ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
06.04.2020р. Справа №905/618/20
за заявою від 02.04.2020р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент", м.Запоріжжя
до боржника Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", м.Маріуполь
про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в сумі 187342,93 грн.
Суддя Левшина Г.В.
ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неналежне виконання боржником своїх зобов`язань за договором на придбання матеріально-технічних ресурсів №089ЛМ/296 від 09.01.2015р. та додатковими угодами до нього в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.
Дослідивши вищевказану заяву та додані до неї документи, судом встановлено наступне:
Згідно ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Відповідно до ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 1 ст.509, ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Грошовим зобов`язанням, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, в тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.
Як встановлено вище, внаслідок порушення боржником своїх грошових зобов`язань за договором №089ЛМ/296 від 09.01.2015р. в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару, що підтверджується доданими до заяви видатковими накладними та специфікаціями, Товариством з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" (постачальником) заявлено до стягнення суму основного боргу в розмірі 123906,00 грн.
Відповідно до статті ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто, вказані нормативні приписи визначають особливу міру відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення саме грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Відсотки річних та інфляцінійні відрахування за своєю правовою природою не є штрафними санкціями. При цьому, норми статті 625 Цивільного кодексу України в частині відсоткового розміру річних є альтернативними та бланкетними, оскільки, надаючи сторонам право самостійно визначити інший розмір процент, відсилають до положень укладеного між ними договору.
Проте, за змістом п.7.10 представленого суду договору на придбання матеріально-технічних ресурсів №089ЛМ/296 від 09.01.2015р., сплата 15% річних передбачена за порушення постачальником (заявником) строків поставки ресурсів. Тобто, сторони у даному пункті договору дійшли згоди щодо заходу відповідальності у вигляді штрафу за порушення саме негрошового зобов`язання конкретної сторони угоди - постачальника товару, що унеможливлює застосування вказаного положення як підстави для нарахування річних в розмірі 15% за просторочення виконання грошового зобов`язання в порядку статтті 625 Цивільного кодексу України.
Згідно з ч.2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. При цьому, суд зазначає, що законом не передбачено обов`язок суду здійснювати перерахунок заявлених вимог (визначати періоди заборгованості, які заявлені в межах позовної давності) та право суду видавати судовий наказ на частину заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги. Такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст.15 Господарського процесуального кодексу України), а також виходячи з положень п.7 ч.1 ст.155 Господарського процесуального кодексу України, за яких при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість вимог заявлених стягувачем по суті.
З огляду на вищенаведене у сукупності, господарський суд встановив, що в даному випадку вимоги заявника є спірними, оскільки інших документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, зокрема щодо виникнення у боржника грошового зобов`язання щодо сплати 15% річних, до заяви не додано.
Відповідно до пп.1, 8 ч.1, ч.2 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема: заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу, із поданої заяви не вбачається виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Керуючись ст.ст.76, 77, 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви від 02.04.2020р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент", м.Запоріжжя про видачу судового наказу про стягнення з боржника, Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", м.Маріуполь, заборгованості в сумі 187342,93 грн.
Ухвала підписана 06.04.2020р.

Згідно із ст.235 Господарського процесуального кодексу України Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина