ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/302/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Майко Володимира Анатолійовича (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 )
до Фізичної особи - підприємця Лисенко Валерії Олександрівни (місце проживання: АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_2 )
про стягнення 58 000,00 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Майко Володимир Анатолійович (позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця Лисенко Валерії Олександрівни (відповідача) заборгованості за виконане перевезення вантажу в розмірі 58 000,00 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 102,00 грн. та витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 6 500,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 лютого 2020 року позовну заяву Фізичної особи - підприємця Майко Володимира Анатолійовича прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/302/20. Розгляд справи призначено без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України. Відповідачу, згідно з частиною першою статті 251 Господарського процесуального кодексу України, встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Фізична особа - підприємець Лисенко Валерія Олександрівна наданими відповідачу процесуальними правами не скористалася; у встановлений статтею 251 Господарського процесуального кодексу України строк відзив на позовну заяву до суду не подала.

Копію ухвали господарського суду від 05.02.2020 про відкриття провадження у справі № 922/302/20, направлену в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленнями про вручення за адресою Фізичної особи - підприємця Лисенко Валерії Олександрівни, вказаною у позовній заяві, яка також співпадає з юридичною адресою згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_2 . Однак, зазначене відправлення не було вручено адресатові та повернулося до суду із позначкою "не проживає", про що свідчить довідка відділення поштового зв`язку "Укрпошта".

Жодних відомостей щодо інших засобів зв`язку із відповідачем матеріали справи не містять.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, суд належним чином виконав вимоги Господарського процесуального кодексу України щодо направлення процесуальних документів учасникам справи, а сторони визнаються такими, що були належним чином повідомлені про розгляд даної справи (пункт 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

23 вересня 2019 року між Фізичною особою - підприємцем Лисенко Валерією Олександрівною (надалі - Експедитор) та Фізичною особою - підприємцем Майко Володимиром Анатолійовичем (надалі - Перевізник) укладено Договір № 23-01 про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, відповідно до умов якого Експедитор замовляє, а Перевізник надає транспортні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях, згідно Договір-заявок Експедитора. Перевізник зобов`язується забезпечити доставку вантажу до пункту призначення (зазначений в CMR/TTH, Договір-заявках) та видачу його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачу), а Експедитор зобов`язується забезпечити розрахунок за перевезення вантажу, в розмірі встановленому в Договір-заявках.

Договір-заявка є невід`ємною частиною цього Договору, у якій відображаються істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: найменування, кількість (вага) та пакування вантажу, його особливі характеристики; найменування та місцезнаходження вантажовідправника та вантажоодержувача; пункти відправлення та призначення вантажу; маршрут перевезення; державні номери транспортного засобу; прізвище, ім`я, по-батькові та інші особисті дані водія транспортного засобу; вимоги щодо технічного та санітарного стану транспортного засобу; особливі вказівки Експедитора; дата і час завантаження та розвантаження або строк виконання перевезення; розмір провізної плати, інші вимоги перевезення вантажу. Будь-які зміни, внесені в Договір-заявку, повинні бути оформлені в письмовій формі і підписані Сторонами. У випадку виникнення розбіжностей у тлумаченні умов за цим Договором, пріоритетними є умови (відомості), зазначені в Договір-заявці. Сторони визнають юридичну силу Договір-заявки, що надається електронною поштою e-mail (пункти 1.1., 1.2. Договору).

Відповідно також до пунктів 3.1., 3.2. Договору ціни на послуги та порядок розрахунків за цим Договором узгоджуються Сторонами в Договір-заявках на перевезення. У випадку, якщо Сторонами в Договір-заявці визначено вартість перевезення вантажу в іноземній валюті, то розрахунки здійснюються в національній валюті України за офіційним курсом Національного Банку України на день вивантаження авто, якщо інше не обумовлено в Договір-заявці.

Згідно пункту 3.3. Договору оплата транспортних послуг здійснюється Експедитором на розрахунковий рахунок Перевізника з грошових коштів, що надійшли Експедитору від замовника перевезення протягом 10 (десяти) банківських днів з дня отримання належним чином оформлених оригіналу CMR/TTH з відмітками про одержання ватажу, рахунку-фактури, акту виконаних робіт, договір-заявки, договору, якщо інше не обумовлено в Договір-заявці. Винагорода Експедитора розраховується як різниця між ставкою, узгодженої з замовником перевезення і ставкою за перевезення, оплачуваної третій особі (Перевізнику), залученим до перевезення вантажу.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до умов пункту 1.2. Договору сторонами погоджено Договір - заявку № 23/09-01 від 23 вересня 2019 року на транспортування вантажу автомобільним транспортом, відповідно до умов якого Перевізник зобов`язався забезпечити доставку вантажу за маршрутом 69-113 Gorzyca (Польща) - Васильков (Україна). Вартість перевезення - 58 000,00 грн. Порядок та строк оплати - безготівковий розрахунок по копіям CMR, акт, рахунок на протязі 5-7 банківських днів (із них 500 грн. за оригіналами документів).

На умовах вказаної Заявки перевізник приступив до виконання міжнародного перевезення, що підтверджується міжнародною товаротранспортною накладною типу CMR № 0001561 від 24 вересня 2019 року (том І, арк.с. 15). Послуга перевезення за обумовленим в Договорі-заявці маршрутом, була виконана належним чином, без зауважень та застережень з боку вантажоодержувача та замовника перевезення про що свідчить наявність підпису уповноваженої особи і кінцевого вантажоодержувача у графі 24 CMR.

Також в матеріалах справи наявна копія Акта № 43 здачі-прийняття наданих послуг від 27.09.2019, затвердженого підписами та скріпленого печатками сторін, згідно якого представник Перевізника, Фізичної особи - підприємця Майко Володимира Анатолійовича, особі Майко В.А., з одного боку, та представник Експедитора, Фізичної особи - підприємця Лисенко Валерії Олександрівни, в особі Лисенко В.О . з іншого боку, склали цей Акт про те, що Перевізником були надані такі послуги, до Договору № 23-01 про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом бід 23.09.2019 та Договору-Заявки № 23/09-01 від 23.09.2019 на транспортування вантажу автомобільним транспортом. Послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом по маршруту: 69-113 Gorzyca (PL) - м/п Краковець - с. Василівка, Київська область (UA), 1500 км; 1 послуга 58 000,00 грн.

Документи, що згідно пункту 3.3. Договору є підставою для оплати транспортних послуг Експедитором, направлені 26 грудня 2019 року на юридичну адресу Фізичної особи - підприємця Лисенко Валерії Олександрівни ( АДРЕСА_3 ) рекомендованим листом № 343 з описом вкладення (том І, арк.с. 17). В найменуванні предметів визначено, зокрема: CMR/ № 0001561; Акт № 43 від 27.09.2019; Рахунок № 43 від 27.09.2019; Договір-заявку № 23/09-1 від 23.09.2019 та Договір від 23.09.2019 (в оригіналах та копіях).

Разом з тим, за твердженням позивача, оплату за фактично надані перевізником послуги за Договором - заявкою № 23/09-01 від 23 вересня 2019 року на транспортування вантажу автомобільним транспортом Фізичною особою - підприємцем Лисенко Валерією Олександрівною проведено не було. Обставини щодо стягнення заборгованості за Договором № 23-01 про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом від 23.09.2018 в розмірі 58 000,00 грн. в примусовому порядку стали підставою для звернення Фізичної особи - підприємця Майко Володимира Анатолійовича до суду із даним позовом.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України). Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Частиною третьою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, за змістом статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.

Згідно також приписів статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 ГК України).

