номер провадження справи 33/26/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08.04.2020 Справа № 908/737/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Мірошниченко М.В., розглянувши без виклику та повідомлення сторін заяву (вих. № б/н від 06.04.2020) Товариства з обмеженою відповідальністю «Інна» про забезпечення позову та матеріали справи № 908/737/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна" (69001, м. Запоріжжя, бул. Шевченка, буд. 27)

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 28Д)

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія" (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 18/24, поверх 8)

до відповідача-3: Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича (70413, Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вул. Центральна, буд. 1)

до відповідача-4: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до відповідача-5: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

про визнання недійсним договору, визнання незаконною та скасування реєстраційної дії, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору іпотеки

ВСТАНОВИВ:

18.03.2020 у Господарський суд Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № б/н від 16.03.2020) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна" до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія", відповідача-3: Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, відповідача-4: ОСОБА_1 , відповідача-5: ОСОБА_2 про: 1. Визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором іпотеки наступної черги № РМ-SМЕ200/261/2008, укладеного 12.08.2019 між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ТОВ "Українська факторингова компанія", повністю з моменту укладення та скасування його державної реєстрації (реєстровий № 620); 2. Визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності ТОВ "Українська факторингова компанія" на нежиле приміщення Х літ. А-4, загальною площею 205,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, проведену державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем 04.11.2019 (реєстраційна справа № 101, індексний номер рішення: 49494838); 3. Витребування нерухомого майна - нежилого приміщення Х літ. А-4, загальною площею 205,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ "Інна"; 4. Визнання недійсним договору іпотеки від 14.01.2020, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом ЗМНО Бахматською Т.М. повністю з моменту укладення та скасування його державної реєстрації (№ запису про іпотеку 35030049 від 14.01.2020).

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 18.03.2020 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/737/20 та визначено до розгляду судді Мірошниченко М.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.03.2020 у справі № 908/737/20 вказана позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі.

30.03.2020 до суду від позивача надійшла письмова заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучена уточнена позовна заява. Згідно з даною заявою позивач виклав прохальну частину позовної заяви в іншій редакції та просить: 1. Визнати недійсним договір відступлення права вимоги за договором іпотеки наступної черги № РМ-SМЕ200/261/2008 від 04.06.2008, укладений 12.08.2019 між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ТОВ "Українська факторингова компанія", повністю з моменту укладення; 2. Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ "Українська факторингова компанія" на нежиле приміщення Х літ. А-4, загальною площею 205,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , проведену державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем 04.11.2019 (реєстраційна справа № 101, індексний номер рішення: 49494838); 3. Витребувати нерухоме майно - нежиле приміщення Х літ. А-4, загальною площею 205,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ "Інна"; 4. Визнати недійсним договір іпотеки від 14.01.2020, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Бахматською Т.М. повністю з моменту укладення.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.04.2020 суддею Мірошниченко М.В. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі № 908/737/20; справі присвоєно номер провадження 33/26/20; ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 28.04.2020.

06.04.2020 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інна» надійшла заява (вих. № б/н від 06.04.2020) про забезпечення позову, відповідно до якої просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежиле приміщення Х літ. А-4 загальною площею 205,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; заборонити суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії щодо реєстрації переходу права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення Х літ. А-4 загальною площею 205,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до Витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.04.2020 заява передана на розгляд судді Мірошниченко М.В.

Заява мотивована таким. Однією з позовних вимог ТОВ «Інна» є витребування нерухомого майна - нежилого приміщення Х літ. А-4 загальною площею 205,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інна». Протиправність позбавлення ТОВ «Інна» права власності на спірне майно та необхідність його витребування детально обґрунтовано в позовній заяві. Наразі, для збереження спірного нерухомого майна, попередження потенційних труднощів у виконанні рішення суду нежиле приміщення Х літ. А-4 загальною площею 205,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, підлягає арешту до винесення остаточного рішення у справі. Крім того, доцільно також встановити заборону реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього нерухомого майна. За період: серпень 2019 - січень 2020 проведено 4 реєстраційні дії між пов`язаними особами відносно нежилого приміщення, єдиним законним власником якого є ТОВ «Інна». У зв`язку з зазначеним існують обґрунтовані підстави вважати, що вказане майно може бути й у подальшому відчужене, що унеможливить виконання рішення. Право власності на спірне нерухоме майно належить ОСОБА_1 , тому він має можливість вільно володіти, користуватись та розпоряджатись зазначеним майном. Зазначене свідчить про високу ймовірність реконструкції приміщення або укладання ОСОБА_1 щодо нього договорів купівлі-продажу, міни, дарування тощо. Звертаючись із заявою про забезпечення позову позивач має на меті захистити своєї порушене право, що призвело до незаконної перереєстрації спірного майна на інших осіб та витребування на свою користь спірне майно у незаконного володільця.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інна» про забезпечення позову, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

У силу статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка застосовується судом при розгляді справ (ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України), закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Іншими словами, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Згідно ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 140 ГПК). Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч. 1 ст. 116 ГПК).

Відповідно до ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно та (або) грошові суми, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Ухвала господарського суду про забезпечення позову в обов`язковому порядку повинна містити дані, на підставі яких можна зробити висновок про те, що невжиття того чи іншого заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання в подальшому рішення господарського суду.

Отже, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу для забезпечення позову. Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У той же час, ст. 77 ГПК України передбачає, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У разі відсутності доказів в підтвердження викладених обставин та обґрунтування, що невжиття таких заходів утруднить чи зробить неможливим виконання рішення, господарський суд відхиляє таку заяву як необґрунтовану та не підтверджену належними доказами.

Між тим, із змісту заяви та доданих до неї документів не вбачається жодного обґрунтованого припущення та не надано належних доказів на підтвердження того, що існують обставини, які дійсно можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення: вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на реалізацію належного відповідачу-4 майна, передачі його (майна) третім особам, виставлення майна на продаж тощо.

Посилання заявника щодо того, що у період: серпень 2019 - січень 2020 проведено 4 реєстраційні дії відносно нежилого приміщення, судом до уваги не приймається, оскільки вказані дії були проведені до звернення ТОВ «Інна» до господарського суду з позовом. Будь-яких доказів щодо проведення, намагання проведення реєстраційних дій щодо нерухомого майна після відкриття провадження у дійсній справі, заявником суду не подано.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За юридичними позиціями Конституційного Суду України верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу; конституційне право людини на судовий захист є гарантією усіх прав і свобод людини і громадянина (абзац дев`ятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003, абзац чотирнадцятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004).

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Найважливішою ознакою суду є його незалежність та безсторонність, а однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (пункт 1 частини другої статті 129 Конституції України).

У практиці Європейського суду з прав людини сформовано, серед іншого, характеристики незалежності суду, одна з яких полягає в тому, що суд має сприйматися як незалежний орган; щодо ознак безсторонності суду, то він повинен сприйматися таким з об`єктивного погляду з достатніми гарантіями для виключення будь-яких легітимних сумнівів з цього приводу (пункти 125, 126 рішення від 6 жовтня 2011 року у справі "Агрокомплекс проти України").

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

На рівні національної правової системи відповідне положення кореспондується з приписами ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, відповідно до яких кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

З урахуванням викладеного, забезпечення права на ефективний спосіб захисту позивача не може виправдовувати втручання у право відповідача на мирне володіння своїм майном, у зв`язку з поданням необґрунтованої заяви про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що заявником не обґрунтовано та не подано достатніх доказів на підтвердження того, яким чином не вжиття заходу забезпечення позову в майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду за позовом заявника за умови його задоволення. У заяві про забезпечення позову викладені лише припущення заявника щодо ймовірності вчинення відповідачем заходів, які ускладнять або унеможливлять виконання судового рішення.

За таких обставин, у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Інна» про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви (вих. № б/н від 06.04.2020) Товариства з обмеженою відповідальністю «Інна» про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали направити заявнику (позивачу) та відповідачам за позовом.

Відповідно до ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 08.04.2020 та може бути оскаржена в апеляційному порядку згідно зі ст.ст. 255, 256 ГПК України.

Суддя М.В. Мірошниченко