ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" березня 2020 р. м. Вінниця Cправа № 902/894/19

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.

при секретарі Незамай Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "Укртрансгаз", Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021, код - 30019801

до: Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго", вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, 21021, код - 33126849

про стягнення 2 271 992,56 грн.

В С Т А Н О В И В :

28.10.2019 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (б/н та без дати) (вх. № 928/19 від 28.10.2019 року) Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення 2 271 992,56 грн заборгованості з яких, 1 779 726,88 грн основного боргу, 415 543,22 грн пені, 34 241,17 грн 3% річних, 42 481,28 грн інфляційних втрат за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /BDR/2012/0106 від 22.11.2012 року.

В якості підстави заявлених вимог позивач посилається на порушення Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" прав позивача шляхом неналежного виконання зобов`язань за Договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /BRD/2012/0160 від 22.11.2012 року в частині здійснення розрахунків за поставлений природній газ.

У зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" 1 779 726,88 грн основного боргу, 415 543,22 грн пені, 34 241,17 грн 3% річних, 42 481,28 грн інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 04.11.2019 року позов залишено без руху відповідно ч.2 ст.164 ГПК України та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

19.11.2019 року до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків до позовної заяви (1001вих-19-5524 від 15.11.2019 року).

Ухвалою суду від 25.11.2019 року відкрито провадження у справі № 902/894/19 у порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 17.12.2019 року.

16.12.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 34/ПП/49 від 12.12.2019 року, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення штрафних санкцій в повному обсязі та зменшити розмір пені до 41 554,32 грн.

В судовому засіданні 17.12.2019 року судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/894/19 до 21.01.2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 27.12.2019 року повідомлено сторін про дату наступного судового засідання.

11.01.2020 до суду від представника позивача надійшов лист № б/н від 09.01.2020 про долучення матеріалів справи доказів. В якості додатків додано ряд документів.

20.01.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання № б/н від 20.01.2020 року про відкладення підготовчого засідання та продовження строку підготовчого провадження у справі № 902/894/19.

Ухвалою суду від 27.12.2019 року повідомлено сторін про дату наступного судового засідання.

В судовому засіданні 21.01.2020 року судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/894/19 до 05.02.2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 23.01.2020 року повідомлено сторін про дату наступного судового засідання.

30.01.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 28.01.2020 року, в якій останній просить суд поновити строк для подання відповіді на відзив, задовольнити заявлені позовні вимоги та відхилити доводи відповідача викладені у відзиві в зв`язку з їх необґрунтованістю.

05.02.2020 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання (вх.канц.№02.1-34/1049/20 від 05.02.2020 року), в якому останній в зв"язку з відсутністю можливості бути присутнім в судовому засіданні просить суд відкласти судове засідання на іншу дату.

05.02.2020 року в судовому засіданні судом постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

В судовому засіданні 05.02.2020 року оголошено перерву до 20.02.2020 року, про що повідомлено учасників справи під розпис в розписці суду від 05.02.2020 року.

В судовому засіданні 20.02.2020 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 902/894/19 для судового розгляду по суті на 25.02.2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання від 20.02.2020 року.

В судовому засіданні 25.02.2020 року судом постановлено ухвалу про відкладення судового засідання на підставі ч.2 ст.202, ч.1 ст.216 ГПК України до 17.03.2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання від 25.02.2020 року.

Ухвалою суду від 27.02.2020 року повідомлено сторін про дату судового засідання.

16.03.2020 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання (б/н від 16.03.2020 року) про відкладення розгляду справи на іншу дату.

17.03.2020 року до суду від представника відповідача надійшла заява б/н від 17.03.2020 року, в якій останній просить суд проводити розгляд справи без участі представника Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго". Також в заяві останній зазначає, що підтримує заперечення подані на позовну заяву в повному обсязі.

Представники сторін своїм правом участі в судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, ухвалою суду, яка надсилалась рекомендованою кореспонденцією.

При цьому, обізнаність представника позивача про дату судового засіданні підтверджується поштовим повідомленням №394, яке наявне в матеріалах справи.

Крім того, у матеріалах справи наявна заява представника відповідача б/н від 17.03.2020 року, про розгляд справи за його відсутності.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але останній не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

При цьому, ст.ст. 42, 46 ГПК України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми ст.ст. 182, 183 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Положеннями ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України визначено, що, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ч. 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У зв`язку з вищезазначеним, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 17.03.2020 року розглянувши клопотання позивача (б/н від 16.03.2020 року) про відкладення розгляду справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28 документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв`язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Як встановлено судом, згідно довідки від 16.03.2020 року, складеної відповідальним працівником апарату Господарського суду Вінницької області, клопотання позивача не містить електронного цифрового підпису.

Враховуючи те, що клопотання Акціонерного товариства "Укртрансгаз" надіслано без електронного цифрового підпису, а тому не є офіційним та не підлягає розгляду, з урахуванням наведеного вище та приймаючи до уваги приписи Законів України "Про електронні довірчі послуги", "Про електронні документи та електронний документообіг".

Суд розглянув матеріали справи, з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та встановив наступне.

Позивач в якості підстави заявлених позовних вимог посилається на неналежне виконання зобов`язань Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" за Договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /BRD/2012/0160 від 22.11.2012 року в частині здійснення розрахунків за поставлений природній газ.

У зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 1 779 726,88 грн основного боргу, 415 543,22 грн пені, 34 241,17 грн 3% річних, 42 481,28 грн інфляційних втрат.

У відзиві на позовну заяву (№ 34/ПП/49 від 12.12.2019 року) відповідач не визнає позовні вимоги, вважає їх недостатньо обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі зазначаючи про те, що вживав всіх заходів щодо належного виконання своїх зобов`язань за Договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /BRD/2012/0160 від 22.11.2012 року та в період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року здійснював оплату за транспортування природного газу у місяці, у якому здійснювалась поставка газу, шляхом щоденного перерахування на рахунок позивача у порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на рахунки зі спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується НКРЕКП.

На даний час Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" знаходиться у вкрай тяжкому фінансовому становищі та заборгованість виникла в зв`язку з недостатністю коштів на рахунках зі спеціальним режимом використання, що в свою чергу обумовлено неплатежами різних категорій споживачів та не профінансованими пільгами і житловими субсидіями населенню згідно з Порядком фінансування місцевих бюджетів на здійснення заходів з використання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256.

Відповідач є комунальним підприємством, фінансування якого здійснюється за рахунок платежів від наданих послуг споживачам, бюджетних коштів та є організацією, метою якої є перш за все надання соціально-значимих послуг.

Також, у відзиві відповідач просить суд зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій, вважаючи їх надмірно завищеними та неправомірними.

У відповіді на відзив (б/н від 28.01.2020 року) позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та вважає доводи відповідача викладені у відзиві безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, зазначаючи, що відповідач систематично порушував взяті на себе зобов`язання за Договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /BRD/2012/0160 від 22.11.2012 року.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 22.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (в подальшому змінено найменування на Акціонерне товариство "Укртрансгаз") (Газотранспортне підприємство) та Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (Замовник) укладено Договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /BRD/2012/0160 (18-23, т. 1).

Відповідно п. 1.1 Договору Газотранспортне підприємство зобов`язується надавати Замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу Замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС), а Замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, строки та порядку передбачені умовами договору.

Річний плановий обсяг транспортування природного газу Замовника складає 550 000 тис. куб.м, (п. 1.2 Договору).

Підставою для транспортування газу магістральними трубопроводами є підтвердження в установленому порядку Оператором Єдиної газотранспортної системи України (Оператор) відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу, наявності в Замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби (підтвердженні обсяги) (п. 2.1 Договору).

Замовник передає Газотранспортному підприємству газ в загальному потоці в підтверджених обсягах у пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи Газотранспортного підприємства (п. 2.2 Договору).

Приймання-передача газу в пунктах приймання-передачі та на ГРС здійснюється сторонами відповідно до порядку доступу до Єдиної газотранспортної системи України, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (п. 2.5 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору послуги з транспортування газу оформлюються Газотранспортним підприємством і Замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (акти наданих послуг).

У випадку, якщо Замовник та/або його споживачі безпосередньо підключені до магістрального трубопроводу Газотранспортного підприємства, кількість протранспортованого Газотраспортним підприємством газу Замовнику та/або його споживачам визначається за даними комерційних вузлів та приладів обліку газу (вузли обліку), установлених на ГРС.

Якщо Замовник та/або його споживачі отримують газ з мережі газорозподільного підприємства , даними для складання актів наданих послуг є дані газорозподільного підприємства про обсяги протранспортованого ним газу Замовником та/або його споживачам.

Відповідно п. 3.2 Договору Газотранспортне підприємство до 15-го числа місяця, наступного за звітним, направляє Замовнику два примірника акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою Газотранспортного підприємства.

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків Замовника з Газотранспортним підприємством (п. 3.4 Договору).

За одиницю виміру кількості при його обліку приймається один кубічний метр (куб.м.), приведений до стандартних умов: (t) = 20 градусів Цельсія, тиск газу (Р) = 760 мм ртутного стовпчика (101,325 кПа) (п. 4.1 Договору).

Згідно п. 5.1 Договору розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Газотранспортне підприємство зобов`язується розміщувати інформацію про чинні тарифи на своєму офіційному веб-сайті та засобах масової інформації.

Розрахунковий період за договором становить один місяць з 9-00 години першого дня місяця до 9-00 години першого дня наступного місяця включно.

Вартість послуг з транспортування газу визначається як добуток тарифу на загальну кількість протранспортованого газу, визначеного з Розділом 4 договору, та податку на додану вартість (п. 5.3 Договору).

Вартість фактично наданих Газотранспортним підприємством Замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (п. 5.4 Договору).

За змістом п. 5.5. Договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється Замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу за відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Газотранспортне підприємство і Замовник зобов`язується здійснювати звірку розрахунків щоквартально до 25 числа першого місяця, наступного за кварталом на підставі відомостей про фактичну оплату послуг з транспортування газу та актів наданих послуг. Звірка розрахунків оформлюється сторонами актом звірки (п. 5.8 Договору).

Згідно п. 6.1.2 Договору Газотранспортне підприємство зобов`язане забезпечити транспортування газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором.

Замовник зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість послуг згідно з умовами договору (п. 6.3.2 Договору).

Відповідно п. 7.1 Договору Газотранспортне підприємство і Замовник у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання за договором несуть відповідальність у межах, передбачених законодавством.

У разі порушення Замовником строків оплати, передбачених Розділом 5 договору, із Замовника стягується стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.7.3 Договору).

Згідно п. 11.1 договір набирає чинності з 31 жовтня 2012 року на строк до 31 грудня 2012 року.

На виконання умов укладеного договору між сторонами підписано ряд додаткових угод, а саме:

- Додаткову угоду № 1 від 02.01.2013 року, за умовами якої сторонами змінено преамбулу договору та місцезнаходження, банківські реквізити сторін (а.с. 24);

- Додаткову угоду № 2 від 30.12.2013 року, за умовами якої змінено п. 1.2 Договору та викладено його в наступній редакції: "Річний плановий обсяг транспортування природного газу Замовника протягом 2014 року складає 1890 тис.куб.м.". При цьому, сторонами внесено зміни в п. 12 Договору реквізити сторін (а.с. 25 т. 1);

- Додаткову угоду № 3 від 30.12.2014 року, за змістом якої змінено п. 1.2 Договору та викладено його в наступній редакції: "Річний плановий обсяг транспортування природного газу Замовника протягом 2015 року складає 1680 тис.куб.м." (а.с. 26);

- Додаткову угоду № 4 від 06.11.2015 року, за змістом якої змінено п. 1.2 Договору та викладено його в наступній редакції: "Річний плановий обсяг транспортування природного газу Замовника протягом 2016 року складає 2 170 000 тис.куб.м." (а.с. 27);

- Додаткову угоду № 5 від 31.03.2016 року, за якою змінено п. 1.2 Договору та викладено його в наступній редакції: "Річний плановий обсяг транспортування природного газу Замовника з квітня 2016 року складає 57 600 тис.куб.м." (а.с. 28);

- Додаткову угоду № 6 від 21.11.2016 року, за якою змінено п. 1.2 Договору та викладено його в наступній редакції: "Річний плановий обсяг транспортування природного газу Замовника протягом 2017 року складає 8 450 тис.куб.м."

Крім того, доповнено п. 11.1 Договору наступного змісту: "Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодного із сторін не буде заявлено про припинення його дії, або перегляд його умов" (а.с. 29);

- Додаткову угоду № 7 від 30.11.2016 року, за якою змінено п. 1.2 Договору та викладено його в наступній редакції: "Річний плановий обсяг транспортування природного газу Замовника протягом 2018 року складає 118 060 тис.куб.м."

Викладено п. 2.1 Договору викладено в наступній редакції: "Підставою для транспортування газу магістральними трубопроводами є підтвердження номінацій в установленому порядку Оператором газотранспортної системи (Оператор) відповідно до Кодексу газотранспортної системи, наявності в Замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів (підтверджені обсяги)";

- доповнено Розділ 2 п. 2.11 Договору та викладено його в наступній редакції: "Замовник підписанням договору надає згоду Газотранспортному підприємству на припинення ним транспортування газу Замовника по цьому договору у випадку введення в дію Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), на виконання Закону України "Про ринок природного газу" тарифів на послуги транспортування природного газу для точок входу та точок виходу.

Подальше транспортування газу Замовника здійснюється Газотранспортним підприємством на договірних засадах на підставі Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2497";

- змінено в п. 5.3 Договору, а саме слова "9-00" на "7-00";

- виключено у п. 5.5 слова "(крім гарантованого постачальника)";

- викладено абз. 2 п. 5.5 Договору в наступній редакції: "Розмір суми платежу попередньої оплати визначається як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20-го числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів";

- п. 11.1 Договору викладено в наступній редакції: "Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до дати, яка настала раніше, а саме: 31 грудня 2018 року або дати введення НКРЕКП в дію тарифів, зазначених в п. 2.11 Договору. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, але не пізніше дати введення НКРЕКП в дію тарифів, зазначених в п. 2.11 Договору, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії терміну договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

- в частині проведення розрахунків діє до повного виконання Замовником своїх зобов`язань за цим договором.

Подальше транспортування газу Замовника здійснюється Газотранспортним підприємством на договірних засадах на підставі Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2497." (а.с. 30-31).

За період з 31.10.2018 року по 30.04.2019 року позивачем відповідачу поставлено природній газ на загальну суму 4 930 681,34 грн, що підтверджується актами з наданих послуг на транспортування природного газу № 10-18-/BRD/2012/0160 від 31.10.2018 року на суму 382 371,62 грн, № 11-18-/BRD/2012/0160 від 30.11.2018 року на суму 806 974,97 грн, № 12-18-/BRD/2012/0160 від 31.12.2018 року на суму 974 256,48 грн, № 01-19-/BRD/2012/0160 від 31.01.2019 року на суму 1 013 044,85 грн, № 02-19-/BRD/2012/0160 від 28.02.2019 року на суму 781 403,60 грн, № 03-19-/BRD/2012/0160 від 31.03.2019 року на суму 701 994,97 грн, № 04-19-/BRD/2012/0160 від 30.04.2019 року на суму 270 634,85 грн (а.с.32-38).

Відповідачем проведено частково розрахунок за поставлений природній газ в сумі 3 150 954,46 грн.

Заборгованість відповідача перед позивачем становить 1 779 726,88 грн (4 930 681,34 грн - 3 150 954,46 грн).

18.07.2019 року в зв`язку з порушенням строків оплати поставленого газу на адресу відповідача надіслано претензію щодо сплати заборгованості та штрафних санкцій (а.с. 42-44).

