ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2020 р. Справа№ 910/15048/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Разіної Т.І.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування»

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2019

у справі №910/15048/19 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудсервіс-ЮА»

про стягнення 18 120,00 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудсервіс-ЮА» (далі, відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 18 120,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконав умови Договору про надання послуг по стоянці автомобілів від 01 грудня 2018 року в частині оплати за надані позивачем послуги.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі №910/15048/19 у задоволенні позову Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудсервіс-ЮА» про стягнення 18 120,00 грн відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт надання послуг по стоянці автомобілів та доказів, що свідчили б про виникнення у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем. Приймаючи рішення, суд зазначив, що в якості доказів надання послуг позивачем надано акти надання послуг №30 від 31.01.2019, №183 від 28.02.2019, №307 від 31.03.2019, №507 від 30.04.2019, №585 від 31.05.2019, однак, підписаним представниками обох сторін є тільки акт про надання послуг №30 від 31.01.2019. Інші акти про надання послуг непідписані представниками відповідача. Місцевий господарський суд зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження відправлення актів про надання послуг на адресу відповідача, тому непідписані відповідачем акти про надання послуг не можуть свідчити про виконання позивачем умов договору №31-12/18. Позивачем не надано доказів виконання своїх обов`язків, передбачених пунктом 2.1.2. договору №31-12/18. Крім того, позивачем не надано доказів відправлення відповідачу відповідних рахунків на оплату послуг по стоянці автомобілів відповідно до пункту 3.3. договору №31-12/18, що унеможливлює встановлення факту наявності у відповідача простроченого грошового зобов`язання перед позивачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 08.01.2020 (про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті) Ритуальна служба Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі №910/15048/19 у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування».

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- судом невірно встановлено, що позивачем не надано підтвердження відправлення актів про надання послуг на адресу відповідача. На підтвердження надіслання актів надання послуг до позовної заяви в якості доказу надано претензію №564 від 13.05.2019 (повторно копія претензії додана до апеляційної скарги із доказами її направлення). Факт отримання актів надання послуг №661 від 31.12.2018 та №30 від 31.01.2019 відповідач підтверджує у відзиві на позовну заяву; факт направлення акту надання послуг №585 від 31.05.2019 підтверджується копією претензії №699 від 04.06.2019 з додатками про направлення (додані до апеляційної скарги);

- безпідставним є посилання суду на відсутність відправлених відповідачу рахунків на оплату послуг по стоянці автомобілів відповідно до пункту 3.3. договору №31-12/18, оскільки рахунок-фактура не фіксує будь-якої господарської операції, а носить лише інформаційний характер;

- судом невірно встановлено, що позивачем не надано доказів виконання своїх обов`язків, передбачених пунктом 2.1.2. договору №31-12/18, яким передбачено, що перед постановкою автомобіля на стоянку позивача, особа, якій доручено, приймає транспортний засіб, і робить відповідний запис у спеціальному журналі реєстрації. За твердженнями скаржника транспортні засоби, які знаходились на території позивача в період з 01.12.2018 по 31.05.2019, не здійснювали рух та не виїжджали з території позивача, при укладенні договору вже знаходились на території позивача, знаходились у несправному технічному стані, а тому відповідні відмітки у журналі реєстрації і відсутні.

До апеляційної скарги долучені копія претензії №564 від 13.05.2019 із описом вкладення у цінний лист №261, поштовою квитанцією та накладною «Укрпошти» від 14.05.2019; копія претензії №699 від 04.06.2019 із поштовою квитанцією від 06.06.2019 та повідомлення про вручення поштового відправлення №896.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2020 апеляційну скаргу Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» у справі №910/15048/19 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 у справі №910/15048/19 апеляційну скаргу Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі №910/15048/19 залишено без руху. Роз`яснено Ритуальній службі Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути її недоліки, надавши суду апеляційної інстанції пояснення з обґрунтуванням поважності причин неподання доказу (вказаного в пункті 2 додатків до апеляційної скарги) або підстав неможливості його подання до суду першої інстанції у строки, встановлені Господарським процесуальним кодексом України.

03.02.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків, у якій скаржник зазначив, що копію претензії №699 від 04.06.2019 помилково не було додано до матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі №910/15048/19, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі є вимоги про стягнення 18 120,00 грн, а відтак вказана справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України; встановлено сторонам строк на подачу відзиву, відповіді на відзив, заяв, клопотань.

19.03.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудсервіс-ЮА» надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 відмовлено у задоволенні клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудсервіс-ЮА» про проведення апеляційного розгляду справи №910/15048/19 у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

24.03.2020 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії заяви про вчинення кримінального правопорушення від 04.02.2020 до ДБР щодо протиправних дій позивача та пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

Колегія суддів, розглянувши заявлене відповідачем клопотання про долучення до матеріалів справи вказаних документів, зазначає наступне.

Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати (стаття 115 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 207 Господарського процесуального кодексу України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

За змістом частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 у справі №910/15048/19 учасникам справи було встановлено строк, а саме протягом десяти календарних днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 24.02.2020, для подання всіх заяв та клопотань в письмовій формі.

Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 у справі №910/15048/19 було направлено учасникам справи згідно відмітки на зворотній стороні останнього аркушу даної ухвали 07.02.2020.

Вказану ухвалу Північного апеляційного господарського суду було відправлено, зокрема, Товариству з обмеженою відповідальністю «Спецбудсервіс-ЮА» на адресу, зазначену у матеріалах справи, а саме: 04128, м. Київ, вул. Стеценка, 20-А.

Як вбачається із повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначену ухвалу Північного апеляційного господарського суду у даній справі було отримано Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецбудсервіс-ЮА» 10.02.2020.

Отже, відповідачем могло бути заявлене клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів у строк до 20.02.2020 включно, чого останнім зроблено не було.

За змістом статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Заяв про поновлення пропущеного процесуального строку на подання вищевказаного клопотання із зазначенням причин неможливості подання нових доказів у встановлений судом строк відповідачем разом із клопотанням не заявлено.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на зміст положень статей 118, 119, 207 Господарського процесуального кодексу України, клопотання відповідача від 24.03.2020 про долучення до матеріалів справи нових доказів підлягає залишенню судом без розгляду як таке, що подане із пропуском встановленого судом строку, без клопотання про поновлення строку на його подання.

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги та спору по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.12.2018 між Ритуальною службою спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецбудсервіс-ЮА» (замовник) було укладено Договір №31-12/18 (далі, Договір) про надання послуг по стоянці автомобілів, згідно з умовами пункту 1.1. якого виконавець бере на себе зобов`язання по наданню послуг по стоянці автомобілів замовника у кількості три машиномісця.

Згідно пункту 2.1.1. Договору виконавець зобов`язується надати місце для стоянки автомобілів.

Пунктом 2.1.2. Договору передбачено, що перед постановкою автомобіля на стоянку позивача, особа, якій доручено, приймає даний транспортний засіб, і робить відповідний запис у спеціальному журналі реєстрації. У випадку, якщо на автомобілі виявлені зовнішні механічні пошкодження, виконавець має право не прийняти його на стоянку, доки замовник не надасть довідку про реєстрацію дорожньо-транспортної пригоди або письмове пояснення про походження даного пошкодження.

Замовник зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати виконавцю вартість наданих послуг по стоянці автомобіля (пункт 2.2.3. Договору).

Відповідно до пункту 3.1. Договору за надані згідно з цим договором послуги відповідач перераховує на поточний рахунок позивача або сплачує безпосередньо у касу підприємства грошові кошти з розрахунку: плата за надання послуг по стоянці одного автомобіля складає 40 грн. за одну добу, з врахуванням ПДВ 20%.

Із врахуванням вищевикладеного, за надані згідно з цим договором послуги замовник перераховує виконавцю щомісячно грошові кошти в сумі, що обчислюється за формулою: кількість днів х кількість машиномісць (у тому числі ПДВ 20%) х вартість одного машиномісця = сума до сплати.

Відповідно до пункту 3.3. Договору рахунки на оплату за надані згідно даного договору послуги надаються відповідачу щомісячно. Термін сплати - до 10 числа кожного місяця після звітного періоду.

Термін дії Договору сторонами погоджено у пункті 5.1. останнього, який становить з 01 грудня 2018 року по 31 травня 2019 року.

У пункті 4.4. Договору зазначено, що розірвання даного Договору не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань по ньому.

Всі спори, які можуть виникнути між сторонами в процесі виконання умов даного Договору вирішуються шляхом переговорів (пункт 6.1. Договору).

Позивач у позові стверджує, що у період з 01.01.2019 по 31.05.2019 ним було надано послуги по стоянці автомобілів відповідача загальною вартістю 18 120,00 грн. В якості доказів надання послуг позивачем надано акти надання послуг №30 від 31.01.2019, №183 від 28.02.2019, №307 від 31.03.2019, №507 від 30.04.2019, №585 від 31.05.2019, які, як стверджує позивач, відповідачем не оплачені.

Позивач стверджує, що неодноразово звертався до відповідача із претензіями №555 від 10.05.2019, №564 від 13.05.2019, №699 від 04.06.2019, №835 від 27.06.2019 про сплату заборгованості за Договором, які були залишені відповідачем без задоволення. Також позивач зазначає, що відповідач постійно ухиляється від підписання акту за надані послуги.

Відповідач, у свою чергу, заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву стверджував, що позивач не надав до позовної заяви підтвердження того, що згідно пункту 2.1.2. даного договору його представник прийняв автомобілі від відповідача на стоянку, в якій кількості були ці автомобілі прийняті і який період вони знаходилися на стоянці згідно умов даного договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами спору виникли на підставі Договору, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що на підтвердження надання послуг відповідачеві згідно умов Договору по стоянці автомобілів за спірний період (з 01.01.2019 по 31.05.2019) позивачем долучені до позовної заяви акти надання послуг на загальну суму 18 120,00 грн, а саме акт №30 від 31.01.2019 на суму 3 720,00 грн, акт №183 від 28.02.2019 на суму 3 360,00 грн, акт №307 від 31.03.2019 на суму 3 720,00 грн, акт №507 від 30.04.2019 на суму 3 600,00 грн, акт №585 від 31.05.2019 на суму 3 720,00 грн.

Проте, суд зазначає, що підписаним представниками обох сторін є тільки акт надання послуг №30 від 31.01.2019. Інші акти не містять підпису та печатки замовника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудсерівс - ЮА».

Поруч із цим, позивачем до суду першої інстанції не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту надсилання зазначених актів на адресу відповідача.

Позивач у апеляційній скарзі зазначає, що відповідні акти надання послуг були надіслані відповідачу разом із претензіями від 14.05.2019 №564 (копія додана до позовної заяви) та від 04.06.2019 №699 (копія додана до апеляційної скарги).

Оцінюючи вказані доводи скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Ритуальною службою Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» до позовної заяви дійсно було додано копію претензії від 14.05.2019 №564, у додатках до якої значаться акти №183 від 28.02.2019, №307 від 31.03.2019, №507 від 30.04.2019.

Однак, позивачем до суду першої інстанції не було надано жодних доказів на підтвердження надсилання вказаної претензії із відповідними додатками відповідачу, як і не надано жодних доказів на підтвердження надсилання відповідачу акту №585 від 31.05.2019.

Водночас, як уже зазначалося вище, подаючи до суду апеляційну скаргу в даній справі, позивачем до останньої долучені копія претензії №564 від 13.05.2019 із описом вкладення у цінний лист №261, поштовою квитанцією та накладною «Укрпошти» від 14.05.2019 на підтвердження направлення даної претензії відповідачу та копія претензії №699 від 04.06.2019 із поштовою квитанцією від 06.06.2019 та повідомлення про вручення поштового відправлення №896.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас, згідно частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів зазначає, що позивачем в апеляційній скарзі не наведено жодних обставин на підтвердження неможливості подання долучених наразі до апеляційної скарги доказів (зокрема, на підтвердження направлення відповідачу претензії №564 від 13.05.2019) до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У заяві про усунення недоліків апеляційної скарги позивач зазначає, зокрема, що копію претензії №699 від 04.06.2019, у додатках до якої значиться акт №585 від 31.05.2019, ним помилково не було додано до матеріалів справи, наголошуючи при цьому, що оскільки справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи, його було позбавлено права на усне слухання, яке покликане захистити учасників процесу від здійснення правосуддя без публічного контролю.

Колегія суддів зазначає, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

За змістом статті 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Отже, позивач зобов`язаний був подати усі наявні у нього докази на підтвердження своєї правової позиції разом із позовною заявою, однак зазначеного не зробив, про неможливість подання вказаного доказу у встановлений судом строк суд першої інстанції не повідомив.

Посилання скаржника на помилкове неподання відповідних доказів до суду першої інстанції не свідчить про об`єктивну неможливість їх подання та про поважність неподання їх позивачем до суду першої інстанції.

Водночас, посилання скаржника на те, що його було позбавлено права на усне слухання справи та доведення своєї правової позиції є безпідставними, оскільки позивачем ні разом із позовною заявою, ні окремо від неї не заявлялось клопотання про розгляд даної справи, яка у розумінні Господарського процесуального кодексу України є малозначною, у судовому засіданні із повідомленням учасників справи.

