ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.03.2020 м. Ужгород Справа № 907/113/18

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Мешко Р.В.

розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 , м. Ужгород до ОСОБА_1 , м. Будапешт Угорська Республіка та до ОСОБА_2 , м. Ужгород за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватне акціонерне товариство "Ужгородський завод Електродвигун", м.Ужгород, товариство з обмеженою відповідальністю "Гал ЛТД", м.Ужгород, товариство з обмеженою відповідальністю "Матяш і Матяш",м.Ужгород, ОСОБА_3 про визнання вчиненим під впливом насильства і недійсним правочини та витребування з володіння майна на загальну вартість 281 082,34 грн.

За участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача 1 - Ракущинець Андрій Андрашович, довіреність № 623 від 13.04.2018 року

від відповідача 2 - Ракущинець Андрій Андрашович, довіреність № 622 від 13.04.2018 року

від третіх осіб 1, 2, 3 - Ракущинець Андрій Андрашович, представник за довіреністю

від третьої особи 4 - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , м.Ужгород звернувся до господарського суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 , м.Будапешт Угорська Республіка та до ОСОБА_2 , м.Ужгород за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватне акціонерне товариство "Ужгородський завод Електродвигун", м.Ужгород, товариство з обмеженою відповідальністю "Гал ЛТД", м.Ужгород, товариство з обмеженою відповідальністю "Матяш і Матяш",м.Ужгород про визнання вчиненим під впливом насильства і недійсним правочини, а саме: договір дарування цінних паперів від 29.12.2009 року №2851, договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЛ ЛТД" від 29.12.2009 року №2846, договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Матяш і Матяш" від 29.12.2009 року №2847 та витребування з володіння майна на загальну вартість 281082,34 грн. , у відповідності до ст.ст.203,215,216,231, 261 та 288 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2018 у задоволенні позову ОСОБА_1 , м. Ужгород про визнання вчиненим під впливом насильства і недійсним правочини, а саме: договір дарування цінних паперів від 29.12.2009 року №2851, договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЛ ЛТД" від 29.12.2009 року №2846, договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Матяш і Матяш" від 29.12.2009 року №2847 та витребування з володіння майна на загальну вартість 281082,34 грн. відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 27.03.2019 частково задоволено скаргу ОСОБА_1 , рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2018 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 скасовано, справу №907/113/18 направлено на новий розгляд.

Верховний Суд скасовуючи рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2018 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 зазначив про те, що господарські суди належним чином не врахували і не перевірили доводи позивача про те, що оспорювані правочини було вчинено ним під впливом психологічного тиску (залякування) щодо нього чи членів його сім`ї, родини або їх майна з боку відповідача-1 чи третіх осіб. Не враховано зазначені у вироку обставини, за яких було порушено цю кримінальну справу щодо ОСОБА_1 , і не досліджено чи не свідчать вони про вчинення спірних правочинів за відсутності справжньої волі позивача.

Передаючи справу № 907/113/18 на новий розгляд Верховний суд зазначив, що при новому розгляді справи суду необхідно взяти до уваги вказане, належним чином дослідити всі наявні в матеріалах справи докази згідно з вимогами ст. 86 ГПК України, «почути сторони». Надати належну правову оцінку вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2016, яким визнано ОСОБА_1 (позивача) невинуватим у пред`явленому йому за заявою відповідача -1 обвинуваченні за ч. ч. 1, 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України та виправдано. З урахуванням вказаного, на підставі ретельного дослідження всіх доказів, встановити чи є факт виправдання ОСОБА_1 за ч. ч. 1, 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України свідченням того, що спірні правочини було ним вчинено під час розслідування кримінальної справи за відсутності його внутрішньої волі, під психологічним тиском.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Закарпатської області від 17.04.2019 справу передано на розгляд судді О.Ф. Ремецькі.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 22.04.2019 відкрито загальне позовне провадження у розгляді справи №907/113/18 та призначено підготовче засідання на 20.05.2019.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 17.09.2019 року за клопотанням позивача вживались заходи забезпечення позову.

Ухвалою суду від 04.12.2019 за згодою представників позивача та відповідачів закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 грудня 2019 року.

У судовому засіданні 18.12.2019 відповідно до ст. 216 ГПК України, на стадії вступного слова, оголошено перерву на 22 січня 2020 року на 14:30 год.

У засіданні суду 22.01.2020 за згодою представників сторін оголошено перерву на 03.02.2020. ОСОБА_3 повідомлено про дачу та час проведення судового засідання ухвалою повідомленням у порядку вимог ст. 120 ГПК України.

В судовому засіданні відповідно до ст. 216 ГПК України та враховуючи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошено перерву на 10 лютого 2020 р. на 15:30 год. ОСОБА_1 , м. Ужгород та ОСОБА_3 повідомлено про дачу та час проведення судового засідання ухвалою повідомленням у порядку вимог ст. 120 ГПК України.

У засіданні суду 10.02.2020 відповідно до ст. 216 ГПК України та враховуючи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошено перерву на 21.02.2020.

21.02.2020 засідання суду не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Ремецькі О.Ф. у відрядженні 21.02.2020 згідно Наказу №024-51/4 від 18.02.2020 року.

02.03.2020 за клопотанням представника відкладення розгляду справи по суті на 10 березня 2020 р. на 14:30 год. ОСОБА_1 , м. Ужгород повідомлено про дачу та час проведення судового засідання ухвалою повідомленням у порядку вимог ст. 120 ГПК України.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, письмових поясненнях та заявах по суті спору посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Вказує на те, що 29 грудня 2009 року між ним та відповідачем 1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є батьком позивача, під впливом примусу та насильства були укладені договори дарування, а саме: договір дарування цінних паперів, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич H.A. за реєстром № 2851, за яким у власність ОСОБА_5 перейшли 19608234 шт. простих іменних акцій ВАТ „Ужгородський завод Електродвигун" (м. Ужгород, вул. Блисгіва /Краснодонців/, 1), номінальною вартістю 196082, 34 гривень; договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю „Гал Лтд" (м.Ужгород, вул. Блисгіва /Краснодонців/, 1), посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич H.A. за реєстром № 2846, за яким у власність ОСОБА_5 перейшли 100 відсотків загального розміру статутного капіталу ТОВ „Гал Лтд" вартістю 52 500,00 гривень; договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю „Матяш і Матяш" (м. Ужгород, вул. Блистіва /Краснодонців / , 1), посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич H.A. за реєстром № 2847, за яким у власність ОСОБА_5 перейшли 51 відсотків вартістю 32 500, 00 гривень від загального розміру статутного капіталу ТОВ «Матяш і Матяш», зареєстрованого в розмірі 65 000,00 грн.

