ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

30.03.2020 №905/565/20

Суддя Господарського суду Донецької області Хабарова М.В., розглянувши позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Виробничого підрозділу «Донецьке регіональне відділення» «Енергозбут» філії «Енергозбут»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерлак»

про розірвання договорів,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Виробничого підрозділу «Донецьке регіональне відділення» «Енергозбут» філії «Енергозбут» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерлак» про розірвання договору про постачання електричної енергії №УЗ/ЕЕЦ/Д-17-01/990846 від 24.01.2017 та одночасне розірвання договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, який був укладений шляхом приєднання споживача до умов договору згідно заяви-приєднання №0846 від 01.01.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання п. 4.27 Правил роздрібного ринку електричної енергії листом №ЕЕЦ-17/8027 від 11.10.2018 позивач проінформував відповідача про необхідність розірвання договору, у зв`язку зі зверненням нового власника з заявою щодо укладання договору про постачання електричної енергії, що відбулось внаслідок зміни права власності на об`єкт електропостачання. Відповідач листом №07-07/2019 від 26.07.2019 повідомив, що 06.10.2018 гр. ОСОБА_1 у складі групи осіб здійснив рейдерське захоплення підприємства та майна відповідача, а також просив не чинити незаконних дій на користь гр. ОСОБА_1 . Позивач звернувся до відповідача з листом №ЕЕЦ-17/2352 від 07.10.2019 та двома примірниками додаткової угоди до договору про постачання електричної енергії №УЗ/ЕЕЦ/Д-17-01/990846 від 24.01.2017 про його припинення та одночасне припинення дії договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, який був укладений шляхом приєднання споживача до умов договору згідно заяви-приєднання №0846 від 01.01.2019. Позивач зазначає, що відповідач до моменту звернення до суду на адресу позивача не направив документів на підтвердження права власності або користування відповідача на об`єкт електропостачання та не надав додаткової угоди про розірвання.

При цьому, позивач вказує, що відповідно до постанови НКРЕКП від 08.11.2018 №1395 - ПАТ «Українська залізниця» анульовано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами) та ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованими тарифами, видані відповідно до постанови НКРЕКП від 19.02.2016 №213, та видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії з 01.01.2019. У зв`язку з чим, між позивачем та відповідачем був укладений договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, шляхом приєднання споживача до умов договору згідно заяви-приєднання №0846 від 01.01.2019.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що спірні договори не можуть надалі виконуватися та підлягають розірванню, у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувались при укладенні договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

За своїм процесуальним призначенням інститут об`єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин.

Отже, порушенням правила об`єднання вимог, є об`єднання неоднорідних вимог, тобто таких, які не пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Доказами в господарському судочинстві є будь-які відомості, отримані у визначеному законом порядку, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, на яких обґрунтовуються вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного права і обов`язку.

Отже, об`єднані вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтується позов в цілому.

Відтак, допускається можливість об`єднання в одній позовній заяві кілька вимог, якщо обставини, на яких вони ґрунтуються, підтверджуються тими самими доказами.

З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено позовні вимоги про розірвання договору про постачання електричної енергії №УЗ/ЕЕЦ/Д-17-01/990846 від 24.01.2017 та одночасне розірвання договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, який був укладено шляхом приєднання споживача до умов договору згідно заяви-приєднання №0846 від 01.01.2019.

Отже, предметом спору є розірвання 2 окремих правочинів, які становлять два самостійні предмети розгляду, кожен з яких укладений у різний період, у відповідності до умов передбачених чинним законодавством для кожного з договорів.

Вказані договори хоча й укладені між тими сторонами, однак вони не є ідентичними.

При цьому, укладення обох правочинів між тими самими сторонами не є в розумінні процесуального закону підставою для об`єднання таких вимог.

Так, судом має бути надана правова оцінка кожному правочину окремо, здійснено всебічний аналіз обставин укладення, виконання договорів та істотної зміни обставин, як підстави для розірвання кожного договору окремо.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач у позовній заяві жодним чином не обґрунтував наявність можливості та необхідність розгляду спорів за різними правочинами в одному судовому провадженні.

Відповідно до п. 2 ч. 5. ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено обов`язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року із протоколами до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України», від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України», зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Суд також зазначає, що об`єднання позовів є правом, а не обов`язком суду, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеній у постанові від 14.08.2018 у справі № 910/3569/18.

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є, визначений в Господарському процесуальному кодексі України, порядок об`єднання позовних вимог. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву заявнику.

Враховуючи вищевикладене, заявлені позивачем вимоги не пов`язані між собою підставами виникнення та не пов`язані поданими доказами, а тому не можуть вважатися однорідними, а відтак і норми ст. 173 Господарського процесуального кодексу України в даному випадку не можуть бути застосовані.

Таким чином, оскільки в позовній заяві Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Виробничого підрозділу «Донецьке регіональне відділення» «Енергозбут» філії «Енергозбут» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерлак» про розірвання договорів порушено правило об`єднання позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення даної позовної заяви і доданих до неї документів на підставі п. 2 ч. 5. ст. 174 Господарського процесуального кодексу України .

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 8 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 173, п. 2 ч. 5 ст. 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Виробничого підрозділу «Донецьке регіональне відділення» «Енергозбут» філії «Енергозбут» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерлак» про розірвання договорів і додані до неї документи повернути позивачу.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали 30.03.2020.

Згідно із ст. 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України) шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повної ухвали.

Додаток (позивачу): позовна заява №ЕЕЦ-17/958 від 02.03.2020 з доданими до неї документами на 43 арк. та конверт.

Суддя М.В. Хабарова