номер провадження справи 34/23/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2020 Справа № 908/226/20

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О.,

розглянувши при секретареві судового засідання Махно О.О.,

розглянувши матеріали справи № 908/226/20

за позовом Приватного підприємства Львівметалпласт, ідентифікаційний код юридичної особи 36248365 (79069, м. Львів, вул. Шевченка, бул. 321)

до відповідача Приватного акціонерного товариства Іскож-2000 , ідентифікаційний код юридичної особи 30599760 (69034, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, буд. 1)

про стягнення 247947 грн 13 коп.

за участю уповноважених представників сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство Львівметалпласт звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом вих. № 057 від 29.01.2020 (вх. № 258/08-07/20 від 04.02.2020) про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Іскож-2000» 247947 грн 13 коп., з яких: 170182 грн 00 коп. - основний борг, 42545 грн 50 коп. - штраф, 31761 грн 36 коп. - пеня, 3458 грн 27 коп. - 3% річних.

Позов заявлено на підставі ст. 625, 712 Цивільного кодексу України, ст. 193, 216, 230 Господарського кодексу України, і обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань перед позивачем щодо своєчасної оплати за поставлений, згідно з договором поставки № 31-к, укладеним між сторонами, товар.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2020 справу № 908/226/20 передано на розгляд судді Науменку А.О.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 20.02.2020 у справі № 908/226/20 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 12.03.2010 о 10 год. 40 хв.

Враховуючи неявку представників сторін, розгляд справи відкладався на 26.03.2020 о 10 год. 40 хв., про що сторони повідомлені належним чином.

Ухвалою від 23.03.2020 у справі № 908/226/20 відмовлено позивачеві у проведення відеоконференції.

26.03.2020 від відповідача електронною поштою без ЕЦП надійшло повідомлення про відсутність представників відповідача в судовому засіданні 26.03.2020.

В судовому засіданні 26.03.2020 не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу Акорд, у зв`язку з неявкою представників сторін.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями, які містяться в матеріалах справи.

Відповідач своїм правом на надання відзиву не скористався.

Матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення.

За наслідками судового засідання 26.03.2020 суд прийняв рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

09.11.2017 між Приватним підприємством «Львівметалпласт» (постачальник, позивач у справі) та Приватним акціонерним товариством «Іскож-2000» (покупець, відповідач у справі) укладено договір поставки № 31-к (далі договір поставки).

Відповідно до п. 1.1 та п. 1.2 договору поставки постачальник зобов`язується поставити та передати покупцю товар, а покупець прийняти і оплатити його на умовах цього договору. Товаром за цим договором є смола ПВХ, ДОФ та інші товари.

Пунктом 1.3 договору поставки передбачено, що ціна товару, його найменування, одиниці виміру та загальна кількість продукції, що підлягає поставці за цим договором, визначається специфікацією, що є невід`ємним додатком до даного договору.

17.05.2019 сторонами підписано додаток до договору поставки специфікація № 2 із зазначенням найменування товару, одиниці виміру та кількості, умов та терміну поставки, ціни товару, що підлягає поставці за цим договором.

Загальна ціна товару за специфікацією № 2 від 17.05.2019 склала 409590 грн 00 коп.

Згідно з видатковою накладною № 515 та товарно-транспортної накладної № Р515 від 17.05.2019, постачальником відвантажено покупцю товар (Смола ПВХ SLOVINYL ЕР-703 Е, Ергопласт FDO (Діоктилфталат), Смола ПВХ VYNOVA S-7102) на суму 409590 грн 00 коп.

Відповідно до п. 2.1 договору поставки покупець здійснює оплату товару на умовах 100% попередньої оплати.

Пунктом 2.2. вказаного договору передбачено, що за згодою сторін, покупець може оплачувати товар у інші узгоджені з постачальником строки, які вказуються у специфікації.

Пунктом 5.3 договору поставки сторони передбачили стягнення пені та штрафу за прострочення покупцем оплати товару.

Договір поставки укладений терміном на один календарний рік з можливістю продовження.

Договір поставки підписаний з боку обох сторін та скріплений печатками підприємств.

Доказів розірвання чи визнання недійсним договору поставки не надано.

Згідно зі специфікацією № 2 від 17.05.2019 року термін оплати поставленого товару сторонами узгоджено таким чином: 50% передоплати, 50% до 17 червня 2019 року.

Покупцем здійснено передоплату товару, що поставляється в сумі 203908 грн 00 коп.

Сума боргу яка повинна була бути оплачена до 17 червня 2019 становила 205 682 грн 00 коп.

Відповідачем, частково оплачено вказану суму за поставлений товар у розмірі 35 500 грн 00 коп.

Залишок боргу відповідачем позивачу сплачений не був, про що позивачем відповідачу направлялись претензії № 459 від 12.08.2019 та № 751 від 16.12.2019.

Гарантійним листом вих. № 295 від 16.12.2019 відповідач підтверджував наявність заборгованості перед позивачем та гарантував здійснення оплат у рахунок погашення цієї заборгованості починаючи з 15.01.2020 у розмірі 10000 грн 00 коп. на тиждень до повного погашення заборгованості.

Наявність заборгованості відповідача перед позивачем за договором поставки станом на 16.12.2019 та 26.12.2019 підтверджена актами звірки між сторонами.

Відповідач залишок боргу за поставлений товар не оплатив, що стало підставою для звернення позивача з позовом у даній справі про стягнення з відповідача 170182 грн 00 коп. основного боргу, 42545 грн 50 коп. штрафу, 31761 грн 36 коп. - пені, 3458 грн 27 коп. 3% річних.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Спірні правовідносини сторін є господарськими та врегульовані договором поставки № 31 від 09.11.2017, який за змістом закріплених у ньому прав та обов`язків сторін є договором поставки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, на виконання умов договору поставки та згідно зі специфікацією № 2 від 17.05.2019, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 409590 грн 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № 515 та товарно-транспортною накладною № Р515 від 17.05.2019.

Отримання товару на вказану суму підтверджується підписом на видатковій накладній уповноваженої особи відповідача на підставі довіреності № 33 від 17.05.2019.

Відповідач отримав товар у повному обсязі без зауважень. Доказів звернення відповідача до позивача з претензіями щодо кількості та якості переданого товару або надання будь-яких супровідних документів на товар суду не надано.

На оплату отриманого товару позивачем виписано рахунок на оплату № 481 від 13.05.2019.

Згідно умов договору поставки та специфікації № 2, відповідач здійснив передоплату у сумі 203908 грн 00 коп. наступними платежами: 17.05.2019 - 150000 грн 00 коп., 20.05.2019 25000 грн 00 коп., 21.05.2019 28908 грн 00 коп.

Часткову оплату в сумі 35500 грн 00 коп. відповідач здійснив з простроченням терміну встановленого у специфікації № 2, а саме: 23.07.2019 10000 грн 00 коп., 09.08.2019 10000 грн 00 коп., 26.12.2019 10000 грн 00 коп., 15.01.2020 - 5500 грн 00 коп.

Здійснення передоплати та часткових оплат підтверджується випискою по рахунку, доданою позивачем до матеріалів справи.

Залишок простроченої заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар в сумі 170182 грн 00 коп. (409590 - 203908 35500) відповідачем не сплачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Наявність простроченої заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується матеріалами справи, зокрема, гарантійним листом самого відповідача та підписаними з боку обох сторін актами звірки взаєморозрахунків за спірною поставкою.

Відповідач не надав доказів оплати товару у заявленій до стягнення сумі.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача простроченої суми основного боргу за поставлений товар у розмірі 170182 грн 00 коп. є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони узгодили в п. 5.3 договору поставки, що за прострочення оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми боргу за кожен день прострочення та штраф в розмірі 25% від вартості поставленого товару при простроченні оплати більше 30 календарних днів від дати, яка зазначена в специфікації.

Отже, вказаним пунктом договору сторони передбачили нарахування пені та штрафу за несвоєчасне здійснення грошових зобов`язань, що не суперечить чинному законодавству.

За порушення прострочення оплати більше 30 календарних днів від дати, яка зазначена в специфікації (17.06.2019), позивач правомірно заявив до стягнення з відповідача 42545 грн 50 коп. штрафу.

Позивач нарахував пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період прострочення з 17.06.2019 по 17.12.2019 (враховуючи шестимісячний строк нарахування) в сумі 31761 грн 36 коп.

Суд перевірив розрахунок суми пені за допомогою ІПС «Законодавство» та визнав обґрунтованими вимоги про стягнення пені в сумі 31659,61 грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені (101,75 грн) суд відмовляє, як у безпідставно заявлених.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних за прострочення оплати товару за загальний період з 17.06.2019 по 29.01.2020 в сумі 3458 грн 27 коп.

Суд перевірив розрахунок 3% річних позивача за допомогою ІПС «Законодавство» та визнав вимоги позивача про стягнення з відповідача 3458 грн 27 коп. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 170182 грн 00 коп. основного боргу, 42545 грн 50 коп. штрафу, 31659 грн 61 коп. пені, 3458 грн 27 коп. 3% річних. В частині позовних вимог щодо стягнення 101 грн 75 коп. пені суд відмовляє, як у безпідставно заявлених до стягнення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі 3717 грн 68 коп. Решта судового збору в сумі 1 грн 53 коп. залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Іскож-2000, ідентифікаційний код юридичної особи 30599760 (69034, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, буд. 1) на користь Приватного підприємства Львівметалпласт, ідентифікаційний код юридичної особи 36248365 (79069, м. Львів, вул. Шевченка, бул. 321) 170182 (сто сімдесят тисяч сто вісімдесят дві) грн 00 коп. основного боргу, 42545 (сорок дві тисячі п`ятсот сорок п`ять) грн 50 коп. штрафу, 31659 (тридцять одна тисяча шістсот п`ятдесят дев`ять) грн 61 коп. пені, 3458 (три тисячі чотириста п`ятдесят вісім) грн 27 коп. 3% річних та 3717 (три тисячі сімсот сімнадцять) грн 68 коп. судового збору.

3. В частині позовних вимог щодо стягнення 101 грн 75 коп. пені та 1 грн. 53 коп. судового збору відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХI Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга може бути подана до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Запорізької області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 27.03.2020.

Суддя А.О. Науменко