УХВАЛА

м. Київ

31.03.2020Справа № 910/16918/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»

про забезпечення позову

у справі № 910/16918/19

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»

до Публічного акціонерного товариства «Укрпластик»

про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 210 979 914,20 грн.

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства «Укрпластик» про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 210 979 914,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Генеральним кредитним договором № 41/2016 від 30.11.2016, в частині повернення отриманого траншу та сплати нарахованих процентів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, поставлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.01.2020.

Разом з позовною заявою Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2019 у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про забезпечення позову відмовлено.

19.12.2019 представником відповідача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

21.12.2019 представником відповідача подано заяву про продовження процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву до 27.12.2019.

02.01.2020 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

10.01.2020 Публічного акціонерного товариства «Укрпластик» подано зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання недійсним положення договору про заставу майнових прав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2020 зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укрпластик» до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання недійсним положення договору про заставу майнових прав повернуто.

11.01.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Укрпластик» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2020 про повернення зустрічної позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2020 провадження у справі № 910/16918/19 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Публічного акціонерного товариства «Укрпластик» про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 210 979 914,20 грн. до розгляду Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Укрпластик» на ухвалу Господарського суду м. Києва від 11.01.2020 у справі № 910/16918/19 зупинено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2020 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" залишено без задоволення, ухвалу господарського суду міста Києва від 11.01.2020 у справі №910/16918/19 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 16.03.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2020 у справі № 910/16918/19.

25.03.2020 до Господарського суду міста Києва повернулись матеріали справи № 910/16918/19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2020 провадження у справі поновлено, підготовче судове засідання призначено на 04.05.2020.

30.03.2020 представником позивача подано заяву про забезпечення позову.

Так, відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обґрунтовуючи власну заяву про забезпечення позову, заявник зазначає, що подання відповідачем зустрічної позовної заяви із порушенням процесуальних строків і в подальшому оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 11.01.2020 в апеляційному і в касаційному порядку, мало на меті не захист порушеного права, а затягування розгляду справи, що не узгоджується з нормами ГПК та свідчить про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову, що збільшує ризики невиконання рішення суду.

Позивач зазначає, що зважаючи на період карантину, визначений постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 №211, із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 25.03.2020 № 239 розгляд справи № 910/16918/19 затягується ще на невизначений час, при цьому, з моменту відкриття провадження у справі, відповідач не здійснив жодних заходів погашення заборгованості за Генеральним кредитним договором № 41/2016 від 30.11.2016

Заявник також зазначає, що на рахунки позичальника в АБ «Укргазбанк» не надходять кошти від господарської діяльності відповідача.

Крім того, заявник зазначає, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень відповідач має велику заборгованість перед низкою контрагентів, що свідчить про недобросовісність виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.

У зв`язку з викладеним, заявник просить накласти арешт на грошові кошти ПАТ «Укрпластик», що знаходяться на рахунках, в межах розміру ціни позову, що складає 210 979 914,20 грн.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи зі змісту заяви, суд дійшов висновку про безпідставність заяви про забезпечення позову, оскільки необхідність у застосуванні судом таких заходів жодним чином не обґрунтована і документально не підтверджена, оскільки не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Водночас, можливе виконання чи невиконання відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань перед контрагентами, не є тією підставою, яка свідчить про наявність підстав для забезпечення позову.

Посилання позивача як на підставу для забезпечення позову на обставину, що відповідачем подано зустрічну позовну заяву та в подальшому оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 11.01.2020 в апеляційному і в касаційному порядку суперечать приписам ст. 24 та ст. 55 Конституції України, а відтак судом відхиляються.

Суд також зазначає, що посилання позивача на не здійснення відповідачем жодних заходів погашення заборгованості за Генеральним кредитним договором № 41/2016 від 30.11.2016 після відкриття провадження у справі, не свідчать про існування загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, як і не свідчать про вчинення відповідачем дій з метою унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення позову

При цьому, як вже зазначалось судом, сам позивач зазначає, що виконання відповідачем зобов`язань за Генеральним кредитним договором № 41/2016 від 30.11.2016, забезпечено укладеними Договорами застави № 41/2016-З/1 від 30.11.2016, № 41/2016-3/3 від 30.11.2017 та Договором поруки № 41/2016-П/1 від 11.12.2017.

Суд також зазначає, що карантин, визначений постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 №211, із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 25.03.2020 № 239 також не може бути підставою для забезпечення позову.

Таким чином, наразі позивачем не наведено обставин та не надано доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій з метою унеможливлення в майбутньому виконання судового рішення у даній справі.

Суд зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Також, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, суд не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про забезпечення позову.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234 ГПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили 31.03.2020 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя О.А. Грєхова