Аналіз укладеного сторонами Договору № 23-01 від 23 вересня 2018 року та інших документів (Договору-заявки, накладних), складених під час формування спірних правовідносин, дає підстави зробити висновок про те, що така угода за своєю правовою природою та істотними умовами є договором перевезення вантажу (договором міжнародного перевезення), регулювання якого здійснюється главою 64 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до приписів статті 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК України.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому Господарським процесуальним кодексом України порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, жодних доказів оплати послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях за Договором - заявкою № 23/09-01 від 23 вересня 2019 року у погоджені сторонами строки не надав, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Майко Володимира Анатолійовича щодо примусового стягнення з Фізичної особи - підприємця Лисенко Валерії Олександрівни заборгованості за виконане перевезення вантажу в розмірі 58 000,00 грн. - обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу щодо розподілу судових витрат у справі та відшкодування судового збору і витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 6 500,00 грн.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на Фізичну особу - підприємця Лисенко Валерію Олександрівну та підлягає стягненню на користь позивача у загальному розмірі 2 102,00 грн.

Також дослідивши матеріали справи та докази, надані позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом із тим, згідно частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, при здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, господарському суду слід враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також, в порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг (додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 922/749/18).

Суд також звертає увагу на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Статтею 131-2 Конституції України передбачено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

За приписами частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, 15 січня 2020 року Фізична особа - підприємець Майко Володимир Анатолійович (Довіритель) та адвокат Лоза Віктор Миколайович (Повірений), що діє на підставі свідоцтва виданого Тернопільською обласною КДК адвокатури, уклали Договір про правову допомогу, відповідно до умов якого Повірений зобов`язується від імені і за рахунок Довірителя здійснити наступні дії: 1. Надати правову допомогу у спорі з ФОП Лисенко В.О. З цією метою, здійснити вивчення та огляд доказів за їх місцезнаходженням (4 год.). 2. Провести заходи досудового врегулювання шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу (1 год.). 3. Підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву (9 год.). 4. Вчинити інші дії, необхідні для розгляду справи в суді та на стадії примусового виконання судового рішення (8 год.).

За здійснення дій, що визначені у п. 1.1. цього Договору, Довіритель сплачує Повіреному винагороду в розмірі 6 500,00 грн.

Також матеріали справи містять копію Квитанції до прибуткового касового ордеру № 04-01 від 21 січня 2020 року на суму 6 500,00 грн. (підстава - до Договір б/н від 15 січня 2020 року) та Акт приймання-передачі наданих послуг від 21 січня 2020 року по справі № 922/3387/19 до Договору б/н від 15 січня 2020 року, згідно якого Повірений надав а представник Довірителя Майко Володимир Анатолійович прийняв послуги вартістю 6 500,00 грн. Підписанням цього Акту Сторони підтверджують факт належного надання послуг Повіреним відповідно до положень Договору та оплату наданих послуг.

Дослідивши подані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, господарський суд дійшов висновку, що таких доказів достатньо для встановлення самого факту надання адвокатом професійної правничої допомоги у даній справі. При цьому, судом враховано п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009, яким передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Враховуючи наведене, витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають розподілу.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, у розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Виходячи з конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем до відшкодування витрати у сумі 6 500,00 грн. підтверджені належними доказами, є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому можуть бути задоволені. Таким чином, суд вважає за необхідне покласти на Фізичну особу - підприємця Лисенко Валерію Олександрівну також вартість витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в Господарському суді Харківської області в розмірі 6 500,00 грн.

Керуючись статтями 1, 2, 13, 15, 16, 73-80, 86, 123, 126 129, 233, 236-238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Майко Володимира Анатолійовича задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лисенко Валерії Олександрівни (місце проживання: АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Майко Володимира Анатолійовича (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) заборгованість за перевезення вантажу в розмірі 58 000,00 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 102,00 грн. та витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 6 500,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 ГПК України та пунктом 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "31" березня 2020 р.

Суддя В.В. Рильова

справа № 922/302/20