В посилання на обставини, що підтверджують примус та здійснення психічного впливу при укладенні вказаних договорів, позивач зазначає, що 27 листопада 2009 року за надуманою скаргою ОСОБА_1 , відповідача 1 у даній справі, в якій звинувачено позивача в тому, що він за домовленістю з іншими особами - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , позбавив його права власності на цінні папери приватного акціонерного товариства „Ужгородський завод „Електродвигун", у зв`язку з чим проти позивача було порушено кримінальну справу по обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, ч. З ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

20 вересня 2016 року вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області позивача у даній справі було визнано невинуватим та виправдано за всіма статтями обвинувачення, який 08 грудня 2017 року ухвалою апеляційного суду Закарпатської області залишений без змін і набув законної сили.

Вказує на те, що з перших днів досудового слідства на нього чинився моральний тиск, були погрози довгим тюремним ув`язненням, були проведені обшуки, арештоване все майно, постійно наголошувалось, що у будь-який момент може буде обрано міру запобіжного заходу - тримання під вартою. Як зазначає позивач, основою всіх погроз була вимога все визнати та відчужити на користь відповідача 1 - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , всі належні позивачу корпоративні права у всіх без винятку товариствах та підприємствах і лише така дія дасть змогу уникнути арешту і реального строку покарання. Наголошує, що постійні тиск і погрози завдавали йому не тільки фізичних і душевних страждань, а й зумовили перебуванні у стані постійного стресу і страху, як за себе, так і за близьких, і тому, маючи єдине бажання припинити моральне насилля, ним було визнано все, що вимагалося і погоджено переписати на відповідача 1 всі корпоративні права. Після цього, під погрозою обмеження свободи змушений ще тривалий час давати «визнавальні» покази і вперше відмовився від них лише на судовому засіданні у справі № 308/18782/13-к, пояснивши, що надавав такі покази внаслідок застосування недозволених методів слідства, а саме в результаті вчиненого психологічного тиску з боку слідства і відповідача 1-ОСОБА_1 , де і було заявлено, що саме під тиском були укладені спірні договори.

Позивач наводить доводи про те, що застосування до нього психологічного тиску свідчить, перш за все вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 вересня 2016 року, в якому, зокрема, зазначено, що „пояснення підсудного про те, що надав визнавальні покази на досудовому слідстві під впливом застосування до нього слідчим недозволених методів слідства, а також аналогічні пояснення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (свідки), які в судовому засіданні заявили, що надавали покази на досудовому слідстві під впливом застосування до них слідчим недозволених методів слідства суд оцінив як правдиві та прийняв до уваги на підставі досліджених доказів". Також, у вироку судом проаналізовано, що 20 січня 2010 року, як тільки позивач визнав себе на досудовому слідстві винним, слідчий ОСОБА_10 виніс постанову, якою було за п. 2 ст. 6 КПК України закрите кримінальне провадження відносно інших осіб по справі - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Судом у вироку зафіксовані свідчення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які ствердили, що під психологічним тиском слідчого, який погрожував їм затриманням та під тиском і залякуванням з боку потерпілого ІНФОРМАЦІЯ_2 знову ж таки через нотаріуса Малинич H.A. також переписали все належне їм майно на користь ОСОБА_1 і тільки після таких дій тиск відносно них припинився. Даючи оцінку вищезазначеному, місцевий суд прийшов до висновку, що доводи обвинуваченого (позивача у даній справі) та доводи свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про те, що надавали покази на досудовому слідстві під впливом застосування до них слідчим недозволених методів слідства заслуговують на увагу та оцінює їх як правдиві, проте, як констатує суд «незважаючи на наявні у справі докази нелюдського та такого, що принижує гідність, поводження з підсудним ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_7 , на виконання постанови суду від 23 жовтня 2015 року про застосування недозволених методів слідства, ретельне та ефективне розслідування проведено не було». Суд апеляційної інстанції в ухвалі також зафіксував покази позивача та вчинення на позивача під час досудового слідства тиск та погрози.

В поясненнях по суті справи поданих 18.07.2019 позивач вимагає у суду надати належну оцінку вказаним доводам з урахуванням того, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 20.09.2016 залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 08.12.2016 та ухвалою Касаційного кримінального суду від 12.03.2019, позивача визнано невинуватим у пред`явленому йому за заявою відповідача - 1 обвинувачені за ч. ч. 1,3 ст.358, ч.4 ст. 190 КК України та виправдано.

Окрім того, просить суд прийняти до уваги, те що Територіальне управління, розташоване у м.Львів, Державного Бюро Розслідувань винесло постанову від 18.06.2019 року, у кримінальній справі внесеній в ЄРДР №0000120 від 07.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.364 КК України, якою визнано позивача потерпілим на стадії досудового розслідування. Досудове розслідування проводиться у зв`язку з зловживанням владою та службовим становищем прокурором ОСОБА_13 і слідчим ОСОБА_10 під час розслідування кримінальної справи №308/18782/13-к.

Поданим 20.01.2020 після закриття підготовчого провадження клопотанням про приєднання доказів представник позивача просить долучити фотокопії окремих документів кримінальної справи №9707109 від 27.11.2009 року до матеріалів справи та звертає увагу суду на фактичні обставини які містяться у вказаних документах, що також підтверджують доводи про зловживання владою та службовим становищем ОСОБА_10 та ОСОБА_13

Стверджує, що наведені обставини крім іншого підтверджуються показами свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 що містяться в матеріалах справи.

При цьому, за доводами позивача, зацікавленість та вплив відповідача 1 - ОСОБА_1 на слідчого і прокурора підтверджується тим, що за створення штучного обвинувачення проти позивача за вимоги передачі майна на користь ОСОБА_1 з погрозою обмеження прав і свобод позивача та близьких йому осіб, вони отримали винагороду за свої беззаконні дії: переписаний під тиском свідком ОСОБА_14 за довіреністю на відповідача ОСОБА_5 автомобіль Фіат Пунто , державний номер НОМЕР_1 , був переданий у користування та розпорядження слідчому ОСОБА_10 ; прокурор ОСОБА_16 отримав одне із приміщень, яке перебувало на балансі „ВАТ „Ужгородський завод Електродвигун" за адресою Краснодонців , 1, де його дружина нотаріус ОСОБА_17 . до цього часу провадить нотаріальну діяльність.

Позивач зазначає, що йому стало відомо про те, що у 2010-2011 роках відповідач ОСОБА_1., з метою недопущення реституції та ускладнення відновлення порушених прав та законних інтересів позивача, відчужив належні позивачу акції і корпоративні права на користь відповідача 2-ОСОБА_2, яка на день подання цієї позовної заяви є єдиним власником ТОВ „Гал Лтд", ТОВ „Матяш і Матяш" і володільцем контрольного пакету акцій (77,12 відсотків) ПрАТ „Ужгородський завод Електродвигун". Договори дарування цінних паперів ПрАТ „Ужгородський завод Електродвигун" та про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі ТОВ „Гал Лтд" і ТОВ „Матяш і Матяш" були вчинені під впливом насильства, тобто майно вибуло з володіння позивача без його волі, а під тиском і примусом, і незважаючи, що внаслідок незаконного вибуття майна із власності позивача воно перейшло у власність іншої особи відповідача 2-ОСОБА_2 , у зв`язку з чим позивач наполягає на наявності обґрунтованого права на повернення цього майна шляхом його витребування. Крім того, на переконання позивача, відповідач 2-ОСОБА_2 не являється тим набувачем майна, яка не знала і не могла знати, яким чином відповідач ОСОБА_1. набув вказане майно, за тієї підстави, що являється його дружиною, тобто у розумінні ст. 388 ЦК України вона не являється добросовісним набувачем.

Позивач звертає увагу суду на те, що саме у власність відповідача 2- ОСОБА_2 перейшло абсолютно все майно, яке в ході кримінальної справи було переоформлено на відповідача 1- ОСОБА_5 , це і десять приватних підприємств „Кабельні системи Горват і Горват 1-5" і „Кабельні системи Горват і Горват 16-20", власником яких являвся позивач і на які, також під примусом, було оформлено довіреність на розпорядження, а також майно, в т.ч. нерухоме, належне свідкам ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , крім автомобіля, який був відповідачем ОСОБА_1. переданий слідчому ОСОБА_10 в повне розпорядження.

Враховуючи наведене вважає, що протягом досудового слідства і до постановлення ухвали апеляційним судом 08 грудня 2017 року він знаходився у залежному становищі від батька, слідчого, прокурора, які негативно впливали на його свідомість і волю, і тому під страхом настання вкрай невигідних для себе наслідків, виключно з метою уникнути більш істотної шкоди своїм законним інтересам, був змушений укласти наведені вище оспорюванні договори дарування корпоративних прав безоплатно, тобто на невигідних для себе умовах, віддавши належне майно особі, за заявою якої розпочалося кримінальне переслідування стосовно позивача, чого б ніколи не було вчинено за звичайних обставин і при вільному волевиявленні.

Порушення проти нього кримінального провадження за ініціативою відповідача 1- ОСОБА_1 , тривале безпідставне досудове слідство, в ході якого, як констатували суди першої та апеляційної інстанцій, так і не було здобуто доказів вини позивача, проте залякування та психічний тиск на нього з боку відповідача - ОСОБА_1 та працівників правоохоронних органів тривали і протягом судового розгляду кримінальної справи, дають всі підстави вважати, що насильство проти позивача, що виявлялося у кримінальному переслідуванні, залякуваннях і погрозах, припинилися 08 грудня 2017 року з моменту набрання законної сили виправдувальним вироком суду.

У зв`язку з чим, вказує, що до вказаного часу в нього не було змоги звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, відтак просить суд позовні вимог задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі у поданому спільному відзиві проти позову заперечують повністю, з усіма обставинами справи, наведеними в ньому, не погоджуються та вважають позов не обґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного: наведені доводи позивача щодо вчинення морального тиску на позивача з перших днів досудового слідства, погрози позивачу довгим терміном тюремного ув`язнення, проведення обшуків та арештів майна, за наслідком яких було укладення оспорюванні договорів дарування не відповідають фактичним обставинам справи, є завідомо неправдивими, голослівними та такими, що не підтверджуються жодними доказами.

В заперечення доводів позивача посилаються на те, що вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 вересня 2016 року у справі №308/18782/13-к, на який вказує позивач, в силу приписів ст.ст.75, 76, 77 ГПК України не може бути прийнятий судом до уваги в якості належного та допустимого доказу на підтвердження факту вчинення відповідачем 1 - ОСОБА_1 , заступником прокурора міста ОСОБА_13 та слідчим ОСОБА_10 примусу та психологічного впливу на позивача з метою укладення ним оспорюваних Договорів дарування від 29.12.2009 року за р.№№2851,2846,2847, оскільки вказаним вироком визнано ОСОБА_5 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1, ч.3, ст.358 КК України та за ч.4 ст.190 КК України та виправдано його за вказаними статтями звинувачення.

Так, відповідачі наголошують, що органом досудового розслідування підсудний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинувачувався в тому, що діючи самостійно з метою заволодіння шахрайським шляхом чужим майном - сертифікат акцій про володіння акціями 74,7 відсотків всіх акцій ВАТ «Ужгородського заводу «Електродвигун», загальною вартістю 189 188,00грн. за допомогою підроблених документів заволодів акціями ВАТ «Ужгородського заводу «Електродвигун», загальною вартістю 189 188,00 грн., чим завдав ОСОБА_1 (відповідаччу-1) матеріальної шкоди в особливо великих розмірах, на загальну суму 1189188,00 грн., у зв`язку з чим, відповідачі вказують, що вказаний вирок суду є обов`язковим для господарського суду виключно лише в питанні, чи мали місце шахрайські дії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у пред`явленому злочині. Та звертають увагу на те, що даним вироком суду не встановлюються та не досліджуються обставини вчинення будь-яких дій з боку ОСОБА_1 , 1942 р .н. , заступника прокурора міста ОСОБА_13. та слідчого ОСОБА_10 щодо висловлення погроз ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 морального тиску на нього та примусу його до укладення оспорюваних договорів дарування від 29.12.2009 року за р.№№2851,2846, 2847, а тому посилання на такий вирок в якості доказу є неправомірним та не може бути прийнято господарським судом до уваги.

Крім того, посилаються на те, що зі змісту вироку суду в матеріалах кримінальної справи наявна відповідь начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області Л.Гангур, згідно якої із зібраних матеріалів підстав для проведення службової перевірки щодо ОСОБА_13 не встановлено та наявний висновок заступника начальника відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області про те, що відомості з приводу недозволених методів слідства стосовно підсудного ОСОБА_1 свого підтвердження не знайшли.

В клопотанні поданому 18.07.2019 про приєднання доказів представник відповідачів просить приєднати до матеріалів справи копію постанови про закриття кримінального провадження від 31.01.2019 року, винесену слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Львівської області Савчук Л.О. відповідно до якої кримінальне провадження №0000030 від 11.02.2016 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях колишнього заступника прокурора м. Ужгород ОСОБА_13 та колишнього начальника відділення СЧ СУ ГУ МВСУ у Закарпатській області ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1. ст.365 КК України.

Наводить доводи про те, що даною постановою про закриття кримінального провадження підтверджується відсутність фактів перевищення влади або службових повноважень колишнім заступником прокурора м. Ужгород ОСОБА_13 та колишнім начальником відділення СЧ СУ ГУ МВСУ у Закарпатській області ОСОБА_10 , що в свою чергу свідчить про не вчинення вказаними особами психологічного тиску та примусу на позивача, та спростовує наведені позивачем обставини.

Разом з тим, представник відповідачів звертає увагу суду, що додатковим підтвердженням вказаного є покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , які знаходяться в матеріалах справи.

Крім того в клопотанні про приєднання доказів від 07.08.2019 представник відповідачів вказує на те, що покази свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 є неправдивими, сумнівними та такими, що суперечать фактичним обставинам справи, в зв`язку з чим підлягають відхиленню судом. На підтвердження чого зазначає, що даними свідками неодноразово змінювались покази під час досудового та судового слідства в кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_1 та просить долучити до матеріалів справи копію листа слідчого відділу Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області від 06.08.2019 року №9245/106/25/1-2019, копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001216 від 18.04.2019.

Таким чином, відповідачі вважають абсолютно безпідставними посилання позивача щодо застосування до нього психологічного тиску, про яке свідчить перш за все вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 вересня 2016 року, в якому, зокрема зазначено, що «пояснення підсудного про те, що надав визнавальні покази на досудовому слідстві під впливом застосування до нього слідчим недозволених методів слідства, а також аналогічні пояснення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (свідки), які в судовому засіданні заявили, що надавали покази на досудовому слідстві під впливом застосування до них слідчим недозволених методів слідства суд оцінив як правдиві та прийняв до уваги на підставі досліджених доказів», оскільки вказана оцінка суду не підтверджена жодними доказами, а тому у відповідності до 4.7 ст. 75 ГПК не є обов`язковою для господарського суду та не може бути прийнята ним до уваги.

Також, стверджують, що про факт відсутності будь-якого примусу позивача до укладення даних договорів дарування безпосередньо свідчить зміст цих договорів, зокрема, в фабулі договору дарування цінних паперів від 29.12.2009 року за №2851 зазначено, що сторони уклали даний договір, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, а в пунктах 6 договорів про передачу шляхом дарування часток в статутному капіталі ТОВ «Гал ЛТД» та ТОВ «Матяш і Матяш» від 29.12.2009 року за №№,2846, 2847 зазначено, що сторони підтверджують, що укладення договору відповідає їхнім інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їхній внутрішній волі; умови договору зрозумілі, і відповідають реальній домовленості сторін.

Крім того, заявляють, що зі змісту вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2016 року та ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 08.12.2017 року, вбачається, що під час судового розгляду кримінальної справи №308/18782/13-к позивач стверджував, що насильство, психологічний тиск та примус на нього припинився після відчуження належного йому майна на користь батька ОСОБА_1. , 1942 р . н., тобто 29 грудня 2009 року, дати укладення оспорюваних договорів, а тому саме з цієї дати в силу ч.2 ст.261 ЦК України починається перебіг строк позовної давності за вимогами про визнання їх недійсними. З аналогічних підстав, за позовними вимогами про витребування спірного майна від відповідача ОСОБА_2 починається перебіг строку позовної давності з 29 грудня 2009 року. Відповідачі вважають, що оскільки позовна заява із вимогами про визнання недійсними оспорюваних договорів та витребування спірного майна з володіння ОСОБА_2 подана до господарського суду 26 лютого 2018 року, тобто із пропущенням строку позовної давності, тому на підставі п.4 ст.267 ЦК України у задоволенні такого позову судом має бути відмовлено за безпідставністю та у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

У поданій відповіді на відзив позивач із відзивом не згідний, вважає його необґрунтованим, таким, в якому одні аргументи протирічать іншим, позицію відповідачів не доведеною, а доданий письмовий доказ таким, що не містить даних, які мають відношення до даної справи та значення для її вирішення.

В заперечення доводів відповідачів щодо неналежності як доказу вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 вересня 2016 року у кримінальній справі № 308/18782/13-к, вказує, що саме у вироку зазначені ті обставини, які підтверджують заявлені позовні вимоги, а сам вирок є належним письмовим доказом, одержаним без порушення закону. Що стосується доведення позивачем наявності психологічного тиску на момент укладення правочинів, позивач вказує, що такі не можна розглядати з позиції презумпції їх правомірності, оскільки ці правочини не визнаються позивачем, як стороною, і оспорюються в даній справі, прошу суд розглянути всі фактичні обставини, за яких були укладені оспорювані договори, у їх сукупності: позивач є дарувальником за оспорюваними правочинами, звинувачувався у скоєнні кримінального злочину саме проти обдаровуваного, наявність кримінальної справи проти позивача була порушена саме за заявою обдаровуваного, оспорювані правочини були укладені позивачем в обмін на обіцяння припинити проти нього кримінальне переслідування, залякування позивача особисто та погрози його близьким особам та їх правам і свободам, а також те, що крім оспорюваних у цій справі правочинів позивачем передано всі права на чотирнадцять приватних підприємств „Кабельні системи Горват і Горват 9-15" і „Кабельні системи Горват і Горват 21-27", де був одноосібним власником, шляхом видачі довіреності на користь відповідача ОСОБА_5 , 1942 р.н., з правом розпорядження на його розсуд корпоративними правами позивача та заявляти про його вихід зі складу засновників.

Щодо заперечень відповідачів про те, що з моменту передачі на користь ОСОБА_5 , 1942 р.н., акцій, часток і корпоративних прав припинився тиск, як на це зауважує представник відповідачів, позивач зауважує, що припинився той психічний тиск, що супроводжувався вимогами і спонуканнями до відступлення майнових прав на користь відповідача 1 та виявлявся у постійному залякуванні з боку відповідача 1, слідчого, прокурора і мав на меті вразити позивача матеріально. Однак, позивач вважає, що один із кваліфікаційних компонентів насилля - психологічний вплив - не припинився, адже не припинилося кримінальне переслідування за злочини, які він не скоював, а продовжувалися погрози тривалим строком позбавлення волі, що повністю дестабілізувало внутрішню волю і свободу волевиявлення позивача, що й доводиться тривалим строком розгляду кримінальної справи. Позивач вказує, що як до укладення оспорюваних правочинів, так і після, позиція відповідача ОСОБА_1 , 1942 р . н. щодо нього була агресивною.

Щодо перебігу позовної давності позивач наводить доводи, що перебіг позовної давності у розумінні ч. 2 а. 261 ЦК України, починається від дня припинення насильства - дня набрання законної сили виправдувальним вироком, тобто постановленням апеляційним судом Закарпатської області ухвали 08 грудня 2017 року, якою був залишений без змін виправдувальний вирок від 20 вересня 2016 року.

В заперечення посилань відповідачів на ту обставину, що позивачем підписано правочини у змісті яких було зазначено про добровільні дії та перебування при здоровому розумі тощо, вказує, що такі не заслуговують на увагу, оскільки такі положення правочинів є шаблонними і, відтак, знаходячись під примусом і тиском позивач був змушений відмовитися від належних йому акцій і часток, відтак те, що прописано у оспорюваних правочинах, не мало для позивача вирішального значення, а такі правочини підписані позивачем не читаючи, без права на внесення змін чи відмову від підписання.

