РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.03.2020Справа № 910/252/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Осауленко Наталії Василівни, м. Київ

про стягнення 84 880,44 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України (далі - ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН України/позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Осауленко Наталії Василівни (далі - ФОП Осауленко Н.В./відповідач) про стягнення 84 880,44 грн, у тому числі 66 603,15 грн - основного боргу, 16 382,14 грн - пені, 1 481,97 грн - 3% річних та 413,18 грн - інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань зі сплати орендних платежів за договором оренди №1668/А від 01.06.2018.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.01.2020 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, при цьому, був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі.

Положеннями статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, за висновком суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2018 між Інститутом електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України (далі - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Осауленко Наталією Василівною укладено договір № 1668/А, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно, що перебуває на балансі ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН України, розміщене за адресою: вул. Казимира Малевича, 15, корпус №7, поверх 3, кімната 303, 305, загальною площею 95,9 кв.м., приведена площа - 145,16 кв.м., вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку (залишкову вартість) майна і становить станом на 31.03.2018 р. 768 638,50 грн.

Згідно п. 3.1. договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 зі змінами. Крім орендної плати орендар сплачує орендодавцю по рахункам: відшкодування спожитих комунальних послуг - електроенергії, теплопостачання, водопостачання та водовідведення (додаток № 1); відшкодування земельного податку (додаток № 2); відшкодування послуг за обслуговування ліфтів (додаток № 3); вартість послуг з інженерного (обслуговування електро, -тепло, -водозабезпечення, вентиляційне обслуговування, обслуговування телефонного зв`язку тощо) і господарського (прибирання та охорона) забезпечення приміщень (додаток №4).

У відповідності до п. 3.3. договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Індекси інфляції розраховуються державною службою статистики України.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що орендна плата та інші платежі, вказані у п. 3.1. перераховуються орендарем у повному обсязі (незалежно від наслідків своєї господарської діяльності) відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщенням щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця. Орендодавець має право виставляти рахунки на попередню оплату орендної плати.

Відповідно до п. 3.5. договору розмір орендної плати та інших платежів, вказаних в п. 3.1. переглядаються на вимогу однієї з сторін, у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

В пункті 3.6. договору орендна плата та інші платежі, вказані в п. 3.1., перераховані несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягають індексації і стягуються на користь орендодавця відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно п. 3.7. договору відповідно до вимог ст. 232 Господарського кодексу України, сторони погоджуються, що нарахування штрафних санкцій, передбачених п.п. 3.3, 3.4, 3.5 договору, не обмежуються 6-ти місячним строком, а нараховуються і сплачуються за весь час прострочення виконання зобов`язання. Нарахування припиняється через один рік, від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України орендар, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу орендодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до п. 10.1. договору, цей договір діє з 01.06.2018 по 31.12.2019 (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 27.12.2018).

01.06.2018 позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування приміщення згідно договору № 1668/А від 01.06.2018, що підтверджується актом приймання-передачі нерухомого майна.

Так, у період з лютого по листопад 2019 року відповідач користувався орендованим приміщенням, на виконання умов договору позивач виставляв відповідачу рахунки на оплату, копії яких містяться в матеріалах справи.

Проте, відповідач ці рахунки оплачував не в повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку позивача за цей період.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди, у ФОП Осауленко Н.В. виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 66 603,15 грн.

Отже, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення заборгованості по орендним платежам в розмірі 66 603,15 грн, а також пені в сумі 16 382,14 грн, 3% річних в розмірі 1 481,97 грн та інфляційних втрат в сумі 413,18 грн, нарахованих на суму боргу з урахуванням часткової оплати відповідачем виставлених рахунків.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з положеннями статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Частиною 1 статті 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Судом встановлено, що 01.06.2018 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди № 1668/А, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв в користування нежитлове приміщення. При цьому, сторони погодили, що крім орендної плати, орендар також сплачує на користь орендодавця відшкодування спожитих комунальних послуг; відшкодування земельного податку; відшкодування послуг за обслуговування ліфтів; вартість послуг з інженерного і господарського забезпечення приміщень.

Крім того, в п. 3.4. договору сторони передбачили, що орендна плата та інші платежі, вказані у п. 3.1. перераховуються орендарем у повному обсязі (незалежно від наслідків своєї господарської діяльності) відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщенням щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця.

Судом також встановлено, що за надані позивачем орендні послуги відповідач розрахувався частково, внаслідок чого у ФОП Осауленко Н.В. перед Інститутом електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України утворилася заборгованість у розмірі 66 603,15 грн.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням встановленого вище, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договру № 1668/А від 01.06.2018 та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України про стягнення з ФОП Осауленко Н.В. заборгованості у розмірі 66 603,15 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі в розмірі 16 382,14 грн, 3% річних в розмірі 1 481,97 грн та інфляційних втрат в розмірі 413,18 грн, нарахованих на суму боргу з урахуванням часткової оплати відповідачем виставлених рахунків, суд відзначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Так, в пункті 3.6. договору орендна плата та інші платежі, вказані в п. 3.1., перераховані несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягають індексації і стягуються на користь орендодавця відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Крім того, згідно п. 3.7. договору відповідно до вимог ст. 232 Господарського кодексу України, сторони погоджуються, що нарахування штрафних санкцій, передбачених п.п. 3.3, 3.4, 3.5 договору, не обмежуються 6-ти місячним строком, а нараховуються і сплачуються за весь час прострочення виконання зобов`язання. Нарахування припиняється через один рік, від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки положення договору містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 ГК України, то нарахування штрафних санкцій нараховуються у відповідності до умов договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторони в п. 3.7. договору також погодили, що відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України орендар, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу орендодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат і встановив, що в останньому позивачем допущено арифметичну помилку, проте заявлені суми пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки їх розмір не перевищує суми, обчислені судом.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Осауленко Наталії Василівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України (03150, місто Київ; вулиця Казимира Малевича, будинок 11; ідентифікаційний код 05416923) заборгованість в розмірі 66 603 (шістдесят шість тисяч шістсот три) грн 15 коп., пеню в сумі 16 382 (шістнадцять тисяч триста вісімдесят дві) грн 14 коп., 3% річних в розмірі 1 481 (одна тисяча чотириста вісімдесят одна) грн 97 коп., інфляційні втрати в сумі 413 (чотириста тринадцять) грн 18 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук