ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2020 року м.Дніпро Справа № 904/5335/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач),

суддів Іванова О.Г., Антоніка С.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Тернопільський кар`єр"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2020 року, ухвалене суддею Колісник І.І., повний текст якого складений 21.01.2020 у справі № 904/5335/19

за позовом Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", м.Покров, Дніпропетровська область

до відповідача-1: Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

відповідача-2: Приватного акціонерного товариства "Тернопільський кар`єр", с. Максимівка, Збаразький р-н, Тернопільська обл.

про відшкодування шкоди від недостачі вантажу у сумі 9 307,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - АТ "Покровський ГЗК" звернувся до АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" та ПрАТ "Тернопільський кар`єр" з позовом про стягнення в рівних частинах 9 307, 50 грн. у порядку відшкодування шкоди, завданої недостачею вантажу (вапняку) у кількості 13 100 кг у вагоні № 56067473 під час перевезення за залізничною накладною № 35222421 та судовий збір у розмірі 1 921, 00 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2020 року у справі № 904/5335/19 позов АТ "Покровський ГЗК" до АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця", ПрАТ "Тернопільський кар`єр" задоволено повністю.

Суд стягнув з АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" на користь АТ "Покровський ГЗК" вартість нестачі вантажу у сумі 4 653, 75 грн та судовий збір у сумі 960, 50 грн.

Суд стягнув з ПрАТ "Тернопільський кар`єр" на користь АТ "Покровський ГЗК" вартість нестачі вантажу у сумі 4 653, 75 грн. та судовий збір в розмірі 960,50 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач 2 - ПрАТ "Тернопільський кар`єр" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог до ПрАТ "Тернопільський кар`єр" - відмовити.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції недоведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; висновки, викладених у рішенні суду не відповідають встановленим обставинам справи; рішення прийнято судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вважає, що суд не врахував відсутність вини відповідача 2 як вантажовідправника у нестачі вантажу, оскільки ним вантаж був завантажений у комерційно та технічно справні вагони.

Означене, на думку апелянта, є підставою для відповідальності перевізника, а не вантажовідправника.

Крім того, апелянт посилається на те, що суд зробивши висновок про солідарну відповідальність відповідачів, тим не менше стягнув вартість нестачі вантажу у рівних частинах.

Апелянт зазначає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду у справі № 905/748/17 від 13.03.2019 року.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2020 року у справі №904/5335/19 та відмови в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ПрАТ "Тернопільський кар`єр" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2020 року у справі №904/5335/19 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідачем -1 Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» надано відзив на апеляційну скаргу відповідача-2, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи відповідача, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення ( відзив на апеляційну скаргу).

Позивачем Акціонерним товариством «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» надано відзив на апеляційну скаргу відповідача-2, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи відповідача, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення ( відзив на апеляційну скаргу).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, 12.07.2019 року між АТ "Покровський ГЗК" (далі покупець, позивач) та ПрАТ Дніпровський металургійний завод (далі - постачальник) укладено договір поставки № 1035/2019 (далі договір), відповідно до якого постачальник зобов`язується передати, а покупець - прийняти та оплатити на умовах цього договору товар, передбачений у специфікаціях.

Згідно зі специфікацією № 2 від 19.07.2019 року (далі специфікація) до цього договору сторони узгодили поставку вапняка флюсового для доменного виробництва, 1 сорт, марки Ч-1, фр. 0х5 мм у кількості 3800 т за ціною 771 грн за тонну (без ПДВ) на загальну суму 3 515 760, 00 грн (з ПДВ).

Оплата частини зазначеної продукції здійснена позивачем на підставі рахунка-фактури ПрАТ Дніпровський металургійний завод №ДМЗ00010516 від 07.08.2019 року, що підтверджується платіжним дорученням № 5697 від 03.10.2019 року(а.с. 58-59).

07.08.2019 року на виконання умов договору на адресу позивача зі станції відправлення Максимівка-Тернопільська Львівської залізниці до станції призначення Чортомлик Придніпровської залізниці за залізничною накладною № 35222421 у вагоні №56067473 вантажопідйомністю 70,0 т було відправлено відправником ПрАТ "Тернопільський кар`єр" одержувачу АТ «Покровський ГЗК» вапняк для флюсування, навалом ф-р 0/5 масою вантажу 67 650 кг.