Однак слідує з матеріалів справи вказану суму заборгованості отриманий газ відповідачем не було сплачено, що й стало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Дії позивача по передачі природного газу відповідачу та дії відповідача по прийняттю вказаного газу, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов`язання по оплаті за отриманий товар.

Надаючи правову кваліфікацію договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /BDR/2012/0106 від 22.11.2012 року суд з огляду на його зміст та положення цивільного законодавства приходить до висновку, що останній є змішаним оскільки містить елементи договору поставки та договору про надання послуг правовідносини за якими регулюються параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України "Поставка" та главою 63 "Послуги. Загальні положення", ст.ст.901-907 ЦК України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

З врахуванням наведеного вище вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за переданий природний газ в сумі 1 779 726,88 грн є правомірною та обґрунтованою, з огляду на що підлягає задоволенню судом в повному обсязі.

Судом розглянуто вимоги позивача про стягнення 34 241,17 грн 3% річних, 42 481,28 грн інфляційних втрат та 415 543,22 грн пені за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Таким чином, заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача 3% річних є правомірною та обґрунтованою, оскільки відповідає вимогам чинного законодавства України.

Суд критично оцінює доводи відповідача стосовно відсутності підстав нараховувати відповідальність та штрафні санкції за порушення строків оплати основної суми боргу, оскільки укладений сторонами договір не містить застережень відносно здійснення розрахунків виключно з використання рахунку зі спеціальним режимом використання.

На виконання вимог ст. ст. 78-80 ГПК України відповідачем не надано відповідного договору з метою оцінки допустимості викладених у відзиві заперечень.

Здійснивши розрахунок за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора сум 3% річних та інфляційних втрат помилок не виявлено, в зв`язку з чим 3% річних в сумі 34 241,17 грн та інфляційні втрати в сумі 42 481,28 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, судом розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 415 543,22 грн пені, нарахованих у період наявності зобов`язальних відносин.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до п.3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст. 548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Розділом 7 договору сторонами погоджено відповідальність сторін.

Зокрема п. 7.3 Договору у разі порушення Замовником строків оплати, передбачених Розділом 5 договору, із Замовника стягується стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 7.3 Договору).

Разом з тим, з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення заявленої позивачем до стягнення пені, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (ч.3 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Такими чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені суд взяв до уваги наступні обставини:

- пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення боргу та інфляційних втрат;

- відсутність понесення позивачем збитків пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за договором. Іншого матеріали справи не місять;

- позивачем компенсовано негативні наслідки прострочення боржника шляхом пред`явлення вимог про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних, які задоволені судом тощо.

Крім того, враховано самий правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При цьому, відповідачем надано докази на підтвердження погіршення фінансового становища (а.с. 76-87). Водночас, позивачем належними доказами не спростовано обставини надмірного збагачення внаслідок стягнення пені, з урахуванням нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Суд також враховує ступінь виконання основного зобов`язання, здійснення регулярних платежів зі сплати основного боргу.

З огляду на викладені обставини в сукупності суд, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшує розмір пені на 50 %, що становить 207 771,61 грн, тому стягненню підлягає пеня в сумі 207 771,61 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, 3% річних, інфляційних втрат, пені в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Враховуючи викладене заявлений Акціонерним товариством "Укртрансгаз" позов підлягає задоволенню судом частково з врахуванням вищевикладених мотивів щодо зменшення заявленої до стягнення пені.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України у повному обсязі (34 079,89 грн), оскільки зменшення суми пені не впливає на розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, 21021, код - 33126849) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021, код - 30019801) 1 779 726,88 грн - основного боргу за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року за Договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /BDR/2012/0106 від 22.11.2012 року, 34 241,17 грн - 3% річних, 42 481,28 грн - інфляційних втрат, 207 771,61 грн - пені та 34 079,89 грн - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Відмовити у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 207 771,61 грн пені.

4. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області.

Повний текст судового рішення складено 27 березня 2020 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021)

3 - відповідачу (вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, 21021)