ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2020 р. Справа№ 911/2238/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Агрикової О.В.

розглянувши у письмовому провадженні

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Каліна Володимира Миколайовича

на рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2019 (повний текст складено 29.11.2019)

у справі №911/2238/19 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Бориспільтепломережа"

до фізичної особи-підприємця Каліна Володимира Миколайовича

про стягнення 12701,74 грн,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство теплових мереж "Бориспільтепломережа" звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Каліна Володимира Миколайовича про стягнення 12701,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №139 на постачання та споживання теплової енергії від 15.10.2005 щодо оплати вартості наданої позивачем та спожитої відповідачем теплової енергії за жовтень 2018 р. - квітень 2019 р.

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечував, просив у задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на те, що укладений між сторонами договір розірвано з 15.10.2017, тому у відповідності до ст. 653 ЦК України зобов`язання сторін за договором припинились і в період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року між сторонами не існувало жодних правовідносин за договором.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.11.2019 у справі №911/2238/19 позов задоволено повністю. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Каліна Володимира Миколайовича на користь Комунального підприємства теплових мереж "Бориспільтепломережа" заборгованість у розмірі 12701 (дванадцять тисяч сімсот одна) грн 74 коп., 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн судового збору.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідачем не виконано належним чином зобов`язань за договором №139 на постачання та споживання теплової енергії від 15.10.2005 щодо оплати вартості наданої позивачем теплової енергії за жовтень 2018 р. - квітень 2019 р.

Не погодившись з прийнятим рішенням, фізична особа-підприємець Калін В.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2019 у справі №911/2238/19 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що в опалювальний період 2018 - 2019 рр. сторони не знаходились у договірних відносинах, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог до фізичної особи-підприємця Каліна Володимира Миколайовича щодо невиконання останнім договірних зобов`язань відсутні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Каліна Володимира Миколайовича на рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2019 у справі №911/2238/19. Постановлено розгляд справи здійснювати без участі учасників справи в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу відповідачем викладено обставини, на яких ґрунтуються заперечення на позов, аналогічні тим, які викладено в апеляційній скарзі.

Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

15.10.2005 між Комунальним підприємством теплових мереж "Бориспільтепломережа", як теплопостачальною організацією, та фізичною особою-підприємцем Каліним Володимиром Миколайовичем, як споживачем, укладено договір на постачання та споживання теплової енергії №139 (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1 якого теплопостачальна організація зобов`язалась забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії для об`єктів, перерахованих у додатку 1 даного договору, а споживач зобов`язався вчасно, згідно п. 3.3 договору, проводити розрахунки з теплопостачальною організацією за використану теплову енергію (п. 2.3 Договору).

Згідно підпункту 3.2.1 пункту 3.2. договору, нарахування за використану теплову енергію проводиться по 20 число кожного місяця, останні 10-11 опалювальних днів будуть включені до розрахунків в наступному місяці.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що даний договір являється підставою для проведення взаємних розрахунків. Розрахунки по даному договору проводяться на основі рахунків, що виписуються теплопостачальною організацією споживачеві для оплати на протязі 3 днів з моменту отримання даних документів.

Згідно п. 3.4 договору, за проведення взаєморозрахунків між теплопостачальною організацією і споживачем, в кінці кожного кварталу сторони підписують акт звірки взаємних розрахунків.

У відповідності до підпункту 2.3.1 пункту 2.3. договору, споживач зобов`язався вчасно, згідно п. 3.3 договору, проводити розрахунки з теплопостачальною організацією за використану теплову енергію.

Відповідно до пунктів 7.1 - 7.3 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання і діє з 15.10.2005 до 15.10.2006. Договір вважається щорічно пролонгованим, якщо за місяць до закінчення його дії не надійде заяви однієї із сторін про розірвання цього договору. Договір може бути розірваний достроково за взаємною згодою сторін, у випадку надходження заяви про розірвання договору від однієї із сторін, з попередженням за один місяць.

Відповідач стверджує, що договір є розірваним з 15.10.2017, посилаючись на те, що 15.10.2017 фізична особа-підприємець Калін В.М. звернувся до Комунального підприємства теплових мереж "Бориспільтепломережа" з заявою (вх.№01-07/460 від 01.09.2017) про розірвання договору на постачання та споживання теплової енергії №139.

Натомість дані твердження спростовуються висновками, викладеними в судових рішеннях господарського суду першої та апеляційної інстанції у справі №911/1359/18 за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Бориспільтепломережа" до фізичної особи-підприємця Каліна Володимира Миколайовича про стягнення заборгованості за договором №139 на постачання та споживання теплової енергії від 15.10.2005 щодо оплати вартості наданої позивачем та спожитої відповідачем теплової енергії за жовтень 2017 р. - квітень 2018 р., в яких встановлено факт пролонгації даного договору щодо постачання та споживання теплової енергії після звернення відповідача з заявою про розірвання договору.

В матеріалах справи №911/2238/19 відсутні докази на підтвердження визнання в судовому порядку розірваним договору на постачання та споживання теплової енергії №139 від 15.10.2005.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Факт надання теплопостачальною організацією послуг підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме: від 31.10.2018 №00АВ-001763 на суму 381,50 грн, від 30.11.2018 №00АВ-002203 на суму 2273,75 грн, від 31.12.2018 №00АВ-002908 на суму 2979,84 грн, від 31.01.2019 №00-АВ-000160 на суму 2976,22 грн, від 28.02.2019 №00АВ-000655 на суму 2059,30 грн, від 31.03.2019 №00АВ-001056 на суму 1641,59 грн, від 15.04.2019 №00АВ-001588 на суму 389,54 грн.

Колегією суддів встановлено, що вказані акти підписані виконавцем; замовником (ФОП Каліним В.М.) дані акти не підписані. Водночас, як зазначено в актах здачі-прийняття робіт, якщо протягом 5 днів акт здачі-приймання робіт (надання послуг) не повертається, та не надається інформація щодо його заперечення, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) вважається підписаним.

Листом Комунального підприємства теплових мереж "Бориспільтепломережа" від 08.07.2019 06-21/33 було надіслано ФОП Каліну В.М. вищевказані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунки-фактур на оплату вартості наданих послуг. Надсилання вказаного листа з додатками підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення у лист, накладною Укрпошти 523 від 08.07.2019.

З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність доказів повернення вказаних актів та відсутність надання відповідачем заперечень щодо актів здачі-приймання (надання послуг) за спірний період, вказані акти вважаються підписаними та є належними доказами на підтвердження надання позивачем послуг з постачання теплової енергії відповідачу за договором.

Доводи відповідача про те, що послуги з постачання теплової енергії позивачем надавались неякісно, посилаючись при цьому на заяву від 23.01.2017 (вх №01-07/56 від 23.01.2017), не приймаються судом до уваги, оскільки дана заява не стосується періоду надання послуг, за який позивач просить стягнути заборгованість у даній справі (з жовтня 2018 р. по квітень 2019 р.).

Відповідно до частини першої ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк та припиняється виконанням, проведеним належним чином. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Колегією суддів встановлено, що на виконання умов договору позивачем надавались відповідачу послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2018 р. по квітень 2019 р. загальною вартістю 12701,74 грн. Проте відповідачем не надано доказів на підтвердження оплати вартості таких послуг.

З огляду на викладене, враховуючи те, що сума основного боргу відповідача за договором на постачання та споживання теплової енергії №139 від 15.10.2005, яка складає 12701,74 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, колегія суддів вважає, що вимоги позивача до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на скаржника у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Каліна Володимира Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2019 у справі №911/2238/19 залишити без змін.

Матеріали справи №911/2238/19 повернути Господарському суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

О.В. Агрикова