ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2020 р. Справа№ 910/13749/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Кропивної Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Осадченко Катерини Сергіївни

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2019 року

у справі № 910/13749/19 (суддя Лиськов М.О.)

За позовом: Фізичної особи-підприємця Осадченко Катерини Сергіївни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вьорл софтвер Україна"

про стягнення 85 535 грн. 84 коп.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст первісних позовних вимог

Фізична особа-підприємець Осадченко Катерина Сергіївна звернулась до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вьорл софтвер Україна" про стягнення 85 535,84 грн. заборгованості та 20 000,00 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не виконав в повному обсязі взяте на себе зобов`язання за Договором №03/12-2018-ф про надання послуг від 03.12.2018, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 85 535,84 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.12.2019 у задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовну, суд першої інстанції дійшов до висновку, що станом на 1 жовтня 2019 року у відповідача відсутня заборгованість перед фізичною особою-підприємцем Осадченко Катериною Сергіївною щодо послуг, наданих відповідно до Договору № 03/12-2018-ф від 3 грудня 2018 року.

Крім того, за твердженням суду першої інстанції, відсутні будь-які матеріальні чи процесуальні підстави для задоволення вимоги фізичної особи-підприємця Осадченко Катерини Сергіївни про компенсацію моральної шкоди у сумі 20 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Осадченко Катерини Сергіївни звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2019 у справі № 910/13749/19 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не надано правової оцінку гарантійному листу, яким відповідач гарантував виконавцю сплатити заборгованість за договором у розмірі 5 775 дол. США. Судом першої інстанції було проігноровано те, що розірвання договору жодним чином не припиняє та не звільняє відповідача від належного виконання своїх фінансових зобов`язань.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2020 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дідиченко М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/13749/19 та роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не заявлено.

Позиції учасників справи

27.02.2020 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

03.12.2018 між Фізичною особою-підприємцем Осадченко Катериною Сергіївною (далі - Позивач/Виконавець) та Товариством з обмеженою Відповідальністю "ВЬОРЛ СОФТВЕР Україна" (далі - Відповідач/Замовник) було укладено Договір про надання послуг № 03/12-2018-ф.

Відповідно до ч. 2 даного Договору сторони обумовили предмет Договору, а саме, відповідно до п. 2.1. Замовник замовляє, а Виконавець зобов`язується надати замовнику комплекс послуг з комп`ютерного програмування, а саме, з розроблення та тестування програмного забезпечення за замовлення зазначених в п. 3.1.цього договору, у зв`язку з професійною діяльністю Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити Послуги відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 2.2., ст. 2 даного договору Виконавець у межах оплати Послуги з розроблення Програмного забезпечення за замовленням самостійно за власні кошти використовуючи власне або орендоване обладнання надає Замовнику Послуги з розроблення програмного забезпечення за замовленням, як це визначено у ст. 4 цього Договору.

Відповідно до п. 3.1 даного договору Виконавець надає Замовнику комплекс послуг з комп`ютерного програмування, а саме, з розроблення та тестування Програмного забезпечення за замовленням (надалі - Послуги), Також сторони домовилися, що процес надання Послуг може розбиватися на окремі стадії процесу розробки і тестування Програмного забезпечення і може включати одну або декілька з наступних послуг, але обмежується ними:

Консультування замовника щодо реалізації високотехнологічних проектів замовника;

Комп`ютерне програмування;

Проведення аналізу вимог до Програмного забезпечення та визначення вихідних умов згідно з технічним завданням на розроблення Програмного забезпечення;

Консультування з питань інформації;

Проектування архітектури Програмного забезпечення, яка описує його загальну структуру на основі представлених вимог, включаючи розроблення детального проекту зовнішніх та внутрішніх інтерфейсів Програмного забезпечення;

Розроблення програмного коду, що реалізує спроектовану архітектуру Програмного забезпечення;

Обробка даних, розробка з бази даних;

Тестування програмного коду з метою встановлення, що кожен елемент Програми забезпечення відповідає встановленим вимогам;

Розробка програмної та проектної документації;

Адміністрування комп`ютерної мережі змовника;

Технічна підтримка програмного забезпечення;

Доставка програмного забезпечення.

Згідно з п. 4.2 договору Замовник зобов`язується приймати послуги Виконавця відповідно до умов цього Договору та провести розрахунок з Виконавцем відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 5.1. договору Замовник здійснює оплату Послуг з розроблення Програмного забезпечення, наданих Виконавцем, за замовленням.

Згідно п. 5.2. даного Договору, Сторони погоджуються, що сума оплати, що виплачується Виконавцеві за надані послуги, залежить від обсягу наданих Послуг, види та кількості Програмного забезпечення, яке було створено Виконавцем в процесі виконання цього Договору, характеристика послуг, програмного забезпечення строки надання Послуг а також їх кількість та вартість зазначається Сторонами в замовленні. Остаточна вартість та обсяг наданих послуг, підлягають Оплаті визначені сторонами в акті приймання передачі послуги, що оформлюється відповідно до ст. 6 даного договору, сторони погодили, що вартість погодинної ставки Виконавця може бути змінена в ході виконання замовлення за взаємною згодою сторін.

За умовами п. 5.4. Договору оплата за цим Договором здійснюється замовником шляхом банківського переказу на рахунок Виконавця, або готівкою з каси підприємства. Замовник здійснює оплату протягом 20 банківських днів з моменту підписання Сторонами Акту приймання - передачі послуг або на умовах передплати авансу.

Відповідно до п. 6.2 договору результати послуг передаються замовнику на підставі актів приймання-передачі послуг. Сторони складають та підписують акти приймання-передачі послуг по мірі готовності результатів послуг.

