ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2020 р. Справа № 910/9894/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛ-ТРАНС-КОМПАНІ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2019 (повний текст складено 21.12.2019)

у справі №910/9894/19 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛ-ТРАНС-КОМПАНІ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фроден»

про стягнення заборгованості у розмірі 115210,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЛ-ТРАНС-КОМПАНІ» (надалі ТОВ «АЛЛ-ТРАНС-КОМПАНІ»/позивач/скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фроден» (надалі ТОВ «Фроден»/відповідач) 55529,00 грн. основної заборгованості, 57750,16 грн. пені, 475,00 грн. 3% річних, 1456,00 грн. витрат від інфляції, 6500,00 грн. суми гонорару представника та 1921,00 грн. витрат на сплату судового збору.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на порушення виконання відповідачем укладеного між сторонами договору №043 на транспортно-експедиторське обслуговування від 15.01.2019 в частині оплати за надані позивачем послуги з перевезення вантажу відповідачу, про отримання якого останнім свідчить відмітка вантажоодержувача від 01.02.2019 на міжнародній товарно-транспортній накладній CMR б/н від 25.01.2019.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.12.2019 у даній справі у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у позові, місцевий господарський суд виходив із того, що умовами договору на транспортно-експедиторське обслуговування від 15.01.2019, укладеного між сторонами, встановлено, що експедитор (позивач) організовує перевезення вантажів на підставі письмових заявок, що подаються замовником (відповідачем), підписаних уповноваженим представником замовника (відповідача) та скріплених печаткою. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які заявки на перевезення вантажу, що робить неможливим встановити чи перевозився якийсь товар, в якій кількості, його вартість, тощо.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Позивач, не погоджуючись із вказаним рішенням суду, подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування підстав апеляційної скарги, скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач стверджує, що суд І інстанції неповно з`ясував обставини щодо надання ним послуг транспортного експедирування відповідачу з маршрутом Франція-Україна, та не надав оцінку товарно-транспортній накладній від 25.01.2019, в якій зазначено відправника вантажу, одержувача, місце доставки товару, місце прийняття товару, підписи та штампи. Також суд не дослідив рахунок-фактуру №307595 від 28.01.2019 та договір-заявку №009 на перевезення вантажу, укладеного з ФОП Крижанівським С.А., та не врахував попередню митну декларацію з відмітками про проведення митного контролю Волинською митницею ДФС від 31.01.2019. На думку скаржника, надані ним до суду документи: CMR б/н від 25.01.2019, митні декларації та інші документи, підтверджують факт надання ним послуг з перевезення відповідачу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «АЛЛ-ТРАНС-КОМПАНІ» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2019 у справі №910/9894/19, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), сторонам у справі запропоновано надати відзив, відповідь на відзив, інші документи та заяви.

Позиції учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

15.01.2019 між сторонами у справі був укладений договір №043 на транспортно-експедиторське обслуговування, відповідно до якого позивач (експедитор за договором) від свого імені та за рахунок замовника (відповідача) забезпечує здійснення перевезення вантажів замовника автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському і міжнародному сполученні (п. 2.1. договору). Згідно з п. 2.2. договору експедитор (позивач) в інтересах замовника (відповідача) виконує пов`язані з перевезенням транспортно-експедиційні операції: розробляє маршрути перевезення, здійснює пошук перевізника, організовує забезпечення відправлення та одержання вантажу, а також інші операції, пов`язані з перевезенням. Перелік робіт, пов`язаний з перевезенням кожної конкретної партії вантажу та вартість фрахту визначаються відповідно до узгодженої сторонами заявки на перевезення та додатку до договору, що є його невід`ємною частиною (п. 2.3.).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що експедитор (позивач) організовує перевезення вантажів на підставі письмових заявок, що подаються замовником, підписаних уповноваженим представником замовника (відповідача) і скріплених печаткою. Згідно з п. 3.2. договору, заявка повинна містити таку інформацію: дату та адреси місць завантаження та вивантаження; маршрут руху автомобілів; необхідний тип рухомого складу; відомості про вантаж, а саме: вага, вид, вартість, пакування, маркування, габаритні характеристики та інше; адреси відправника та отримувача вантажу з зазначенням контактних номерів телефону і уповноважених осіб; строк доставки вантажу отримувачу, вартість фрахту, строки оплати; у разі перетинання кордонів, зазначення митниць або митних переходів; інші додаткові інструкції. Пунктом 3.3. договору встановлено, що відповідна заявка подається замовником (відповідачем) і замовник несе повну юридичну відповідальність за достовірність інформації, що надається ним у заяві про характер вантажу і перевезення. Подача замовником заявки і її підтвердження може здійснюватися за допомогою електронної пошти. Електронна заявка має силу оригіналу (п. 3.4. договору).