Крім того вказує, що він, і його захисник, скаржились з приводу вчиненого до нього тиску, насилля та недозволених методів слідства, безпосередньо у судовому процесі і писали скарги до прокуратури і генерального прокурора, в зв`язку з чим прокуратурою Львівської області відкрито кримінальне провадження № 0000030 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 365 КК України щодо ОСОБА_13 І ОСОБА_10

Треті особи у подану у відповідності до ст.168 Господарського процесуального кодексу України відзиві з позовом та всіма обставинами справи, наведеними в ньому, не погоджуються та вважають, що такий є не обґрунтованим, безпідставним та не підлягає задоволенню в повному обсязі. В той же час, треті особи повідомили, що повністю підтримують заперечення відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 проти позову з аналогічних підстав, викладених ними у відзиві проти позову та запереченнях. Також, треті особи підтримують клопотання відповідачів щодо застосування строку позовної давності, оскільки позовна заява із вимогами про визнання недійсними оспорюваних договорів та витребування спірного майна подана до господарського суду 26 лютого 2018 року, тобто із пропущенням строку позовної давності. З огляду на вказане треті особи вважають, що клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності та відмову в задоволенні позову з цих підстав, заявлене відповідачами у відзиві проти позову є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відтак, треті особи вважають, що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 судом має бути відмовлено в повному обсязі за безпідставністю та у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 10.03.2020 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2009 року між позивачем та відповідачем 1- ОСОБА_1 , 1942 року народження , який є батьком позивача були укладені правочини щодо передачі корпоративних прав позивача, а саме:

- Договір дарування цінних паперів, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич H.A. за реєстром № 2851, згідно п.1 якого дарувальник (позивач) зобов`язався безоплатно передати у власність, а Обдаровуваний (відповідач 1) зобов`язався прийняти у власність (дар) належне Дарувальнику (позивачу) на праві особистої приватної власності майно - акції ВАТ «Ужгородський завод Електродвигун» в кількості 19608234 штуки, (кількість акцій, що випущено ВАТ «Ужгородський завод Електродвигун» - 19608234 штук, номінальною вартістю 196 082,34 гривень, вид акцій - прості іменні. Згідно п.8 договору дарування цінних паперів№ 2851 до Обдаровуваного з моменту набуття права власності на акції одночасно» переходять всі права та обов`язки, які належали Дарувальнику в межах наданих цими акціями Товариства.

- Договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю „Гал Лтд", посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич H.A. за реєстром №2846, згідно п.1 якого дарувальник (позивач) безоплатно передав обдаровуваному (відповідачу 1), а обдаровуваний (відповідач 1) прийняв у власність частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛ ЛТД», що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Краснодонців, 1 Закарпатської області (ідентифікаційний код 22078480), що становить 100% (сто) відсотків загального розміру статутного капіталу Товариства. Сторони оцінили цей дар у 52500,00 грн. Пунктом 7 договору визначено, що право власності на відчужувану частку в статутному капіталі переходу обдаровуваного з моменту прийняття дарунку. Сторони домовились, підписання та нотаріальне посвідчення та отримання цього договору обдаровуваним є прийняттям дарунку. У пункті 6 договору сторонами підтверджено, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їхнім інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їхній внутрішній волі, умови договору зрозумілі, і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому; зміст статей 229, 230, 231, 233, 234, Цивільного кодексу України нотаріусом роз`яснено.

- Договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю „Матяш і Матяш", посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич H.A. за реєстром № 2847, п.1 якого дарувальник (позивач) безоплатно передав обдаровуваному (відповідачу 1), а обдаровуваний (відповідач 1) прийняв у власність частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю „Матяш і Матяш", що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Краснодонців, 1 Закарпатської області (ідентифікаційний код 13590345 ) , що становить 51% (п`ятдесят один) відсотків загального розміру статутного капіталу Товариства. Сторони оцінили цей дар у 32500,00 грн. Пунктом 7 договору визначено, що право власності на відчужувану частку в статутному капіталі переходу обдаровуваного з моменту прийняття дарунку. Сторони домовились, підписання та нотаріальне посвідчення та отримання цього договору обдаровуваним є прийняттям дарунку. У пункті 6 договору сторонами підтверджено, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їхнім інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їхній внутрішній волі, умови договору зрозумілі, і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому; зміст статей 229, 230, 231, 233, 234, Цивільного кодексу України нотаріусом роз`яснено.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що всі наведені договори дарування були укладені ним під примусом при здійсненні на нього психічного впливу, що, як вважає, дає йому право звернутися до суду про визнання цих договорів недійсними. Посилається на те, що наявність цього психічного впливу як з боку відповідача 1- ОСОБА_1 , так і з боку третіх осіб, не давала можливості звернутися з вимогою про визнання договорів недійсними раніше, оскільки лише 08 грудня 2017 року з винесенням ухвали апеляційним судом Закарпатської області про залишення без змін вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2016 року стосовно ОСОБА_5 - про визнання його невинуватим та виправданим за ч.4 ст.190, ч.ч.1,3 ст.258 КК України, з моменту прийняття якої, припинилося кримінальне переслідування щодо нього, яке дало йому підстави вважати обставини, якими йому погрожували і впливали на його свідомість і волю, припиненими.

Позивач наводить доводи, що обставини наявності психічного тиску та примусу підтверджуються наявністю кримінальної справи щодо ОСОБА_1 (позивача), яка порушена 29.11.2009 року за заявою відповідача 1 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України. 20 вересня 2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області винесено вирок в даній справі, яким позивача було визнано невинуватим та виправдано за всіма статтями обвинувачення, який залишено без змін а набув законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 08 грудня 2017 року.

Позивач (підсудний) органом досудового розслідування обвинувачувався в тому, що діючи самостійно з метою заволодіння шахрайським шляхом чужим майном - сертифіката акцій про володіння акціями 74.4 відсотків (всіх акцій) ВАТ «Ужгородський завод «Електродвигун» м. Ужгород, вул. Краснодонців 1, загальною вартістю 189188,00 гривень, за допомогою підроблених документів, діючи без відома свого батька (відповідача 1-ОСОБА_1 ), при цьому спонукавши інших осіб ( ОСОБА_14. , ОСОБА_8 ), в допомозі йому переоформленні акцій, не пояснюючи їм свій злочинний намір, заволодів акціями ВАТ «Ужгородського заводу Електродвигун м. АДРЕСА_3 , загальною вартістю 189188,00 гривень, чим завдав ОСОБА_1. ,1942 р.н. ( відповідачу 1) матеріальної шкоди в особливо великих розмірах, на загальну суму 189188,00 гривень, тобто за ч.1,ч.3 ст.358, ч.4 ст.190 КК України .

Позивач як на підставу своїх позовних вимог щодо визнання недійсними укладених договорів дарування посилається на обставини наведені у вироку суду, а саме, що 20 січня 2010 року, як тільки підсудний визнав себе на досудовому слідстві винним, слідчий Мателега В. В. виніс постанову, якою було за п. 2 ст. 6 КПК України закрите кримінальне провадження відносно інших осіб по справі - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Судом у вироку зафіксовані свідчення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які ствердили, що під психологічним тиском слідчого, який погрожував їм затриманням та під тиском і залякуванням з боку потерпілого ІНФОРМАЦІЯ_2 знову ж таки через нотаріуса Малинич H.A. також переписали все належне їм майно на користь ОСОБА_1 і тільки після таких дій тиск відносно них припинився.

Зазначає, що даючи оцінку вищезазначеному, місцевий суд прийшов до висновку, що мої доводи та доводи свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про те, що надавали покази на досудовому слідстві під впливом застосування до них слідчим недозволених методів слідства заслуговують на увагу та оцінює їх як правдиві, проте, як констатує суд «незважаючи на наявні у справі докази нелюдського та такого, що принижує гідність, поводження з підсудним ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_7 , на виконання постанови суду від 23 жовтня 2015 року про застосування недозволених методів слідства, ретельне та ефективне розслідування проведено не було».

Суд апеляційної інстанції в ухвалі від 08.12.2017 року також зафіксував покази позивача про те, що під час досудового слідства на нього вчиняли тиск, погрожували: його батько, відповідні слідчий і прокурор, а також те, що позивач і ОСОБА_7 під тиском слідчого, який погрожував винести постанову про моє затримання і затримання інших родичів, змушені були передати, відповідно до укладених договорів (доручень) все належне нам майно на батька ОСОБА_5 .

Вказує на те, що крім вищенаведеного дані обставини підтверджуються показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та копіями матеріалів кримінальної справи №9707109 від 27.11.2009.

З посиланням на вказані обставини, зазначені у судових рішеннях позивачем обґрунтовуються позовні вимоги в частині підстав їх задоволення, а саме визнання недійсними правочинів, укладених під примусом та психічним тиском. Позивач вважає, що саме ці обставини є свідченням того, що спірні договори є недійсними, у розумінні ст.231 Цивільного кодексу України.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що предметом спірних договорів є передача часток у статутному капіталі ТзОВ «Гал ЛТД», ТзОВ «Матяш і Матяш» та повного пакету акцій акціонерного товариства «Ужгородський завод Електродвигун».

Позивач володіючи корпоративними правами приватного акціонерного товариства «Ужгородський завод Електродвигун», ТзОВ «Гал ЛТД» та ТзОВ «Матяш і Матяш» здійснив розпорядження ними у вигляді їх відчуження на користь відповідача 1, в межах належних йому часток та кількості акцій.

Факт визнання недійсним спірних договорів кореспондується з встановленням факту порушення корпоративних прав позивача та обумовлене доведенням позивачем факту вчинення спірних договорів під впливом психічного тиску чи погроз.

Згідно приписів ч. 1 ст. 167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Пунктом 4 частини першої статті 116 ЦК України передбачено право учасника господарського товариства здійснити відчуження належної йому частки у статутному (складеному) капіталі товариства. Порядок відчуження частки у статутному капіталі залежить від виду господарського товариства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до частин першої та другої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Розглянувши матеріали справи суд констатує, що в ході судового розгляду кримінальної справи в межах кримінальної справи №308/18782/13-к судом досліджувалися та встановлювалися обставини щодо вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , злочинів, передбачених ч.1,ч.3 ст.358, ч.4 ст.190 КК України.

У силу положення ст.75 ГПК України вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 вересня 2016 року є обов`язковим для господарського суду виключно лише щодо обставин, які підтверджують чи мали місце шахрайські дії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у заволодінні чужим майном - сертифіката акцій про володіння акціями 74,7 відсотків всіх акцій ВАТ «Ужгородського заводу «Електродвигун», загальною вартістю 189188,00 грн., у підробці ряду документів та завданні ОСОБА_5 матеріальної шкоди в особливо великих розмірах, на загальну суму 189188,00 грн.

Водночас, у вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 20 вересня 2016 року у справі №308/18782/13-к зазначено, що «в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 , свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ствердили, що під психологічним тиском слідчого, який погрожував їхнім затриманням та під тиском і залякуванням з боку потерпілого переписали все належне їм майно на користь потерпілого і тільки після таких дій тиск відносно них припинився». Аналогічні покази позивачем ОСОБА_1 та свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_18 були надані в судовому засіданні апеляційного суду Закарпатської області, що підтверджується ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 08.12.2017 року у справі №308/18782/13-к.

З наведеного вбачається, що під час судового розгляду кримінальної справи №308/18782/13-к позивач стверджував, що спірні договори ним укладено під психологічним тиском та примусом, водночас, психологічний тиск та примус на нього припинився після передачі належного йому майна на користь батька ОСОБА_1. ,1942 р. н . , тобто 29 грудня 2009 року, дати укладення оспорюваних договорів.

Крім того апеляційним судом Закарпатської області в ухвалі суду від 08.12.2017 року констатувано, що примус, на який посилається позивач, як на підставу своїх вимог припинився з моменту укладення спірних договорів, тобто з 29.12.2009 року.

Судом встановлено, що даним вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області не встановлюються та не досліджуються обставини, на які посилається позивач щодо вчинення дій з боку ОСОБА_1 , 1942 р.н. , заступника прокурора міста ОСОБА_13. та слідчого ОСОБА_10 про висловлення погроз ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 морального тиску на нього та примусу його до укладення оспорюваних договорів дарування від 29.12.2009 року за №№2851,2846, 2847.

Так, у вказаному вироку суду зафіксовано, що незважаючи на наявні у справі докази нелюдського та такого, що принижує гідність, поводження з підсудним та свідком ОСОБА_14. , на виконання постанови суду від 23.10.2015 року про застосування недозволених методів слідства, ретельне та ефективне розслідування проведено не було. В матеріалах кримінальної справи відсутні результати такого службового розслідування, проте, наявна відповідь начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області, згідно якої із зібраних матеріалів підстав для проведення службової перевірки щодо ОСОБА_13 не встановлено та наявний висновок заступника начальника відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області про те, що відомості з приводу недозволених методів слідства стосовно підсудного свого підтвердження не знайшли. В ході перевірки було з`ясовано, що позивач особисто в органи прокуратури з будь-якими скаргами не звертався, претензій до працівників правоохоронних органів не висловлював. Проте, наведені у цій відповіді факти не відповідають встановленим судом обставинам справи. Таким чином, суд вказав, що прокуратурою м. Ужгорода не було проведено ефективного офіційного розслідування з метою виявлення покарання відповідальних осіб по фактах, які були викладені у постанові суду , проте, що підсудний та свідок ОСОБА_14. , були піддані неналежному поводженню зі сторони слідчого ОСОБА_10 .

Згідно ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.ч. 6, 7 ст.75 Господарського процесуального кодексу України Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Разом з тим, посилання суду у вироку на наявні у справі докази нелюдського та такого, що принижує гідність, поводження з підсудним та свідком ОСОБА_14. не містять вказівок на конкретні обставини в матеріалах кримінальної справи, якими вони встановлені та які можна перевірити.

Відтак, доводи позивача щодо вчинення будь-яких дій з боку ОСОБА_1 , 1942 р .н. , заступника прокурора міста ОСОБА_13. та слідчого ОСОБА_10 щодо висловлення погроз ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 р .н. морального тиску на нього та примусу його до укладення оспорюваних договорів дарування від 29.12.2009 року за №№ 2851, 2846, 2847 належним чином не підтверджені, позивачем не надано жодних доказів у підтвердження факту вчинення вказаними особами психічного примусу, тиску, тощо, та такі докази у їх підтвердження у суду відсутні.

Подані позивачем до матеріалів справи копії клопотання від 23.10.2015 року щодо перевірки за фактом наявності примусу при відчуженні об`єктів нерухомості, автомобіля та корпоративних прав на користь відповідача 1 та постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2015 року про його часткове задоволення, а також копія постанови від 18.06.2019 року, у кримінальній справі внесеній в ЄРДР №0000120 від 07.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.364 КК України, якою визнано позивача потерпілим на стадії досудового розслідування яке проводиться у зв`язку з зловживанням владою та службовим становищем прокурором ОСОБА_13. і слідчим ОСОБА_10 під час розслідування кримінальної справи №308/18782/13-к., копія ухвали Галицького районного суду Львівської області від 13.08.2019 року по справі №461/5966/19 якою скасовано постанову слідчого Слідчого відділу Прокуратури Львівської області Савчука Л.О від 31 січня 2019 року про закриття кримінального провадження №0000030 за ч.1 ст.365 Кримінального кодексу України, копія диску із звукозаписом судового засідання у справі №308/18782/13-к та фотокопії окремих документів кримінальної справи №9707109 від 27.11.2009 року які подані після закриття підготовчого провадження та долучені до матеріалів справи не встановлюють самого факту протиправної поведінки вказаних осіб, яка могла би бути спрямована на спонукання позивача до укладення спірних договорів, та не доводять фактів можливості впливу відповідача 1 на органи слідства на які посилається позивач, відтак, не є належними доказами на підтвердження встановлення судом таких обставин. У зв`язку з чим вказані доводи позивача не можуть братись господарським судом до уваги та відхиляються з підстав їх недоведеності.

Враховуючи вищенаведене, подані позивачем вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2016 року та ухвала Апеляційного суду Закарпатської області від 08.12.2017 року у справі №308/18782/13-к не є доказом, у підтвердження обставин недійсності укладених спірних договорів, у розумінні ст.ст.203, 215, 231 Цивільного кодексу та не є судовими рішеннями, які в силу презумпції не підлягають доказуванню при встановленні обставини в ході даної справи, у відповідності до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем не подано іншого документального підтвердження наявності обставин, які свідчать про недійсність спірних договорів, у розумінні ст.ст.203, 215, 231 Цивільного кодексу.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину. вчиненого особою під впливом насильства, судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів і сім`ї, родичів тощо або їх майна.

У відповідності до роз`яснень, викладених в пункті 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. Під насильством розуміється фізичний або психологічний вплив на особу, представника сторони правочину або його близьких з метою спонукання його до вчинення правочину.

У разі вчиненням правочину під впливом насильства формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора - фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань.

Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, такий вплив повинен бути реальним, а не існувати в уявленні особи.

Суд констатує, що для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Разом з тим, приписами статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Відтак, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, необхідним є встановлення наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог господарський суд повинен зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

ОСОБА_14 в заяві свідка зробленій на підставі ст. 88 ГПК України вказує, що у листопаді 2009 року за заявою ОСОБА_5 (1942 року ІНФОРМАЦІЯ_1 ) року слідчим управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області було розпочато досудове розслідування у кримінальній справі № 9707109, порушеній за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1, ч. 2 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України. Кримінальне переслідування було розпочато відносно сина заявника - ОСОБА_5 , а також відносно мене - ОСОБА_14 та ОСОБА_8 щодо заволодіння шахрайським шляхом акціями ВАТ «Ужгородського заводу «Електродвигун» за попередньою змовою.

Під час досудового слідства на мене як підозрюваного з боку власне самого заявника, а також слідчого у кримінальній справі ОСОБА_10 чинився постійний психологічний тиск та залякування притягненням мене до кримінальної відповідальності, чинилися погрози про обрання мені запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на стадії досудового розслідування. Метою, яку переслідувало слідство спільно із заявником, було отримання від мене потрібних слідству показів, а також примушування мене та інших підозрюваних до відчуження належного майна, корпоративних прав в обмін на звільнення від кримінального покарання.

В письмових поясненнях свідка на запитання відповідачів та третіх осіб свідок ОСОБА_14 , зокрема вказує, що залякування та погрози чинилися із сторони слідчого в непрямій формі, а саме шляхом застосування психологічного тиску (постійні виклики на допити, по 2-4 години очікувань допиту, який так і не проводився в подальшому, застосування примусового приводу на допит без належних на те підстав, постійні твердження, що я злочинець і буду покараний якщо не виконаю(мо) вказівок ОСОБА_5 , а також зі сторони ОСОБА_5 в прямій формі.

ОСОБА_8 , в заяві свідка крім іншого зазначає, що за аналогічних обставин під час досудового слідства на неї як на підозрюваного з боку самого заявника ОСОБА_5 , а також слідчого у кримінальній справі ОСОБА_10 чинився постійний психологічний тиск та залякування притягненням до кримінальної відповідальності, чинилися погрози про обрання їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на стадії досудового розслідування.

В письмових поясненнях свідка на запитання відповідачів та третіх осіб також вказує, що залякування та погрози чинилися із сторони слідчого в непрямій формі, а саме шляхом застосування психологічного тиску (постійні виклики на допити, по 2-4 години очікувань допиту, який так і не проводився в подальшому, застосування примусового приводу на допит без належних на те підстав, постійні твердження, що я злочинець і буду покарана якщо не виконаю(мо) вказівок ОСОБА_5 , а зі сторони ОСОБА_5 в прямій формі.

Свідок ОСОБА_10 письмовою заявою повідомляє, що в період з дві тисячі десятого року по квітень дві тисячі одинадцятого року працював в ГУМВС України в Закарпатській області на посаді начальника відділення СЧ СУ ГМВС України в Закарпатській області. Ним здійснювались слідчі дії під час досудового слідства у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Повідомляє суд, що ним під час виконання своїх службових обов`язків не вчинювався будь - який психологічний або моральний тиск чи примус на вказаних осіб. Зокрема зазначає, що ним не висловлювались жодні погрози, щодо їх кримінального переслідування та не здійснювалось їх залякування.

ОСОБА_13 письмовою заявою свідка повідомив суд, що ні під час досудової перевірки, ні під час досудового слідства в кримінальній справі ним не вчинювався психологічний або моральний тиск на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 та на ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

При цьому суд вважає, за потрібне зазначити, що оскарження правочину, вчиненого під впливом насильства, має бути обґрунтоване і підтверджене фактом насильства або погроз його застосування, стаття 231 ЦК України безпосередньо не пов`язує недійсність правочину із вчиненням кримінально карних дій. Факт насильства, в тому числі психічного тиску, не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі, однак він повинен бути наявний.

Сам факт притягнення до кримінальної відповідальності яке відбулося без порушення законодавства та результатом якого стало постановлення виправдувального вироку суду, свідчить лише про відсутність у діях ОСОБА_1 складу злочину. Сама наявність виправдувального вироку суду не доводить, що досудове розслідування проводилось до завідомо невинної особи, з метою завдання страждань, чи погроз, метою яких було спонукання позивача до укладення спірних договорів.

Факт притягнення до відповідальності та факт виправдання позивача прямо не вказують на мету притягнення до відповідальності виражену в формі насильства яку переслідували відповідачі та відповідно не вказує на втручання «стороннього фактору», який не дав змогу стороні, яку примушують до вчинення правочину, висловити свою незгоду на укладення таких правочинів.

Укладення спірних договорів за обставин порушення кримінальної справи не є прямим доказом вчинення спірних договорів під приводом тиску, а сам вирок та обставини за якими було укладено спірні договори є доказом який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами по справі, однак суд не пов`язаний з його висновками при розгляді даної справи, а правова оцінка, надана судом певним фактам, зокрема щодо обставин психічного тиску чи примусу при укладенні спірних договорів при розгляді кримінальної справи, не є обов`язковою для господарського суду при розгляді даної справи, у відповідності до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Система доказування у господарському процесі, засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту, чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини відповідними належними та допустимими доказами. При чому, ключовим фактором у тому, як сторона користується стандартами доказування виступає, її зацікавленість у вирішенні господарського спору на свою користь.

Якщо існує певний юридичний факт, який входить до предмету доказування по справі, то мають бути наявні відповідні докази на підтвердження цього факту або об`єктивні причини та розумне пояснення їх відсутності. Однак, якщо сторона з тих чи інших причин не доводить певну важливу для розгляду справи обставину, то суд, оцінюючи докази «за внутрішнім переконанням» вирішує, чи мав місце певний факт, що підлягаю доказуванню, чи він є просто надуманим.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини,зокрема, рішення, в яких суд посилається на баланс вірогідностей задля оцінки обставин у справі. Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 (заява № 59166/12) «Дж. К. та Інші проти Швеції» (J.K. AND OTHERS v. SWEDEN) Європейський суд з прав людини наголошує, що «У країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей»…..Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Так в рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.2007 р. (заява № 22750/02) у справі Бендерський проти України (BENDERSKIY v. Ukraine) суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у медичному експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Під стандартом доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt») слід розуміти те, що факт є доведеним, якщо після оцінки доказів вбачається, що факт скоріше відбувся, аніж не мав місце.

Отже, за умови наявних та досліджених судом доказів що містяться в матеріалах справи, зважаючи на покази свідків, які є взаємо виключними суд дійшов висновку про більшу вірогідність («баланс вірогідностей») відсутності обставин з якими пов`язується визнання спірних договорів недійсними у розумінні ст.ст. 203, 215, 231 Цивільного кодексу України.

Доводи позивача щодо передачі під тиском свідком ОСОБА_14 за довіреністю на керування та розпорядження автомобілем №6 від 05.01.2010 року відповідачу 1- ОСОБА_1 , 1942 р.н. автомобілю Фіат Пунто, державний номер НОМЕР_1 , який в подальшому за довіреністю на керування та розпорядження автомобілем №885 від 30.03.2010 року був переданий у користування та розпорядження ОСОБА_10 , який як вказує позивач був слідчим по кримінальній справі, порушеній проти позивача у даній справі, судом до уваги не беруться, оскільки вказані правочини носять цивільно-правовий характер, позивачем в даній справі не оспорюються та не стосуються предмету даного спору, що розглядається в порядку господарського судочинства.

З цих же підстав, не беруться судом до уваги й доводи позивача щодо передачі прокурору ОСОБА_13. одного із приміщень, яке перебувало на балансі ВАТ „Ужгородський завод Електродвигун" за адресою Краснодонців, 1, де його дружина нотаріус ОСОБА_17 ., який посвідчував спірні правочини та провадить нотаріальну діяльність, оскільки такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, позивачем в даній справі не оспорюються та не стосуються предмету даного спору.

У частині другій статті 86 ГПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 76 ГПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 13 та частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З огляду на викладене позивачем не доведено факт вчинення відповідачами насильства, яке виражається в незаконних діях, як і не доведено позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину, згідно з вимогами ст.ст.203, 215, 231 Цивільного кодексу України. У зв`язку з чим не доведено та судом не встановлено, що укладення спірних правочинів відбувалося за допомогою втручання «стороннього фактора» в супереч реальної волі особи.

У зв`язку з чим, вимога позивача про визнання вчиненим під впливом насильства і недійсним правочини, а саме: договір дарування цінних паперів від 29.12.2009 року №2851, договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЛ ЛТД" від 29.12.2009 року №2846, договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Матяш і Матяш" від 29.12.2009 року №2847 є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене, вимога позивача про витребування з володіння майна на загальну вартість 281082,34 грн., яке вибуло з його власності за спірними договорами, підстав для визнання недійсності яких судом не встановлено в ході розгляду даної справи, така задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, то суд констатує, що відповідно до ч. 2 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. У вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 20 вересня 2016 року у справі №308/18782/13-к зазначено, що «в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 , свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ствердили, що під психологічним тиском слідчого, який погрожував їхнім затриманням та під тиском і залякуванням з боку потерпілого переписали все належне їм майно на користь потерпілого і тільки після таких дій тиск відносно них припинився». Аналогічні покази позивачем ОСОБА_1 та свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_18 були надані в судовому засіданні апеляційного суду Закарпатської області, що підтверджується ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 08.12.2017 року у справі №308/18782/13-к.

З наведеного вбачається, що під час судового розгляду кримінальної справи №308/18782/13-к позивач стверджував, що спірні договори ним укладено під психологічним тиском та примусом, водночас, психологічний тиск та примус на нього припинився після передачі належного йому майна на користь батька ОСОБА_1. ,1942 р. н . , тобто 29 грудня 2009 року, дати укладення оспорюваних договорів.

Крім того апеляційним судом Закарпатської області в ухвалі суду від 08.12.2017 року констатувано, що примус, на який посилається позивач, як на підставу своїх вимог припинився з моменту укладення спірних договорів, тобто з 29.12.2009 року.

Обставини про припинення тиску після укладення спірних договорів також підтверджуються показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_14 наданих при розгляді даної справи, однак, у зв`язку з тим, що оскільки суд, при розгляді справи по суті не дійшов висновку щодо наявного порушеного права та встановив наявність підстав для відмови у задоволенні позову по суті повністю, відтак строк позовної давності до спірних правовідносин у даній справі не застосовуються, у зв`язку з чим, у задоволенні клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин належить відмовити повністю.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 08.04.2020

Суддя О. Ф. Ремецькі