Як вказав позивач, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за виконані роботи у сумі 3 536 дол. США (що у гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ станом на 01.10.2019 становить 85 535,84 грн.), на підтвердження чого позивач посилається на гарантійний лист від 26.06.2019.

12.09.2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою, в якій позивач просив погасити наявну заборгованість у розмірі 3 536 дол. США.

Крім того, позивач у позові просить стягнути з відповідача 20 000,00 грн. моральної шкоди.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору про надання послуг, згідно якого в силу вимог ст. 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу України встановлює, що виконавець повинен надати послугу особисто.

Відповідно до вимог статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 5.2. договору сума оплати, що виплачується Виконавцеві за надані послуги, залежить від обсягу наданих Послуг, види та кількості Програмного забезпечення, яке було створено Виконавцем в процесі виконання цього Договору, характеристика послуг, програмного забезпечення строки надання Послуг а також їх кількість та вартість зазначається Сторонами в замовленні. Остаточна вартість та обсяг наданих послуг, підлягають оплаті визначені сторонами в акті приймання передачі послуги, що оформлюється відповідно до ст. 6 даного договору, сторони погодили, що вартість погодинної ставки Виконавця може бути змінена в ході виконання замовлення за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п. 6.2 Договору результати послуг оформлюються виконавцем у формі, що обумовлена характером послуг - програмний код, зведені бази даних, тощо. Результати послуг передаються замовнику на підставі актів приймання-передачі послуг. Сторони складають та підписують акти приймання-передачі послуг по мірі готовності результатів послуг.

Отже, відповідно до умов договору підтвердженням надання послуги є підписаний сторонами акт приймання-передачі послуг.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з п. 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань та фінансових результатів.

Акти приймання-передачі послуг є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує факт здійснення між сторонами господарських операцій.

В той же час, гарантійний лист від 26.06.2019, в відповідач останній гарантує про виплату заборгованості у розмірі 5 775 дол США, який не є первинним бухгалтерським документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не може підтверджувати як наявну заборгованість відповідача перед позивачем, так і факту надання позивачем відповідачу послуг на дану суму.

Так, відповідачем в якості доказів повної оплати наданих позивачем послуг було надано замовлення (технічне завдання) від 07 грудня 2018 року та Акт прийому-передачі наданих послуг 18 січня 2019 року на суму 54 500 грн., Замовлення (технічне завдання) від 18 січня 2019 року Акт прийому-передачі наданих послуг від 7 лютого 2019 року на суму 55 000 грн., Замовлення (технічне завдання) від 8 лютого 2019 року, Акт прийому-передачі наданих послуг від 4 березня 2019 року на суму 52 500 грн., Замовлення (технічне завдання) від 5 березня 2019 року, Акт прийому-передачі наданих послуг від 29 березня 2019 року на суму 76 000 грн., Замовлення (технічне завдання) від 3 червня 2019 року, Акт прийому-передачі наданих послуг від 30 червня 2019 року на суму 58 000 грн.

Вказані послуги були оплачені відповідачем в повному обсязі шляхом здійснення банківських переказів на поточний рахунок позивача, як було передбачено п. 5.4. Договору, що підтверджується копіями платіжних доручень: № 745 від 20 грудня 2018 року на суму 54 500,00 грн., № 67 від 1 лютого 2019 року на суму 55 000,00 грн., № 179 від 6 березня 2019 року на суму 52 500,00 грн., № 921 від 10 квітня 2019 року на суму 76 000,00 грн., №1052 від 10 липня 2019 року на суму 58 000,00 грн.

Позивачем відповідно до умов договору не було надано доказів надання відповідачу додаткових послуг на суму 85 535,84 грн., які не були оплачені відповідачем, а саме актів прийому-передачі наданих послуг.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, гарантійний лист може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, лише за умови того, що такі обставини підтверджуються первинними бухгалтерськими документами, складеними відповідно до вимог Закону.

А тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявної заборгованості відповідача у сумі 85 535,84 грн., у зв`язку з чим судом першої інстанції було правомірно відмовлено у задоволенні даної позовної вимоги.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення 20 000,00 грн. моральної шкоди.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі потрібно розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, також вчинення дій спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до пункту 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди позивачеві необхідно встановити наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, позивач зазначає, що наявність моральної шкоди обумовлена втраченими прибутком, моральними стражданнями та погіршенням фізичного самопочуття, які останній оцінює в 20 000,00 грн.

В той же час, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем належними та допустимими доказами не наведено будь-яких фактів того, що позивачу, як суб`єкту господарювання, було дійсно завдано моральну шкоду, не вказано, в чому саме моральна шкода полягає (порушення честі, гідності, престижу чи ділової репутації) та якими діями відповідача її, на думку позивача, було завдано; не наведено будь-якого розрахунку розміру моральної шкоди.

Крім того, позивачкою до поданої позовної заяви не було додано жодних доказів завдання моральної шкоди в обґрунтування своїх позовних вимог.

Більш того, як було встановлено вище, у відповідача на момент подання позову була відсутня заборгованість за надані позивачем послуги, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами надання послуг на суму 85 535,84 грн.

А тому, судом першої інстанції було правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 20 000,00 грн. моральної шкоди.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги ФОП Осадченко К.С. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2019 у справі № 910/13749/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Осадченко Катерини Сергіївни на рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2019 у справі № 910/13749/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2019 у справі № 910/13749/19 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

3. Скасувати зупинення дії рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2019 у справі № 910/13749/19.

4. Матеріали справи № 910/13749/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.В. Кропивна