ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.03.2020 Справа № 905/427/20

Господарський суд Донецької області у складі:

Судді Фурсової С.М.,

при секретарі судового засідання Корецькій А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» (40020, Сумська область, місто Суми, проспект Курський, будинок 6; )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (85043, Донецька область, місто Добропілля, місто Білицьке, вулиця Красноармійська, будинок 1А; )

про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 132 460,99 гривень, -

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явились

від відповідача: не з`явились

С У Т Ь С П О Р У

Приватне акціонерне товариство «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про стягнення заборгованості за договором поставки №6934-ДУ-УМТС-Т від 08.08.2018 у розмірі 132 460,99 гривень з яких:

- 124 200,00 гривень - основна заборгованість за договором поставки;

- 6 210,00 гривень - пені;

- 1 305,79 гривень - 3% річних;

- 745,20 гривень - інфляційних збитків.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що між сторонами було укладено договір поставки №6934-ДУ-УМТС-Т від 08.08.2018, згідно умов якого постачальник (позивач) зобов`язується поставити у власність покупця (відповідача) продукцію і/або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості, в терміни, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому Договорі та Специфікаціях, що є невід`ємними частинами цього Договору. Відповідно до пункту 1.2 договору поставки покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію відповідно до умов цього договору.

Однак, прийняті на себе зобов`язання з оплати поставленої продукції відповідач у строки визначені умовами договору не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість та були нараховані пеня, 3 % річних та інфляційні збитки, що зумовило звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 04.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 24.03.2020.

Від відповідача 19.03.2020 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вимоги позивача не визнав з посиланням на ст. 607 ЦК України і зазначив, що: на даний час генерація електроенергії є збитковою, українська енергетика знаходиться у кризовій ситуації, проблеми мають усі ТЕС в Україні, а, як наслідок, і вугледобувні підприємства країни, в тому числі, і підприємства холдингу ДТЕК ЕНЕРГО. Також звернув увагу на те, що збитковість вітчизняної енергетики є обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає і може називатися форс-мажорною обставиною та такою, яка об`єктивно не може бути усунена жодною із сторін.

У судове засідання 24.03.2020 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд -

В С Т А Н О В И В

08.08.2018 між Приватним акціонерним товариством «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» (далі - Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (далі - Покупець, відповідач) укладено договір поставки № 6934-ДУ- УМТС-Т.

Відповідно до п.1.1. договору в порядку та на умовах, передбачених цим договором, Постачальник зобов`язується поставити у власність Покупця продукцію і/або обладнання виробничо-технічного призначення (надалі - «Продукція»), в асортименті, кількості, в терміни, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому Договорі та Специфікаціях, що є невід`ємними частинами цього Договору.

Покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію, що поставляється в його власність Продукцію відповідно до умов цього договору (п.1.2. договору).

Номери, та індекси стандартів, технічних умов та/або іншої технічної документації, якій має відповідати якість Продукції, що поставляється, зазначаються Постачальником у Специфікаціях до цього договору.

Постачальник зобов`язується одночасно з продукцією надати Покупцю технічну документацію на кожен вид Продукції (в тому числі, але не виключно, ГОСТ/ДСТУ, ТУ (копії витримки, які дозволяють ідентифікувати приналежність ТУ і його узгодження реєструючи ми органами, а також витримки, що стосуються правил безпеки, правил експлуатації, зберігання, транспортування, маркування, упаковки та утилізації Продукції, методів контролю і проведення випробування), іншу технічну документацію, або зазначити офіційні видання, за якими можливо ознайомитись з даною документацією (п.2.4. договору).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що поставка Продукції проводиться партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в терміни, узгоджені Сторонами в Специфікаціях до цього Договору. Під партією

Продукції Сторони розуміють будь-яку кількість Продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість та/або одним з товаросупровідним документом.

Постачальник зобов`язаний надати Покупцю наступні документи:

- рахунок;

- видаткову накладну;

- відповідні товаросупровідні накладні (залізничну/товарно-транспортну накладну/документ вантажоперевізника);

- сертифікат якості завода-виробника та/або паспорт;

- технічну документацію, передбачену п.2.4. договору.

Документи (окрім податкових накладних), Постачальник зобов`язується надати Покупцю одночасно з поставленою Продукцією (п.4.3. договору).

Згідно п.4.7. Договору датою поставки вважається дата, зазначена представником Покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником.

При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена представником Покупця на видатковій накладній

Зобов`язання Постачальника вважаються виконаними з моменту передачі Продукції в розпорядження Покупця в узгоджене місце призначення поставки в належній якості, комплектності, асортименті, кількості, в терміни, з якісними характеристиками, узгодженими Сторонами в Договорі і Специфікаціях до Договору. Зобов`язання Покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої Продукції, (п.4.8. Договору).

Відповідно до п.5.4. Договору (у редакції викладеній у додатковій угоді до Договору від 30.08.2019) розрахунки за поставлену Постачальником продукцію по специфікації від 16.08.2019 на загальну суму 124 200,00 грн. з ПДВ здійснюються Покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 5 (п`яти) робочих днів з 30 (тридцятого) календарного дня від дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого Покупцем рахунку та за умови надання Постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, передбачених розділом 4 даного Договору.

У відповідності до п.8.1. договору цей договір може бути скріплений печатками сторін, набуває сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов`язань, строк дії договору встановлюється до 31.12.2020.

У межах виконання Договору між сторонами укладена Специфікація від 16.08.2019 (далі - Специфікація), відповідно до умов якої Постачальник прийняв на себе зобов`язання з поставки Продукції, а саме - електродвигун 2АИУ 250М4 у кількості 1 шт. загальною вартістю 124 200,00 гривень з ПДВ.

Пунктом 1 Специфікації передбачено наступний строк поставки - до 30.08.2019.

Умови поставки - ЕХW (Інкотермс-2010), м.Суми, проспект Курський, 6 (п.3 Специфікації).

Вказаний договір та Специфікація підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками підприємств.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки.

Згідно із ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частин першої, другої статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Господарські зобов`язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч.1 ст.174 ГК України).

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки товару, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

На виконання умов договору 19.08.2019 позивачем здійснена поставка Продукції, а саме - електродвигун 2АИУ 250М4 у кількості 1 шт. на суму 124 200,00 гривень, що підтверджується видатковою накладною №539 від 19.08.2019, товарно-транспортною накладною №Р539 від 19.08.2019 та нарядом на отримання товарно-матеріальних цінностей №945 від 18.08.2019.

При цьому, у видатковій накладній №539 від 19.08.2019 зазначено: «Представник Покупця підписуючи накладну підтверджує, що перевірив та отримав разом з товаром повний комплект належним чином оформлених документів, надання яких передбачено умовами договору відповідно до якого здійснюється поставка товару. Претензій щодо неповноти оформлення документів не має.

Видаткова накладна №539 від 19.08.2019 та товарно-транспортна накладна №Р539 від 19.08.2019 підписані відповідачем без зауважень.

З урахуванням п.5.4. договору в редакції Додаткової угоди від 30.08.2019, оплата відповідач мала бути проведена до 25.09.2019 включно.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Як випливає з правової позиції Верхового Суду України, висловленої в постановах № 6-49цс12 від 06.06.2012; № 6-40цс11 від 14.11.2011, правовідношення, в якому боржник зобов`язаний передати гроші як предмет договору або сплатити їх як ціну договору, є грошовими зобов`язаннями.

Відповідач доказів оплати поставленої продукції на суму 124 200,00 гривень ані у визначений договором строк (до 25.09.2019), ані на момент прийняття рішення у справі суду не надав, а тому вказана сума є його боргом та підлягає стягненню на користь позивача.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобов`язання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 ЦК України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996 № 543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 вказаного Закону).

У пункті 6.8. договору визначено, що у випадку несвоєчасної оплати Продукції, Покупець, на письмову вимогу Постачальника, сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої Продукції, однак, не більше 5% від вартості своєчасно не оплаченої Продукції.

Враховуючи те, що судом встановлено порушення відповідачем умов договору та невиконання грошового зобов`язання, погодження між сторонами умов про відповідальність у вигляді пені, позивач має право на нарахування пені.

За розрахунком суду розмір пені за період з 26.09.2019 по 31.01.2020 становить 13 018,88 гривень.

Враховуючи, що розмір нарахованої пені перевищує визначене в п.6.8. договору обмеження у розмірі 5% від суми заборгованості (6 210,00 гривень), позовні вимоги підлягають задоволенню у заявленому розмірі - 6 210,00 гривень.

Крім того, позивачем заявлені до стягнення 3% річних в розмірі 1305,79 гривень за період з 26.09.2019 по 31.01.2020, , а також інфляційні втрати за період жовтень - грудень 2019 року в розмірі 745,20 гривень.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши поданий розрахунок трьох відсотків річних господарським судом встановлено, що він є арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

За здійсненим господарським судом перерахунком, виконаним за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», розмір інфляційних втрат за порушення строків оплати, який підлягає стягненню, становить 744,08 гривень, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у визначеному судом розмірі.

Щодо посилань відповідача на положення ст. 607 ЦК України та п.7.2. договору, як на підставу звільнення від виконання зобов`язання.

Зобов`язання згідно зі статтею 607 Цивільного кодексу України припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Йдеться про випадки, коли неможливість виконання зобов`язання зумовлена наявністю об`єктивних причин, що не залежить від волі сторін і не є наслідком їх дій, за які вони відповідають. Юридична неможливість виконання зобов`язання має місце тоді, коли вона викликана заборонами та обмеженнями, введеними шляхом прийняття органами публічної влади відповідних правових актів.

При цьому, суд зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за неналежне виконання чи невиконання зобов`язань за Договором, якщо це є наслідком форс-мажорних обставин/обставин непереборної сили та їх наслідків, що безпосередньо впливають на виконання Договору.

Форс-мажорними обставинами/обставинами непереборної сили відповідно до п.7.2. договору є, зокрема, заборона (обмеження) експорту/імпорту і тому подібне.

Сторона, для якої склалась неможливість виконання зобов`язань за цим договором в умовах, передбачених у п.7.2. договору, зобов`язана в розумний строк письмово повідомити іншу сторону (лист, факс, телеграф), з наступним поданням документа, відповідно до п.7.4. договору (п.7.3. договору).

Згідно з п.7.4. договору сторона, що заявила про настання форс-мажорних обставин, повинна надати відповідний документ компетентного органу України.

У випадку якщо такі обставини та/або їх наслідки тривають понад 2 місяці, кожна із сторін має право в односторонньому порядку відмовитись від договору. В цьому випадку сторона, яка повністю або частково виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від іншої сторони виконання зустрічного зобов`язання, а у випадку неможливості виконання, відшкодування прямих витрат, пов`язаних з виконанням зобов`язань за договором (п.7.5. договору).

Так, умовами укладеного між сторонами договору передбачено лише звільнення від відповідальності за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язань, а не повне звільнення від виконання зобов`язання.

Відповідно до ст.141 закону «Про торгово-промислові палати в Україні» такі установи засвідчують форс-мажорні обставини та видають відповідний сертифікат протягом 7 днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Також, відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, не надано відповідного документа компетентного органу України (Сертифіката Торгово-промислової палати України), розпорядження/наказу відповідного органу про заборону (обмеження) експорту/імпорту тощо.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до статей 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Будь-яких доказів на підтвердження неможливості виконання зобов`язання відповідачем суду не надано.

Подане представником відповідача Відкрите звернення №01/31 від 11.02.2020 Дніпропетровської територіальної організації Профспілки працівників вугільної промисловості судом в якості належного доказу не приймається, оскільки не стосується предмету доказування, та не встановлює жодних обставин для розгляду даної справи .

Тому судом не приймаються доводи відповідача про звільнення його від виконання покладеного на нього зобов`язання з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або п.7.2. договору.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (ст. 617 Цивільного кодексу України).

Сукупність вищевикладених обставин та матеріали справи спростовують наявні заперечення відповідача, що, в свою чергу, тягне за собою їх відхилення та залишення поза увагою суду, а також розцінюються як намагання витлумачити законодавство виключно на свою користь та ухилитися від цивільно-правової відповідальності.

Щодо розподілу судових втрат.

У п.1 ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положення ч.ч.1-3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, у позовній заяві міститься орієнтовний розрахунок судових витрат, який складається з 2 102,00 гривень судового збору та 5 000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 Цивільного процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;

3) розподіл судових витрат (стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

В той же час, на момент прийняття судом рішення позивачем не подано до суду детального опису отриманих послуг здійснених адвокатом, необхідних для правничої допомоги, із зазначенням які саме послуги були надані позивачу, зокрема, які саме процесуальні документи були складені адвокатом, скільки часу було витрачено адвокатом для їх складання, які документи були подані та отримані від імені Замовника адвокатом та чи пов`язані такі послуги з розглядом цієї справи тощо.

Отже, заявлені позивачем до відшкодування витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 гривень є недоведеними та непідтвердженими належними доказами, а тому розподілу підлягають лише фактично понесені витрати зі сплати судового збору.

Згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 185, 191, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р I Ш И В

Позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про стягнення заборгованості за договором поставки №6934-ДУ-УМТС-Т від 08.08.2018 у розмірі 132 460,99 гривень з яких: 124 200,00 гривень основна заборгованість за договором поставки, 6 210,00 гривень пеня, 1 305,79 гривень 3% річних, 745,20 гривень інфляційних збитків - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (85043, Донецька область, місто Добропілля, місто Білицьке, вулиця Красноармійська, будинок 1А; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» (40020, місто Суми, проспект Курський, будинок №6; ) 124 200,00 гривень основної заборгованості, 6 210,00 гривень пені, 1 305,79 гривень 3% річних, 744,08 гривень інфляційних збитків, а також 2 101,98 гривень судового збору.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 1,12 гривень інфляційних збитків - відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 24.03.2020 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27.03.2020.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» (40020, Сумська область, місто Суми, проспект Курський, будинок 6; )

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (85043, Донецька область, місто Добропілля, місто Білицьке, вулиця Красноармійська, будинок 1А; )

Суддя С.М. Фурсова