ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" березня 2020 р. Cправа № 902/985/19

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Кузьменко В.В.

Представники сторін не з`явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом:Фізичної особи-підприємця Тєлєги Лариси Іванівни ( АДРЕСА_1 )

до:Фізичної особи-підприємця Рагімової Лариси Мирославівни ( АДРЕСА_2 )

про розірвання договору підряду та стягнення 20494,93 грн. збитків

В С Т А Н О В И В :

22.11.2019 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява № б/н від 18.11.2019 Фізичної особи-підприємця Тєлєги Лариси Іванівни до Фізичної особи-підприємця Рагімової Лариси Мирославівни про розірвання договору підряду та стягнення 20494,93 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору підряду від 15.05.2019 індивідуальний номер замовлення 4549, в частині виготовлення та передачі виробів.

Ухвалою від 25.11.2019 року відкрито провадження у справі №902/985/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 19 грудня 2019 р.

Ухвалою від 19.12.2019 відкладено підготовче засідання на 21.01.2020 з підстав викладених у відповідній ухвалі.

21.01.2020 у визначений судом час 11:00 год. підготовче засідання не відбулось у зв`язку з знеструмленням електричної мережі суду, про що складено відповідний акт.

Ухвалою від 21.01.2020 продовжено строк підготовчого провадження по справі №902/985/19 на 30 днів та призначено підготовче засідання у справі на 17.02.2020.

Ухвалою від 17.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу №902/985/19 для судового розгляду по суті на 24 лютого 2020 р. та зазначено, що в разі неявки представників сторін на визначену дату, призначити справу для судового розгляду по суті на 17 березня 2020 р.

24.02.2020 представники сторін не з`явились, про що зазначено у протоколі судового засідання від 24.02.2020.

17 березня 2020 до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними в ній доказами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання 17.03.2020 представники сторін не з`явились. Разом з тим, сторони повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи ухвалою суду, зокрема позивач обізнаний про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується поданою до суду заявою, конверт з ухвалою направлений на адресу відповідача повернувся до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання».

За таких обставин, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 17.03.2020, в зв`язку з неявкою представників сторін, суд долучив до матеріалів справи вступну та резолютивну частину рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

15.05.2019 між Фізичною особою-підприємцем Тєлєгою Ларисою Іванівною (далі позивач, в договорі - Замовник) та Фізичною особою-підприємцем Рагімовою Ларисою Мирославівною (далі відповідач, в договорі - Виконавець) укладено договір індивідуальний номер замовлення 4549, згідно п. 1.1. якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій (далі Вироби) за розцінками Виконавця.

Замовник зобов`язується оплатити і прийняти готові Вироби відповідно до умов цього Договору (п. 1.2. Договору).

Якість Виробів, що поставляється за Договором, повинна відповідати технічним умовам Виконавця, нормам якості для даного виду Виробів (п. 1.3. Договору).

Правила експлуатації Виробів викладені в Додатку № 1, який є невід`ємною частиною даного Договору. Кількість, комплектація і розмір Виробів вказані у технічному кресленні, яке є невід`ємною частиною даного Договору (п. 1.9. та п. 1.10. Договору).

Вартість Виробів становить: 25000,00 грн. Завдаток: 10000,00 грн. Другий платіж по договору сплачується Замовником, по остаточному виготовленню конструкцій, в розмірі 10000,00 грн. Третій платіж по договору сплачується замовником, після виконання робіт Виконавцем в розмірі 5000,00 грн (п.п. 2.1., 2.2., 2.4. та 2.5. Договору).

Замовник зобов`язується сплатити вартість Виробів, що складає 25000,00 грн. не пізніше умов передбачених пунктами 2 даного Договору (п. 3.1. Договору).

Виконавець зобов`язується передати у власність Замовника виготовлені Вироби протягом 45 робочих днів (п. 3.2. Договору).

Замовник повідомляється про передачу Виробів за добу. Замовник зобов`язується прийняти готові Вироби особисто або забезпечити присутність свого представника (п. 3.6. Договору).

Обов`язки Виконавця за цим Договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання Замовником акту прийому-передачі Виробів (п. 3.10. Договору).

Договір діє з дня підписання до повного виконання Сторонами всіх зобов`язань. Договір набирає чинності за наявності печатки (п. 3.13. Договору).

На виконання умов Договору індивідуальний номер замовлення 4549 від 15.05.2019 позивач сплатив відповідачу аванс в розмірі 10000,00 грн, що підтверджує Товарний чек №137 від 15.05.2019 на суму 10000,00 грн з підписом та відтиском печатки відповідача.

За твердженням позивача, представник відповідача в телефонному режимі повідомив позивача про готовність Виробів і необхідність проведення другого платежу по договору.

27.05.2019 позивач здійснив другий платіж на виконання п. 2.4. Договору в розмірі 10000,00 грн, що підтверджує Товарний чек №2 від 15.05.2019 на суму 10000,00 грн з підписом та відтиском печатки відповідача.

Відповідач відповідно до умов договору протягом 45 робочих днів з дня отримання другого платежу мав поставити позивачу готові Вироби, разом з цим відповідач в зазначений строк до 01.08.2019 вироби позивачу не поставив.

Позивач 19.09.2019 звернувся до відповідача з претензією № 19/09, в якій поставив вимоги: розірвати Договір індивідуальний номер замовлення 4549 від 15.05.2019 та відшкодувати збитки за договором в розмірі 20087,50 грн в наслідок не виконання договору в 30-денний строк з моменту отримання даної претензії. Претензія направлена на адресу відповідача повернулась позивачу з відміткою поштового зв`язку «за закінчення терміну зберігання» (а.с. 19).

Як зазначено позивачем в позовній заяві, на день подачі позовної заяви відповідач не виконав обов`язку передачі Виробів та не повернув передоплату у розмірі 20000,00 грн.

Відповідачем зазначені обставини жодним чином не спростовані.

Крім того позивач зазначає, що в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, вважає за необхідне розірвати договір, стягнути з останнього 20000,00 грн - суму попередньої оплати, 180,00 грн. - індексу інфляції, 124,93 - 3% річних та 190,00 грн. - неустойки.

Вище викладені обставини, стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до положень ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частиною 1 ст. 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені положеннями ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання.

Відповідно ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами Договір, укладений сторонами за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2 - 4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Відповідно до ст. 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Згідно ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Статтею 843 ЦК України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Статтею 852 Цивільного кодексу України встановлено, що за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного 15 травня 2019 року між сторонами договору індивідуальний номер замовлення 4549, згідно п. 1.1. якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій (далі Вироби) за розцінками Виконавця.

Сторони у вищевказаному правочині погодили предмет, ціну та строк виготовлення та передачі Виробів.

15 травня 2019 року, на виконання п. 2.2. Договору, позивач сплатив завдаток в розмірі 10000,00 грн та на виконання п. 2.4. Договору 27.05.2019 року позивач сплатив другий платіж в розмірі 10000,00 грн, що підтверджується наявними в справ доказами.

Проте, в порушення умов вищевказаного Договору відповідач своїх обов`язків не виконав, виготовлені вироби в строк встановлений п. 3.2. Договору не передав.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи позивача відповідач жодними належними доказами не спростував.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписом п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Так, статтею 188 ГК України передбачено порядок зміни та розірвання господарських договорів, відповідно до якого зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Отже, за змістом наведеної норми, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається.

У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін. (ч. 4 ст. 188 ГК України).

Розірванням договору є припинення договірного зобов`язання, тобто зникнення правового зв`язку між сторонами договірного зобов`язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи 19.09.2019 року позивачем направлено відповідачу претензію про розірвання договору, повернення грошових коштів попередньої оплати та збитків.

Претензія направлена на адресу відповідача повернулась позивачу з відміткою поштового зв`язку «за закінчення терміну зберігання» (а.с. 19).

Відповідно до статі 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до вимог ч.2-5 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Таким чином, частина третя статті 653 ЦК України, частина четверта статті 188 ГК України також зазначає, що договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду.

При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Разом з тим сторона, яка ставить питання про розірвання договору має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною.

Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склались у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Вина сторони, що припустилась порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і взагалі для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання з перерахування відповідачеві завдатку та другого платежу в загальному розмірі 20000,00 грн., водночас відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з передачі у власність Замовнику виготовлені вироби, які встановлені умовами договору індивідуальний номер замовлення 4549 від 15.05.2019 року, що є істотним порушенням Договору відповідачем, оскільки відповідач значною мірою позбавив позивача можливості на отримання замовлених виробів, на які він розраховував при укладенні договору, чим порушив права позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про розірвання договору індивідуальний номер замовлення 4549 від 15.05.2019 року є обґрунтованими та позов у зазначеній частині вимог підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про повернення попередньої оплати суд зазначає наступне.

Господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 202 ГК України).

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання договору або повернення попередньої оплати в сумі 20000,00 грн. не надав та доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення попередньої оплати є обґрунтованою та підлягає задоволенню у заявленій позивачем сумі.

Крім суми попередньої оплати, позивач просить суд стягнути з відповідача, 180,00 грн. - індексу інфляції, 124,93 - 3% річних та 190,00 грн. - неустойки.

З приводу заявлених позивачем вимог про стягнення неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, слід зазначити, що учасники господарських відносин в силу приписів ст. 216 ГК України несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (п. 1 ст. 218 ГК України).

Порушенням зобов`язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 4.4. Договору сторони передбачили, що у випадку невиконання п. 3.2. Договору Виконавець зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі 0,01% від вартості даного Договору за кожний день прострочення.

Суд здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми неустойки помилки не виявив, а тому заявлена позивачем вимога про стягнення 190,00 грн. - неустойки, є такою що передбачена договором та законом, а тому підлягає задоволенню у розмірі заявленому позивачем.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право вимоги повернення суми попередньої оплати є правовим наслідком невиконання продавцем обов`язку з поставки, і не може вважатись грошовим зобов`язанням (ч. 2 ст. 693 ЦК України).

Грошовим є зобов`язання, яке передбачає передачу грошей як предмета договору або їх сплату як ціни договору.

Зобов`язання поставити (передати) товар не набуває характеру грошового внаслідок повернення/стягнення коштів за його невиконання.

За таких обставин, застосування позивачем приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо нарахування й стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних є помилковим, оскільки стягнення з виконавця суми попередньої оплати, перерахованої за договором підряду, не вважається грошовим зобов`язанням в силу ст. 625 ЦК України.

За приписами ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Разом з цим, Договором розмір таких процентів встановлено не було.

Оскільки стягнення з відповідача суми попередньої оплати за Договором не є наслідком порушення ним грошового зобов`язання, адже відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за невиготовлені вироби, вимоги позивача про стягнення з відповідача 180,00 грн. - індексу інфляції та 124,93 - 3% річних не підлягають задоволенню, адже є безпідставними та необґрунтованими.

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати Договір індивідуальний номер замовлення 4549 від 15.05.2019 щодо виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій, укладений між Фізичною особою-підприємцем Тєлєгою Ларисою Іванівною та Фізичною особою-підприємцем Рагімовою Ларисою Мирославівною.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Рагімової Лариси Мирославівни ( АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Тєлєги Лариси Іванівни ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_2 ) 20000,00 грн - попередньої оплати, 190,00 грн - неустойки та 3784,84 грн - відшкодування витрат на сплату судового збору.

4. У частині стягнення з відповідача 180,00 грн. - індексу інфляції та 124,93 - 3% річних - відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 27 березня 2020 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу ( АДРЕСА_1 )

3 - відповідачу ( АДРЕСА_2