м., шлакоблочний, майстерня літ. "Г" загальною площею 486,10 кв.м., шлакоблочна, гараж № 2 літ. "Д" загальною площею 344,10 кв.м. шлакоблочний, що розташовані за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Миколаївка, вул. Харківська, 99-А, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 222; скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лучнікової Юлії Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39499935 від 03 лютого 2018 року на об`єкт нерухомого майна нежитлові будівлі: гараж №1 літ. "Б", загальною площею 1264,20 кв.м., шлакоблочний, склад літ. "В" загальною площею 208,10 кв.м., шлакоблочний, майстерня літ. "Г" загальною площею 486,10 кв.м., шлакоблочна, гараж № 2 літ. "Д" загальною площею 344,10 кв.м. шлакоблочний, що розташовані за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Миколаївка, вул. Харківська, 99-А, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 222; визнати право власності на об`єкт нерухомого майна нежитлові будівлі: гараж №1 літ. "Б", загальною площею 1264,20 кв.м., шлакоблочний, склад літ. "В" загальною площею 208,10 кв.м., шлакоблочний, майстерня літ. "Г" загальною площею 486,10 кв.м., шлакоблочна, гараж № 2 літ. "Д", загальною площею 344,10 кв.м. шлакоблочний, що розташовані за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Миколаївка, вул. Харківська, 99-А, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" ; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель №759 від 02 лютого 2018 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро2007", зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лучніковою Юлією Володимирівною про продаж: контора літ. "А-1" загальною площею 44,9 кв.м., цегляна, розташована за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Миколаївка, вул. Харківська, 99-А/1. реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 222; скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лучнікової Юлії Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 39499751 від 03 лютого 2018 року на об`єкт нерухомого майна нежитлова будівля: контора літ. "А-1" загальною площею 44,9 кв.м., цегляна, розташована за адресою: Харківська область, Зачепилівський район , с . Миколаївка, вул. Харківська, 99-А/1, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 222; визнати право власності на об`єкт нерухомого майна нежитлова будівля: контора літ. "А-1" загальною площею 44,9 кв.м., цегляна, розташована за адресою: Харківська область , Зачепилівський район, с. Миколаївка, вул. Харківська , 99-А / 1, за Товариством з обмеженою в дновідальністю "Профагро" ; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель №767 від 02 лютого 2018 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро2007", зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лучніковою Юлією Володимирівною про продаж: телятник МФТ-1 літ. "В" загальною площею 860,50 кв.м., корівник МФТ-1 літ. "К" загальною площею 902,50 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Миколаївка, вул. Харківська, 99В, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 222; скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лучнікової Юлії Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 39500042 від 03 лютого 2018 року на об`єкт нерухомого майна нежитлові будівлі: телятник МФТ-1 літ. "В" загальною площею 860,50 кв.м., корівник МФТ-1 літ. "К" загальною площею 902,50 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с . Миколаївка, вул. Харківська, 99В, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 222; визнати право власності на об`єкт нерухомого майна нежитлові будівлі: телятник МФТ-1 літ. "В" загальною площею 860,50 кв.м., корівник МФТ-1 літ. "К" загальною площею 902,50 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Миколаївка, вул. Харківська, 99В, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" ; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель №771 від 02 лютого 2018 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро2007", зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лучніковою Юлією Володимирівною про продаж: критий тік 2414 кв.м., вісові 18 кв.м., кладова 515 кв.м., крупорушка 280 кв.м., склад сіменний 900 кв.м. склад 890 кв.м, що розташовані за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Миколаївка, вул. Харківська, 99Б. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 222; скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лучнікової Юлії Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 39500243 від 03 лютого 2018 року на об`єкт нерухомого майна нежитлові будівлі: критий тік 2414 кв.м., вісові 18 кв.м., кладова 515 кв.м., крупорушка 280 кв.м., склад сіменний 900 кв.м. склад 890 кв.м, що розташовані за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Миколаївка, вул. Харківська, 99Б. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 222; визнати право власності на об`єкт нерухомого майна нежитлові будівлі: критий тік 2414 кв.м., вісові 18 кв.м., кладова 515 кв.м., крупорушка 280 кв.м., склад сіменний 900 кв.м. склад 890 кв.м, що розташовані за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Миколаївка, вул. Харківська, 99Б за Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" .

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче засіданні на 27 січня 2020 року на 11:20 годин.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08 січня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви (вхідний № 12 від 02 січня 2020 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" про забезпечення позову.

13 січня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" подано заяву (вхідний № 611) про доповнення заяви про забезпечення позову.

24 січня 2020 року через канцелярію суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро2007" подано клопотання (вхідний № 1847) про відкладення підготовчого засідання, яке суд задовольняє та долучає до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27 січня 2020 року залишено заяву (вхідний № 611 від 13 січня 2020 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" про доповнення до заяви про забезпечення позову без розгляду з залученням до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою від 27 січня 2020 року на підставі пункту 3 частини 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання відкладено на 11 лютого 2020 року на 12:40 годин.

04 лютого 2020 року через канцелярію суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро2007" подано відзив (вхідний № 2857) на позовну заяву.

10 лютого 2020 року через канцелярію суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" подано відзив (вхідний № 3337) на позовну заяву.

11 лютого 2020 року електронною поштою Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" подано клопотання (вхідний № 325) про проведення підготовчого засідання без участі Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро", яке суд задовольняє та долучає до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 лютого 2020 року відмовлено другому відповідачу в задоволенні заяви (вхідний № 2857 від 04 лютого 2020 року), в порядку статті 119 Господарського процесуального кодексу України, про поновлення строку; продовжено другому відповідачу процесуальний строк на подання до суду відзиву на позовну заяву до 04 лютого 2020 року; долучено відзив на позовну заяву до матеріалів справи; відмовлено першому відповідачу в задоволенні заяви (вхідний № 3337 від 10 лютого 2020 року), в порядку статті 119 Господарського процесуального кодексу України, про поновлення строку та долучено відзив першого відповідача на позовну заяву до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою від 11 лютого 2020 року на підставі пункту 3 частини 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання відкладено на 25 лютого 2020 року на 11:30 годин.

24 лютого 2020 року електронною поштою Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" подано клопотання (вхідний № 449) про проведення підготовчого засідання без участі Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро", яке суд задовольняє та долучає до матеріалів справи.

25 лютого 2020 року через канцелярію суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" подано заяву (вхідний № 4937) про стягнення солідарно з відповідачів судових витрат, що пов`язані з розглядом справи. Заяву суд приймає та долучає до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою від 25 лютого 2020 року на підставі пункту 3 частини 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання відкладено на 03 березня 2020 року на 11 годин.

02 березня 2020 року електронною поштою Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" подано клопотання (вхідний № 511) про проведення підготовчого засідання без участі Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро", яке суд задовольняє та долучає до матеріалів справи.

03 березня 2020 року через канцелярію суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" подано відповідь (вхідний № 5575) на відзив другого відповідача, яку суд приймає та долучає до матеріалів справи.

03 березня 2020 року через канцелярію суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" подано відповідь (вхідний № 5577) на відзив першого відповідача, яку суд приймає та долучає до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою від 03 березня 2020 року на підставі пункту 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23 березня 2020 року на 14:40 годин.

17 березня 2020 року через канцелярію суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" подано заяву (вхідний № 6851) про забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 березня 2020 року заяву (вхідний № 6851 від 17 березня 2020 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" про забезпечення позову - повернуто заявнику.

18 березня 2020 року через канцелярію суду, Акціонерним товариством "ПІРЕУС БАНК МКБ" подано заяву (вхідний № 6990) про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів.

19 березня 2020 року через канцелярію суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" подано заяву (вхідний № 7094) про забезпечення позову.

23 березня 2020 року електронною поштою Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" подано клопотання (вхідний № 797) про проведення судового засідання без участі Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро", яке суд задовольняє та долучає до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 березня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви (вхідний № 7094 від 19 березня 2020 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" про забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 березня 2020 року у задоволенні заяви (вхідний № 6990 від 18 березня 2020 року) Акціонерного товариства "ПІРЕУС БАНК МКБ" про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів відмовлено.

Представники позивача у судовому засіданні та у наданих відповідях на відзиви відповідачів наполягають на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник першого відповідача у судове засідання не з`явився, у наданому відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

Представник другого відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників позивача та другого відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17 січня 2017 року у справі №922/1293/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05 квітня 2017 року, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро" про стягнення коштів у сумі 911 886, 95 грн. задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" суму відкоригованого основного боргу в розмірі 603 721,44 грн., пеню в розмірі 110 740,32 грн., штраф у розмірі 27 259,40 грн., 3% річних у розмірі 47 498,55 грн., інфляційні втрати у розмірі 122 667,24 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 18 237,74 грн.

18 квітня 2017 року на примусове виконання рішення господарського суду Харківської області від 17 січня 2017 року, яке набрало законної сили 05 квітня 2017 року, господарським судом Харківської області було видано наказ.

Шевченківським відділом державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області було розглянуто заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" та на підставі постанови від 21 серпня 2017 року було відкрито виконавче провадження № 54563462 з примусового виконання наказу №922/1293/15, виданого 18 квітня 2017 року господарським судом Харківської області, стягувачем за яким є Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл", а боржником - Товариство з обмеженою відповідальністю "Профагро"

Постановою про арешт майна боржника від 28 серпня 2017 року ВП №54563462, винесеною державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Березньовим А.С., накладено арешт на все майно (рухоме та нерухоме) боржника в межах суми боргу за виконавчим документом з урахуванням виконавчого збору в розмірі 1 023137,16 грн.

12 жовтня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Профагро" звернулося до господарського суду Харківської області із заявою про перегляд рішення господарського суду Харківської області від 17 січня 2017 року по справі №922/1293/15 за нововиявленими обставинами.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06 листопада 2017 року по справі №922/1293/15 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро" про перегляд рішення господарського суду Харківської області від 17 січня 2017 року по справі №922/1293/15 за нововиявленими обставинами задоволено; рішення господарського суду Харківської області від 17 січня 2017 року по справі №922/1293/15 скасовано; прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення господарського суду Харківської області від 06 листопада 2017 року по справі №922/1293/15 набрало законної сили, про що свідчить відмітка на рішенні суду, що міститься у матеріалах справи.

У зв`язку із тим, що рішенням господарського суду Харківської області по справі №922/1293/15 від 06 листопада 2017 року скасовано рішення господарського суду Харківської області від 17 січня 2017 року по справі №922/1293/15 на підставі якого було відкрито виконавче провадження ВП №54563462 з примусового виконання наказу №922/1293/15, виданого господарським судом Харківської області 18 квітня 2017 року, державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Березньовим А.С. 23 листопада 2017 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Знято арешт з грошових коштів, що містяться на рахунках у банківських та інших фінансових установах. Припинено розшук автомобіля ЗИЛ 433360, вантажний бортовий, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 року виготовлення.

Позивачем було оскаржено в апеляційному порядку рішення господарського суду Харківської області від 06 листопада 2017 року по справі №922/1293/15. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 30 січня 2018 року по справі №922/1293/15, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" задоволено; рішення господарського суду Харківської області від 06 листопада 2017 року по справі №922/1293/15 скасовано; прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро" про перегляд рішення господарського суду Харківської області від 17 січня 2017 року по справі №922/1293/15 відмовлено; рішення господарського суду Харківської області від 17 січня 2017 року по справі №922/1293/15 залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції перший відповідач оскаржував рішення у касаційному порядку. Постановою Верховного Суду від 10 травня 2018 року по справі №922/1293/15 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро" залишено без задоволення; постанову Харківського апеляційного господарського суду від 30 січня 2018 року у справі №922/1293/15 залишено без змін.

02 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" (першим відповідачем, продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро2007" (другим відповідачем, покупцем) було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лучніковою Ю.В., зареєстровано в реєстрі за №759, за яким перший відповідач передав у власність другому відповідачу, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Профагро2007" прийняло нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля контора літ. "А-1" загальною площею 44,9 кв.м, цегляна, розташована за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Миколаївка, вулиця Харківська, будинок 99-А/1.

Відповідно до витяга з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №112742405 від 03 лютого 2018 року, право власності зареєстровано за другим відповідачем за №24665547.

02 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" (першим відповідачем, продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро2007" (другим відповідачем, покупцем) було укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лучніковою Ю.В., зареєстровано в реєстрі за №763, за яким перший відповідач передав у власність другому відповідачу, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Профагро2007" прийняло нерухоме майно, а саме наступні нежитлові будівлі: гараж №1 літ. "Б" загальною площею 1264,20 кв.м, шлакоблочний, склад літ. "В" загальною площею 208,10 кв. м, шлакоблочний, майстерня літ. "Г" загальною площею 486,10 кв.м, шлакоблочна, гараж №2 літ. "Д" загальною площею 344,10 кв., шлакоблочний, розташовані за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Миколаївка, вулиця Харківська, будинок 99-А.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №112743529 від 03 лютого 2018 року вбачається, що право власності за вказане майно зареєстровано за другим відповідачем, за № 24665717.

02 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" (першим відповідачем, продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро2007" (другим відповідачем, покупцем) було укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківскої області Лучніковою Ю.В., зареєстровано в реєстрі за №767, за яким перший відповідач передав у власність другому відповідачу, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Профагро2007" прийняло нерухоме майно, а саме наступні нежитлові будівлі: критий тік літ. "Б" загальною площею 2414,80 кв.м, вісова літ. "В" загальною площею 17,40 кв.м, кладова літ. "Г" загальною площею 514,40 кв.м, крупорушка літ. "Д" загальною площею 280,40 кв.м, склад сіменний літ. "Ж" загальною площею 901,80 кв.м, склад №3 літ. "Е" загальною площею 889,80 кв.м, розташовані за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Миколаївка, вулиця Харківська, будинок 99 Б.

Реєстрація права власності другого відповідача на зазначене нерухоме майно підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №112744736 від 03 лютого 2018 року, номер запису про право власності 24665928.

02 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" (першим відповідачем, продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро2007" (другим відповідачем, покупцем) було укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лучніковою Ю.В., зареєстровано в реєстрі за № 771, за яким перший відповідач передав у власність другому відповідачу, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Профагро2007" прийняло нерухоме майно, а саме наступні нежитлові будівлі: телятник МФТ-1 літ. "В" загальною площею 860,50 кв.м, корівник МФТ-1 літ. "К" загальною площею 902,50 кв.м, розташовані за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Миколаївка, вулиця Харківська, будинок 99 В.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №112745376 від 03 лютого 2018 року, право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за другим відповідачем, номер запису про право власності 24666021.

Відповідно до пункту 1.4. вказаних вище договорів, перший відповідач гарантує, що відчужуване майно на момент укладення договору під забороною (арештом) та в податковій заставі не перебуває, права третіх осіб щодо нього відсутні.

На підтвердження оплати другим відповідачем за вище зазначеними договорами купівлі-продажу нежитлових будівель від 02 лютого 2018 року в матеріалах справи наявні платіжні доручення від 13 лютого 2018 року: № 46 на суму 40298,21 грн.; №47 на суму 7616,86 грн.; №48 на суму 1705,67 грн.; №49 на суму 35583,37 грн. з відміткою АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про проведення платежів.

04 березня 2019 року господарським судом Харківської області винесено рішення по справі №922/3703/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро" про стягнення інфляційних втрат та відсотків річних, яким позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" 236 021, 24 грн. інфляційних втрат, 359 917, 22 грн. - відсотків річних та 8939, 08 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції набрало законної сили 27 березня 2019 року. На примусове виконання цього рішення 27 березня 2019 року було видано наказ по справі №922/3703/18.

Отже, позивач зазначає, що він є кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро" за наказами господарського суду Харківської області №922/1293/15 від 18 квітня 2017 року та №922/3703/18 від 27 березня 2019 року, а відтак має право задовольнити свої вимоги за рахунок проданого першим відповідачем нерухомого майна завище переліченими договорами купівлі-продажу нежитлових будівель від 02 лютого 2018 року, які необхіно визнати недійсними у зв`язку із зловживанням правом, порушенням принципу добросовісності, порушенням інтересів кредитора, фіктивності договорів, які здійснювалися з наміром приховати майно з метою у майбутньому унеможливити виконання судового рішення по справі №922/1293/15.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень та ін.

Частинами 1 та 2 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Таким чином, під час виконання рішення суду задоволення вимог кредиторів здійснюється в першу чергу за рахунок коштів боржника у національній та іноземній валютах, інших цінностей, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банківських та інших фінансових установах.

Законом України "Про виконавче провадження" визначено черговість задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до частини 1 статті 46 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості: у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна; у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку із втратою годувальника; у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими правовідносинами; у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету; у п`яту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, майно, яке є предметом спірних договорів купівлі-продажу нежитлових будівель від 02 лютого 2018 року, не перебувало у заставі (іпотеці) позивача, а відтак позивач не відноситься до першої черги кредиторів першого відповідача.

Таким чином, позивач є кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро" на загальних підставах, оскільки продане першим відповідачем майно не перебувало в заставі (іпотеці) у позивача, що виключає віднесення позивача до першої черги кредиторів першого відповідача, вимоги якого б згідно із законом задовольнялися саме за рахунок заставленого майна. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області у межах виконавчого провадження №54563462 було накладено арешт на кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро", що містилися на рахунках у банках та інших фінансових установах, тобто вимоги кредитора, яким є позивач могли бути задоволені за рахунок цих коштів.

Із наданого позивачем витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 52537429 від 13 червня 2017 року вбачається, що перший відповідач мав кредиторів, виконання вимог яких було забезпечене заставою рухомого майна, належного Товариству з обмеженою відповідальністю "Профагро" на праві власності, а саме кредиторами були: Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" та Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕАЛЗЕРНОТОРГ". Товариство з обмеженою відповідальністю "Профагро" також виступало боржником за виконавчим провадженням №54025209 у Червонозаводському відділі державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17 січня 2017 року по справі №922/1293/15 передбачено стягнення з першого відповідача грошових коштів, цим рішенням суду не було визначено задоволення вимог позивача за рахунок проданого майна за спірними договорами купівлі-продажу, а відтак за змістом статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" задоволення вимог здійснюється в першу чергу за рахунок коштів першого відповідача та позивач має право задовольнити свої грошові вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро" у порядку черговості, визначеної статті 46 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, суд звертає увагу на те, що рішенням господарського суду Харківської області від 17 січня 2017 року по справі №922/1293/15, як і рішенням господарського суду Харківської області від 04 березня 2019 року по справі №922/3703/18 передбачено стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро" саме грошових коштів, тобто покладено на першого відповідача обов`язок з виконання грошового зобов`язання.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України).

Предметом грошового зобов`язання є обов`язок передати/сплатити гроші, відтак факт наявності грошового зобов`язання не призводить до виникнення прав кредитора щодо будь-якого іншого майна, у тому числі індивідуально визначеного майна (постанова Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі №910/14138/18).

Отже, твердження позивача, що він має задовольнити свої кредиторські вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро" саме за рахунок проданого майна за спірними договорами купівлі-продажу суд вважає необґрунтованими.

Позивач, як на підставу для задоволення позову, посилається на те, що засновником Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро2007" була одна і та ж особа - ОСОБА_1 , і лише з 28 грудня 2017 року у Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро" було змінено засновників, також адреса місцезнаходження першого відповідача та другого відповідача на дату укладення спірних договорів купівлі-продажу нежитлових будівель від 02 лютого 2018 року є однаковою: м. Харків, вул. Космічна, 21, відповідачі є пов`язаними юридичними особами, що свідчить про їхню домовленість щодо уникнення задоволення вимог позивача за рахунок майна, що є предметами спірних договорів купівлі-продажу. Суд вважає вказані твердження необґрунтованими, з огляду на те, що доведення наявності умислу чи домовленості першого відповідача та другого відповідача під час укладення спірних договорів відноситься до компетенції кримінального судочинства та не може бути встановлено під час розгляду справи в господарському провадженні, натомість рішення суду не може грунтуватися лише на припущеннях сторони.

Як на підставу позову позивач посилається на порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро2007" основних принципів цивільного законодавства, а саме принципу добросовісності.

Згідно статей 316, 317 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління (стаття 133 Господарського кодексу України).

Стаття 134 Господарського кодексу України визначає право власності як основне речове право у сфері господарювання, та встановлює, що суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб`єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб`єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом. В силу приписів статті 147 Господарського кодексу України майнові права суб`єктів господарювання захищаються законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення спірних правочинів Товариство з обмеженою відповідальністю "Профагро" як суб`єкт господарювання був власником відчужуваного майната мав право на власний розсуд ним розпоряджатись, в заставі (іпотеці) чи під арештом майно не перебувало, а тому вчинення спірних договорів купівлі-продажу є реалізацією першим відповідачем свого права власності відносно проданого ним майна.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Твердження позивача про порушення принципу добросовісності ґрунтуються на тому, що саме за рахунок проданого майна позивач отримав би задоволення своїх кредиторських вимог, що не є достатнім для того, щоб він міг ставити під сумнів правомірність спірних правочинів, оскільки позивачем жодним чином не обґрунтовано, що грошові кошти, які могли б надійти від реалізації майна відповідача-1, проданого згідно з спірними правочинами, були б спрямовані саме на погашення грошових вимог позивача, а не інших кредиторів, у зв`язку з чим не доведено порушення принципу добросовісності.

Позивач, як на підставу для визнання договорів купівлі-продажу від 02 лютого 2018 року недійсними, вказує на фіктивність цих договорів, так як укладені відповідачами без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цими договорами.

За положеннями статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. В силу приписів частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Наведеними нормами визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, заявляючи вимогу про визнання недійсним договору, заявник має довести наявність обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

Частиною 1 статті 234 Цивільного кодексу України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно, а його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на меті настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, у тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторони не вчиняли ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то такий правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Відповідний висновок міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 липня 2019 року у справі №910/4994/18.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За положеннями частини 4 статті 334 Цивільного кодексу України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Дія Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав (стаття 1 цього Закону).

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Оспорювані договори купівлі-продажу від 02 лютого 2018 року укладено у письмовій формі, з додержанням вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення, сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, договори підписані уповноваженими представниками обох сторін, що підтверджує відповідність договорів внутрішній волі сторін та вимогам законодавства, що звичайно ставляться до них.

Право власності на нерухоме майно зареєстровано у встановленому порядку за Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро", що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, що містяться у матеріалах справи.

На підтвердження здійснення розрахунку за договорами у матеріалах справи містяться відповідні платіжні доручення.

Майно, що є предметами спірних договорів купівлі-продажу та право власності на яке зареєстроване за другим відповідачем, введене останнім в експлуатацію на підставі наказу Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагро2007" №6 від 02 лютого 2018 року, використовується ним у господарській діяльності та за нежитлову будівлю контора літ. "А-1" загальною площею 44, 9 кв.м за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Миколаївка, вул. Харківська, будинок 99-А/1, другий відповідач сплачує податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, підтвердженням чого є податкова декларація з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік.

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро2007" зобов`язання за спірними договорами виконані.

Таким чином, суд не вбачає наявності передбачених Цивільним кодексом України підстав для визнання спірних правочинів недійсними.

Тверждження позивача про продаж Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" нежитлових будівель, які є предметами спірних договорів, за заниженою ціною, є необгрунтованими, так як відповідно до принципу свободи договору, що закріплений у статті 627 Цивільного кодексу України, строни є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а ціна в договорі, як одна з його істотних умов, встановлюється за домовленістю сторін (частина 1 статті 632 Цивільного кодексу України). Відповідачами було досягнуто згоди щодо ціни продажу нежитлових будівель у належній формі.

Як вбачається з матеріалів справи позивач не є стороною спірних правочинів, а відтак має право на звернення до суду із позовом про визнання недійсними правочинів, якщо він є заінтересованою особою.

Критеріями визначення заінтересованості позивача в оспорюваних договорах є: права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

Як встановлено судом, позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів укладенням спірних правочинів, не доведено, що у зв`язку з визнанням договорів купівлі-продажу нежитлових будівель від 02 лютого 2018 року недійсними будуть задоволені саме його грошові вимоги.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (стаття 4 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено достатніми та допустимими доказами факту порушення його прав чи інтересів з боку відповідачів.

Суд звертає увагу на те, що завданням правосуддя є захист охоронюваних законом прав та інтересів осіб.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Наслідком прийняття судового рішення має бути реальне поновлення прав та/або інтересів особи, які були порушені.

При цьому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України на сторони покладено обов`язок доказування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено яким чином його права чи інтереси можуть бути поновлені внаслідок прийняття судового рішення про визнання недійсними спірних правочинів.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд не знаходить підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових будівель від 02 лютого 2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лучніковою Ю.В., зареєстровано в реєстрі за № 759, 763, 767, 771.

Оскільки вимоги про скасування рішень приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лучнікової Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексними номерами 39499935, 39499751, 39500042, 39500243 від 03 лютого 2018 року на об`єкти нерухомого майна є похідними від позовних вимог про визнання недійснимидоговорів купівлі-продажу нежитлових будівель від 02 лютого 2018 року в задоволенні яких судом відмовлено, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вищезазначених похідних вимог.

Позовні вимоги про визнання права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Профагро" на наступні об`єкти нерухомого майна: нежитлові будівлі: гараж №1 літ. "Б", загальною площею 1264,20 кв.м., шлакоблочний, склад літ. "В" загальною площею 208,10 кв.м., шлакоблочний, майстерня літ. "Г" загальною площею 486,10 кв.м., шлакоблочна, гараж № 2 літ. "Д", загальною площею 344,10 кв.м. шлакоблочний, що розташовані за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Миколаївка, вул. Харківська, 99-А; нежитлова будівля: контора літ. "А-1" загальною площею 44,9 кв.м., цегляна, розташована за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Миколаївка, вул. Харківська, 99-А/1; нежитлові будівлі: телятник МФТ-1 літ. "В" загальною площею 860,50 кв.м., корівник МФТ-1 літ. "К" загальною площею 902,50 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Миколаївка, вул. Харківська, 99В; нежитлові будівлі: критий тік 2414 кв.м., вісові 18 кв.м., кладова 515 кв.м., крупорушка 280 кв.м., склад сіменний 900 кв.м. склад 890 кв.м, що розташовані за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Миколаївка, вул. Харківська, 99Б, не підлягають задоволенню у зв`язку із безпідставністю, так як позов про визнання права власності відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України може пред`явити власник якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а позивач у справі не є власником такого майна.

Відповідно до усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (див. рішення "Руїз Торійа проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року).

Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (див. рішення "Дюлоранс проти Франції" від 21 березня 2000 року; "Донадзе проти Грузії" від 7 березня 2006 року).

Європейський суд з прав людини у рішенні "Проніна проти України" від 18 липня 2006 року зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частни 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов*язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судовий збір покладається на позивача. Заява позивача про стягнення судових витрат у розмірі 30000,00 грн., що пов`язані з розглядом справи, не підлягає задоволенню, оскільки у разі відмови у позові ці витрати також покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 183, 194, 195, 196, 201, 208-210, 217, 218, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "31" березня 2020 р.

Суддя П.В. Хотенець