13.08.2019 року, після прибуття поїзда 3404 на станцію Чортомлик Придніпровської залізниці, вантаж у вагоні № 56067473, що прибув за залізничною накладною № 35222421, було видано одержувачу зі складанням комерційного акта № 466209/4 від 13.08.2019 року.

У комерційному акті зафіксовано, що вагон № 56067473 вантажопідйомністю 70 т прибув на станцію призначення 12.08.2019 року поїздом № 3404.

У розділі "Д" комерційного акта зазначено: За документом брутто не вказано, тара з бруса 23 300 кг, нетто 67 650 кг. Фактично виявилося брутто 77 850 кг, тара з бруса 23300 кг, нетто 54 550 кг, що менше документа на 13 100 кг. Переважування проводилося на тензометричних вагах одержувача ЕрМаК ВВ-150-1-50. Ваги перевірялися органами Держстандарту 15.04.2019 року. Навантаження у вагоні хаотичне, нерівномірне, нижче бортів на 300-1400 мм. Над 6, 7 розвантажувальними люками по середині вагону заглиблення довжиною 4500 мм, шириною 2500 мм, глибиною до дна вагона. Нещільне прилягання кришки 6,7 розвантажувальних люків до армувальних листів поперечної балки. Зазор довжиною 800 мм, шириною 20 мм. По прибутті на хребтових балках виявлено сліди просипання вантажу, на момент прибуття просипання вантажу не було. Відмітка про маркування вантажу в документі відсутня. Вагон бездверний, люки у вагоні закриті. Вагон технічно справний.

Звертаючись до відповідачів із позовом про стягнення в рівних частинах 9 307, 50 грн. у порядку відшкодування шкоди, завданої недостачею вантажу (вапняку) у кількості 13 100 кг у вагоні № 56067473 під час перевезення за залізничною накладною № 35222421 та судовий збір у розмірі 1 921, 00 грн., позивач акціонерне товариство «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», посилався на те, що недостача вантажу в спірному вагоні виникла з вини відповідачів, які не забезпечили збереження вантажу, що є причиною виникнення спору.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що вбачається вина у нестачі вантажу у спірному вагоні у рівних частинах як відповідача-1 - залізниці, так і відповідача-2 як відправника вантажу, оскільки перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало, а в разі завантаження вантажу у вагони або вагони, непридатні для перевезення даного виду вантажу, вантажовідправник (відповідач-2) зобов`язаний був здійснити необхідні й достатні заходи для його пристосування для перевезення вантажу чи відмовитись від прийняття такого вагону.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (стаття 924 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини третьої статті 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Спірні відносини сторін виникли при перевезенні вантажів залізницею, тому мають регулюватися також Статутом залізниць України (далі Статут), який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (із змін. і доп.) та визначає обов`язки, права і відповідальність залізниці, а також підприємств, організацій, установ, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 23 Закону України від 04.07.1996 № 273/96-ВР "Про залізничний транспорт" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України; перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України; за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно зі статтею 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству; обов`язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

Пунктом е) статті 111 Статуту передбачено, що залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Відповідно до статті 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Зазначені норми права передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Отже, перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підпадає під визначення непереборної сили, відповідно до частини першої статті 924 Цивільного кодексу України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Тобто, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу. Відповідач-1 жодних доказів, які доводять обставини, які звільняють його від відповідальності, не надав.

Згідно зі статтею 31 Статуту та пунктів 5 і 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542 (зареєстровано в МЮ України 10.09.2001 за № 796/5987) вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагон повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, при завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, - усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу.

За змістом частини п`ятої статті 31 Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження.

Положеннями статті 32 Статуту визначено, що відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням технічних умов.

Пунктом 5 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542 (зареєстровано в МЮ України 10.09.2001 за № 796/5987), перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов`язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із шапкою). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої.

Як вбачається з матеріалів справи, в акті про технічний стан вагону № 2 від 12.08.2019 року зазначено, що вагон № 56067473 чотирьох вісний вантажопідйомністю 70 т, тип вагону - напіввагон. Вагон технічно справний. Зроблений висновок про можливість втрати вантажу внаслідок несправності: нещільне прилягання кришки 6,7 до армувального листа поперечної балки. Зазор довжиною 800 мм, шириною 20 мм. Втрата вантажу можлива. Відправник бачити міг, а заходів не вжив (а.с. 68).

Отже, якщо відправник зазначені недоліки спірного вагону у комерційному відношенні бачити міг, то міг їх бачити й перевізник.

Згідно з пунктом 12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 № 411, забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

Приписами пункту 2.1 Правил комерційного огляду поїздів та вагонів усі вагони, які прибувають і відправляються із станції, де розташований пункт комерційного огляду (ПКО), оглядаються з метою виявлення та усунення несправностей, що загрожують збереженню вантажів.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Згідно з частиною третьою статті 917 Цивільного кодексу України перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

З огляду на викладене, в разі завантаження вантажу у вагони або вагони, непридатні для перевезення даного виду вантажу, вантажовідправник (відповідач-2) зобов`язаний був здійснити необхідні й достатні заходи для його пристосування для перевезення вантажу чи відмовитись від прийняття такого вагону. Відповідно й перевізник (відповідач-1) був зобов`язаний подавати придатні для перевезення вантажу вагони, а щодо непридатних - відмовитись від прийняття їх у рухомий склад.

Відповідно до комерційного акта № 466209/4 від 13.08.2019 року вантаж у спірному вагоні був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, а прибуття вантажу з недостачею відбулось у технічно справному вагоні.

Проте, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що що в даному випадку вбачається вина у нестачі вантажу у спірному вагоні у рівних частинах як відповідача-1 - залізниці, так і відповідача-2 , як відправника вантажу.

При цьому, доводи апелянта про те, що поза увагою суду залишились пояснення відповідача про те, що позивач прийняв технічно справні вагони, що підтверджує відсутність його вини у подальшому пошкодженні вагону, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 31 Статуту, залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів - відправником.

Статтею 32 Статуту передбачено обов`язок відправника підготувати вантаж, з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з урахуванням Технічних умов.

Згідно § 3 ст. 19 УМЗВС особа, яка провадить навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних вимог щодо розміщення та кріплення вантажів у вагонах, ИТЕ і АТС, а також за всі наслідки незадовільного навантаження.

Доказів того, що пошкодження вагону сталось лише з вини перевізника, відповідачем 2 не надано.

Оскільки відповідачем -2 не оскаржувалось рішення суду в частині розміру стягнутої суми, то в цій частині рішення суду не переглядалось.

Посилання апелянта на те, що суд зробивши висновок про солідарну відповідальність відповідачів, тим не менше стягнув вартість нестачі вантажу у рівних частинах, є неспроможними, оскільки за змістом рішення суд дійшов висновку про вину відповідачів у рівних частинах ( абз. 5 стор. 5), і стягнув вартість нестачі вантажу у рівних частках з кожного з відповідачів.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на неврахування судом правової позиції Верховного Суду у справі № 905/748/17 від 13.03.2019 року.

Так, за обставинами даної справи, позивач просив стягнути вартість нестачі вантажу солідарно з відповідачів, і Верховний Суд зазначив, що «щодо заявлених позивачем вимог про солідарне стягнення вартості недостачі вантажу у розмірі 46 953,10 грн з трьох відповідачів, необхідно зазначити, що в силу положень частини 1 статті 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Позивачем не надано доказів наявності солідарного обов`язку відповідачів щодо відшкодування збитків, які виникли внаслідок недостачі».

Крім того, за обставинами даної справи, у залізничних накладних у графах 50 "Відмітки відправника" зазначено: "Перевезення у вагоні відкритого типу з одержувачем узгоджено", що спростовує вину вантажовідправника, на відміну від справи, яка переглядається колегією суддів.

Інші доводи апелянта є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, господарський суд Дніпропетровської області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Приватне акціонерне товариство "Тернопільський кар`єр".

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд, - ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Тернопільський кар`єр" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2020 року у справі № 904/5335/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Тернопільський кар`єр".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 31.03.2020 року.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя О.Г.Іванов

Суддя С.Г.Антонік