З огляду на вищевстановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що скаржником у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України не доведено суду апеляційної інстанції неможливості подання доданих до апеляційної скарги доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У свою чергу, прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поруч із цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, подані позивачем нові докази не досліджуються судом апеляційної інстанції та не враховуються при перегляді рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Поруч із цим, колегією суддів встановлено, що за змістом пункту 3.1. Договору за надані згідно з цим договором послуги замовник перераховує виконавцю щомісячно грошові кошти в сумі, що обчислюється за формулою: кількість днів х кількість машиномісць (у тому числі ПДВ 20%) х вартість одного машиномісця = сума до сплати.

Відповідно до пункту 3.3. Договору рахунки на оплату за надані згідно даного договору послуги надаються відповідачу щомісячно. Термін сплати - до 10 числа кожного місяця після звітного періоду.

Тобто, умови Договору не містять застережень щодо обов`язку виконавця складати акти наданих послуг та направляти їх замовнику, як і не містять умови про відлік строку оплати з дня підписання акта наданих послуг, а чітко встановлюють обов`язок відповідача здійснити оплату за послуги щомісячно, не пізніше 10 числа кожного місяця після звітного періоду.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що договір про надання послуг характеризується особливим об`єктом, який, по-перше, має нематеріальний характер, по-друге, нероздільно пов`язаний з особистістю послугонадавача. Тобто, у зобов`язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця не має матеріального змісту, як це має місце при виконанні роботи, а полягає у самому процесі надання послуги. З урахуванням наведених особливостей слід зазначати, що стаття 177 Цивільного кодексу України серед переліку об`єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об`єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто, характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача, синхронність надання й одержання послуги. При цьому, виникнення обов`язку здійснити оплату за договором законодавець пов`язує саме з її фактичним наданням у строки та в порядку, що встановлені договором; строк (термін) виконання обов`язку здійснити оплату також визначається у відповідності з умовами договору.

Таким чином, приписи закону, які регулюють відносини за договором про надання послуг, пов`язують обов`язок замовника оплатити послуги за фактом їх надання виконавцем, а не за фактом передачі послуг на підставі акту.

Отже, під час розгляду спору, господарський суд, враховуючи обставини, що входять до предмету доказування у справі, зобов`язаний встановити, чи мав місце факт надання послуг відповідно до умов Договору.

Як вірно наголосив суд першої інстанції, пунктом 2.1.2. Договору передбачено, що перед постановкою автомобіля на стоянку позивача, особа, якій доручено, приймає даний транспортний засіб, і робить відповідний запис у спеціальному журналі реєстрації.

Отже, наявність відповідного журналу реєстрації із відмітками про прийняття позивачем автомобілів від відповідача на стоянку, за вищевказаних обставин справи, безпосередньо впливає на встановлення судом факту надання чи ненадання позивачем послуг у вказані періоди відповідачу, оскільки за умовами пункту 3.1. Договору кількість днів стоянки автомобілів та кількість зайнятих машиномісць безпосередньо впливають на визначення вартості наданих послуг у відповідні періоди.

Однак, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження виконання ним обов`язків, передбачених пунктом 2.1.2. Договору.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що насправді транспортні засоби відповідача, які знаходились на території позивача в період з 01.12.2018 по 31.05.2019, не здійснювали рух та не виїжджали з території позивача, а при укладенні Договору вже знаходились на території позивача, знаходились у несправному технічному стані, колегією суддів оцінюються критично, оскільки такі посилання скаржника не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

З огляду на зазначене, за наявності заперечень відповідача щодо надання послуг у спірні періоди, відсутності підписаних у двосторонньому порядку актів надання послуг за лютий-травень 2019 року, на які посилається позивач як на доказ надання послуг, недоведеності факту їх направлення відповідачу під час розгляду справи місцевим господарським судом та відсутності доказів у розумінні пункту 2.1.2. Договору на підтвердження факту постановки автомобілів відповідача у період з січня 2019 року по травень 2019 року на стоянку позивача, колегія суддів доходить висновку про те, що факт надання позивачем послуг відповідачу у спірному періоді скаржником не доведений.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову позивачу в задоволенні його позовних вимог у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

За таких обставин решту аргументів позивача (скаржника), окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів зі сторони відповідача.

Заперечення скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі №910/15048/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі №910/15048/19 залишити без змін.

Матеріали справи №910/15048/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано після виходу судді Тищенко А.І. з відпустки.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Т.І. Разіна