Вартість наданих послуг встановлюється окремо у кожному конкретному випадку і зазначається у додатках та/або додаткових угодах чи рахунку-фактурі, що є невід`ємною частиною договору (п. 6.2.). Згідно з п. 6.1. договору розрахунки за виконані експедитором роботи проводяться заявником шляхом перерахування коштів на р/р експедитора відповідно до наданого рахунку-фактури. Належні експедитору суми за транспортні та експедиторські послуги можуть оплачуватися замовником при поданні заявки (передоплата) (п. 6.3. договору). Відповідно до п. 6.4. договору підставою для проведення оплати є рахунки-фактури. Згідно з п. 6.5. договору підтвердженням надання транспортно-експедиторських послуг є передача замовнику товарно-транспортної накладної (CMR), з відмітками вантажовідправника, перевізника, отримувача вантажу і акт виконаних робіт, скріплений печатками сторін. Рахунок-фактура повинен бути оплачений замовником протягом 2 банківських днів х моменту одержання його замовником. За затримку оплати експедитор вправі нарахувати неустойку в розмірі 1% від суми заборгованості за кожний день затримки оплати (п. 6.6.).

Розділом 7 договору сторони встановили відповідальність сторін за договором, а зокрема, п. 7.2. відповідальність замовника за передачу експедитору неправильної та несвоєчасної інформації щодо властивостей вантажу і правил його перевезення, а також за можливі наслідки неправильних або неповних даних за заявкою, поданою експедитору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України), є договір.

Відповідно до ч. 1 статті 173 Господарського кодексу України (ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі договору, який за своїм змістом та правовою природою є договором транспортного експедирування.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність" відносини в галузі транспортно-експедиторської діяльності регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законами України "Про транспорт", "Про зовнішньоекономічну діяльність", "Про транзит вантажів", цим Законом, іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, застосовуються норми міжнародного договору.

Так, відповідно до статті 930 ЦК України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Відповідна вимога до форми договору транспортного експедирування встановлена і в статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність".

Згідно зі статтею 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Аналогічні положення містяться в статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність".

Частиною 3 вказаної статті визначено, що умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 933 ЦК України визначено, що клієнт зобов`язаний надати експедиторові документи та іншу інформацію про властивості вантажу, умови його перевезення, а також інформацію, необхідну для виконання експедитором обов`язків, встановлених договором. Експедитор повинен повідомити клієнта про виявлені недоліки одержаної інформації, а в разі її неповноти - вимагати у клієнта необхідну додаткову інформацію. У разі ненадання клієнтом документів та необхідної інформації експедитор має право відкласти виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування до надання документів та інформації в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 статті 12 «Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов`язаний своєчасно надати експедитору повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування, кількості, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей, умов його перевезення, іншу інформацію, необхідну для виконання експедитором своїх обов`язків за договором транспортного експедирування, а також документи, що стосуються вантажу, які потрібні для здійснення митного, санітарного та інших видів державного контролю і нагляду, забезпечення безпечних умов перевезення вантажу.

Частиною 1 статті 11 «Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Відповідно до статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ч. 3 статті 13 та ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтями 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, сторони за договором, будучи вільними у визначенні його умов та положень, погодили, що позивач (експедитор) організовує перевезення вантажів виключно на підставі наданих відповідачем заявок, форму та зміст яких сторони передбачили у п. 3.3. договору, що повністю узгоджується із положеннями статті 933 ЦК України та статті 12 «Про транспортно-експедиторську діяльність". Отже, саме заявка відповідача (клієнта) є підставою для організації позивачем (експедитором) перевезення вантажу.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, позивач, стверджуючи про надання відповідачу послуг з організації перевезення вантажу, не подав до суду жодної письмової заявки у формі додатку №1 до договору, як це передбачено умовами договору (пункти 2.1., 2.3., 3.2., 3.3.), на підставі якої він здійснював таку організацію з перевезення вантажу відповідача, що відповідно унеможливлює встановити який вантаж перевозився, його вартість та кількість, кому він належав, адресу завантаження/розвантаження тощо, тобто всю інформацію відносно вантажу, яка згідно п. 3.3. договору, має міститися у заяві на перевезення вантажу. За наведених обставин відсутні правові підстави для висновку щодо доведеності позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за організацію позивачем перевезення вантажів за доставлений йому товар, та нарахованих на заборгованість 3% річних, інфляційних та пені.

При цьому, як вказувалося вище, п. 6.5. договору сторони узгодили, що підтвердженням надання товарно-експедиторських послуг є передача замовнику (відповідачу) товарно-транспортної накладної (СМР) з відмітками вантажовідправника, перевізника, отримувача вантажу і акт виконаних робіт, скріплений печатками сторін.

Проте, поданий позивачем на підтвердження здійснення послуг з транспортування вантажу, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №006 від 01.02.2019 на суму 55529,00 грн., який не містить підпису відповідача, так само як і товарно-транспортна накладна (CMR), без передбаченої сторонами договором заявки відповідача на перевезення вантажу, не можуть свідчити про надання позивачем відповідачу послуг з організації перевезення вантажу відповідно до укладеного між ними договору.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог.

Щодо посилань скаржника у апеляційній скарзі на попередню митну декларацію, згідно з якою, одержувачем та особою відповідальною за фінансове врегулювання за нею є ТОВ «Фроден», колегія суддів зазначає, що за відсутності передбачених договором №043 заявок відповідача, на підставі яких позивач мав би організовувати перевезення вантажів, неможливо встановити який вантаж перевозився, та чи замовляв його відповідач, а відтак і не видається можливим покладати на нього зобов`язання з оплати за організацію його перевезення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2019 у справі №910/9894/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛ-ТРАНС-КОМПАНІ» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2019 у справі №910/9894/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2019 у справі № 910/9894/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/9894/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 30.03.2020.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков