У Х В А Л А

08 квітня 2020 року м. Чернігівсправа № 926/734/20

Суддя Шморгун В. В., розглянувши матеріали позовної заяви №б/н від 11.02.2020

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк",

, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001

адреса для листування: а/с 1800, м. Дніпро, 49027

Відповідач: ОСОБА_1 ,

ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Предмет спору: про стягнення 165 454,04 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 , у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 165 454,04 грн, з яких 38 738,81 грн заборгованості зі сплати кредиту, 112 178,54 грн заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом та 14 536,69 грн заборгованості зі сплати комісії за користування кредитом.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором банківського обслуговування №б/н від 03.11.2011 (далі - Договір від 03.11.2011), укладеного між Банком та Фізичною особою-підприємцем Храмець Наталією Василівною шляхом приєднання останньої до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua.

Як вказує позивач, 26.05.2015 відповідачем була припинена господарська діяльність, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), та з посиланням на ст. 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України зазначає, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою.

Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до господарського суду, позивач посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 13.02.2019 у справі №910/8729/18, відповідно до якої позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 03.04.2020 вказану позовну заяву передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Чернігівської області.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Інформації щодо оскарження ухвали Господарського суду Чернівецької області від 03.04.2020 до суду не надходило.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Частиною 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статті 25 Цивільного кодексу України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

У статті 26 Цивільного кодексу України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

З наведених норм законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 Цивільного кодексу України, відповідно до якої право на здійснення підприємницької діяльності, не забороненої законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до витягу з ЄДР відповідач - ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець 26.04.2005 та 26.05.2015 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької дільності фізичною особою-підприємцем Храмець Наталією Василівною, про що державним реєстратором внесено відповідний запис.

Позивач зазначає, що Договір від 03.11.2011 був укладений між Банком та Фізичною особою-підприємцем Храмець Наталією Василівною шляхом приєднання останньої до "Умов та правил надання банківських послуг" (далі - Умови), Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, та відповідно до Умов відповідачу на поточний рахунок встановлювались кредитні ліміти (надавався кредит), який він зобов`язався повернути.

Як підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів та наявності заборгованості за кредитом позивач до позовної заяви додав:

- заяву Храмець Н.В. від 03.11.2011, у якій зазначено, що підписавши цю заяву, Клієнт приєднується і погоджується із умовами, викладеними в Умовах і Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. У цій заяві міститься відмітка, що Клієнтом накладено електронний цифровий підпис у системі інтернет-клієнт-банкінгу Приват 03.11.2011;

- витяг з "Умов та правил надання банківських послуг";

- довідку про розміри встановлених кредитних лімітів, надана клієнту - ОСОБА_1 ;

- розрахунок заборгованості за договором №б/н від 03.11.2011, укладеного між Приватбанком та клієнтом - Храмець Н.В.;

- виписки з рахунку Храмець Н. В. ФОП.

Згідно з ч. 1 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10, від 5 червня 2018 року у справі № 522/7909/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 216/181/16-ц).

Зобов`язання майнового характеру, що виникають між суб`єктами господарювання та негосподарюючими суб`єктами-громадянами, не є господарськими та регулюються іншими актами законодавства (ч. 3 ст. 175 ГК України).

Як вбачається з наданих банком заяви від 03.11.2011 та довідки про розміри встановлених кредитних лімітів, жодних відомостей про те, що Храмець Н. В. підписала таку заяву як фізична особа-підприємець, і що кредитні ліміти встановлювались на поточний рахунок Храмець Н. В. як фізичної особи-підприємця, вказані документи не містять.

Позивач також не надав обґрунтувань і доказів отримання від Банку на виконання Договору від 03.11.2011 та використання відповідачем отриманих кредитних коштів саме для здійснення ним підприємницької діяльності як фізичною особою - підприємцем.

При цьому згадка в Умовах та правилах надання банківських послуг норм Господарського кодексу України не може свідчити про те, що Договір від 03.11.2011 є господарським.

Подібний висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 401/3856/16-ц.

Так само не може свідчити про те, що Договір від 03.11.2011 є господарським, саме лише зазначення у поданих банком виписках інформації про наявність у Храмець Н. В. статусу ФОП.

При цьому, такі виписки надані за період, починаючи з 27.10.2014, що значно пізніше ніж час укладення спірного договору.

Великою Палатою Верховного Суду вже неодноразово висловлені висновки, зокрема, в її постановах від 19.06.2019 у справі № 904/4713/18, від 06.06.2018 у справі №910/16713/15, від 27.06.2018 у справі № 749/230/15-ц про те, що самі лише посилання позивача про участь відповідача у спірних взаємовідносинах саме як фізичної особи - підприємця, а відповідний спір є таким, що виник між суб`єктами господарювання, не можуть бути підставою для розгляду цього спору господарськими судами. Факт здійснення відповідачем господарської, зокрема підприємницької, діяльності як фізичною особою-підприємцем має бути підтверджений матеріалами справи.

Натомість, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідний спір є таким, що виник між суб`єктами господарювання, матеріали позову не містять.

Суд не бере до уваги посилання позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 з огляду на наступне.

По-перше, обставини у цих справах є різними. Так, у справі №910/8729/18 предметом спору було визнання недійсним договору про виконання робіт та надання послуг, укладеного між банком, як замовником, та фізичною особою - підприємцем, як виконавцем таких робіт.

По-друге, матеріали справи №910/8729/18 містили підтвердження (належні та допустимі докази) правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору.

За наведених обставин у їх сукупності суд дійшов висновку, що предметом позову в цій справі є стягнення заборгованості за Договором від 03.11.2011 з позичальника як з фізичної особи, а тому такий приватноправовий спір за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

За приписами ч. 3, 4 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.

До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Згідно з ч. 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України позивачу роз`яснюється, що цей спір має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Керуючись ст. 4, 20, 175, 233-235 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвалу може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун