ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2020 р. Справа№ 910/13247/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

без виклику сторін

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Енерджи"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2019

у справі № 910/13247/19 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Енерджи"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техінвестпостач"

про стягнення 51 241,68 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2019 у справі № 910/13247/19 у позові відмовлено повністю

Не погоджуючись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс Енерджи" звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до свого провадження, залучити до матеріалів справи копії листа вих. №1348 від 27.09.2019, № 56-02 від 01.02.2019, листа № 25-634 від 26.02.2019, листа № 03/076 від 19.03.2019, копії інструкції вих. № 147 від 13.03.2019, копію Договору № 050916-ТЕ оренди залізничного рухомого складу від 05.09.2016, копію Додаткової угоди № 23 від 20.02.2019, копію акту № 33 від 13.05.2019 у якості додаткових доказів, які б свідчили про те, що на піввагон № 62959051 міг би безперебійно використовуватися протягом заявленого періоду, і що це не тільки, теоретичне обґрунтування можливості отримання доходу, як це зазначено в рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2019 у справі № 910/13247/19. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2019 у справі № 910/13247/19 та ухвалити нове, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Енерджи" задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Техінвестпостач" на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Енерджи" судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881,50 грн.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що гарантійний строк на колісні пари становить 5 років, згідно із ГОСТ 4835-2006 "Колесные пары вагонов магистральных железных дорог колеи 1520мм" (Межгосударственный стандарт). А враховуючи деповський ремонт двох на піввагонів, на піввагон № 62959051 був переданий ТОВ "Авангард-Днепр" тільки 13.05.2019.

На думку скаржника, судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі ТОВ "Дослідно-механічний завод "Карпати", в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, оскільки така третя особа могла б прояснити ситуацію, яка склалась навколо забракованих складових частин на піввагону.

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2020 справу № 910/13247/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Енерджи" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2019 у справі № 910/13247/19 залишено без руху, надано скаржнику час для усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржником протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору.

Відтак скаржником усунено недоліки апеляційної скарги.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду у зв`язку із перебуванням судді Калатай Н.Ф., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці та участь судді Мартюк А.І., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у підготовці суддів для підтримання кваліфікації призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до витягу із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/13247/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Враховуючи викладене вище, відповідно до вимог статті 262 Господарського процесуального кодексу України судова колегія визначилась про можливість відкриття апеляційного провадження у справі № 910/13247/19.

Північний апеляційний господарський суд визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження. Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали до суду не надійшло.

Згідно із ч. 3 ст. 269 ГПКУкраїни докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розглянувши клопотання позивача, викладене у прохальній частині апеляційної скарги, про залучення до матеріалів справи копії листа вих. №1348 від 27.09.2019, № 56-02 від 01.02.2019, листа № 25-634 від 26.02.2019, листа № 03/076 від 19.03.2019, копії інструкції вих. № 147 від 13.03.2019, копію договору № 050916-ТЕ оренди залізничного рухомого складу від 05.09.2016, копію додаткової угоди № 23 від 20.02.2019, копію акту № 33 від 13.05.2019 у якості додаткових доказів, які б свідчили про те, що на піввагон № 62959051 міг би безперебійно використовуватися протягом заявленого періоду, і що це не тільки, теоретичне обґрунтування можливості отримання доходу, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки позивачем не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що позивач звернувся до місцевого господарського суду із позовом 25.09.2019 та те предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення 51 241,68 грн., вказана справа, відповідно до приписів ГПК України, відноситься до малозначних справ.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Енерджи" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2019 у справі № 910/13247/19 у визначеному складі колегії суддів. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Енерджи" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2019 у справі № 910/13247/19 у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом першої інстанції, 10.11.2016 між позивачем, як покупцем та відповідачем, як продавцем, укладено договір № 101116-КПВ купівлі-продажу, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався передати у власність позивача, а позивач в свою чергу прийняти та своєчасно оплатити напіввагони чотиривісні моделі 12-9745 ТУУ 35.2-2-2004 укомплектовані візками моделі 18-100 (надалі - продукція).

Згідно із актом приймання-передачі напіввагонів моделі 12-9745 від 31.01.2017, відповідач відповідно до умов Специфікації № 2 від 22.12.2016 до вищевказаного договору передав, а позивач прийняв у власність залізний напіввагон моделі 12-9745 ТУ У 35.2-2-2004 на суму 888 000,00 грн., оплата якого була здійснена на підставі видаткової накладної № 16 від 31.01.2017.

18.03.2019 до СП "Верхівцевське вагонне депо" філії "Придніпровська залізниця" AT "Укрзалізниця" позивачем направлено напіввагон № 62959051, в ході проведення ремонту якого були забраковані його складові частини, а саме: колісні пари №№ 0029-, 0029-, 1226-23538-2016, 1226-20485-2016 з причини невідповідності вимогам пунктів 23.3., 24.4., 24.5. Стандарту Державної адміністрації залізничного транспорту України СТП-04-001:2015 Колісні пари вантажних вагонів (далі - Стандарти СТП-04-001:2015), що підтверджується Актом від 22.03.2019 р. ВЧДР Верхівцево, Актом від 28.03.2019 ВЧДР Верхівцево (разом з представником власника вагона ТОВ "ТРАНС ЕНЕРДЖИ" та представником філії "Стрийський ВРЗ" AT Укрзалізниця); Актами - рекламаціями №№ 1,2,3,4 від 09.04.2019, згідно з якими винними визнано філію "Стрийський ВРЗ" AT Укрзалізниця (колісні пари №1226-23538-2016 та №1226-20485- 2016) та ЗАТ "Харківський ВБЗ" (колісні пари №0029- та № 0029-382794- 2013).

Про зазначений факт невідповідності колісних пар відповідача було повідомлено листом вих. №178 від 22.03.2019, про що свідчить опис вкладення від 26.03.2019, фіскальний чек від 26.03.2019, поштова накладна № 075 та рекомендоване повідомлення про вручення від 28.03.2019. У вищевказаному листі позивач просив відповідача здійснити у найкоротший строк, але не пізніше 01.04.2019, поставку нових 4-х колісних пар, які мають відповідати ГОСТ 10791-2011 "Колеса цельнокатаные", та ГОСТ 4835-2013 "Колесные пары железнодорожных вагонов", для заміни їх на вагоні №62959051.

Повідомленням вих. №277 від 06.05.2019 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою здійснити поставку вищевказаних колісних пар до 07.05.2019 (опис вкладення від 08.05.2019, фіскальний чек від 08.05.2019, поштова накладна №720 та рекомендоване повідомлення про вручення від 10.05.2019). У повідомленні позивач також зауважив, що у разі неможливості або відмови здійснити поставку нових колісних пар взамін забракованих, позивач буде вимушений поставити під напіввагон №62959051 власні колісні пари СОНК, з послідуючим перевиставленням відповідачу вартості таких колісних пар.

Внаслідок залишення вищевказаного повідомлення без відповіді та задоволення, позивач встановив 08.05.2019 під напіввагон №62959051 придбані за власні кошти колісні пари.

Відповідно до видаткової накладної №2 від 28.03.2019 та акту надання послуг № 10 від 29.03.2019 вартість чотирьох колісних пар та доставка їх до Верхівцевського вагонного депо склала 384 666,72 грн.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з видатковою накладною № 38 від 25.06.2019 та актом приймання-передачі від 30.08.2019 позивач продав, а відповідач придбав вищезгадані колісні пари, а саме: №1226-23538-2016, №1226-20485-2016, №0029- та № 0029-, які були визнані непридатними за Актами - рекламаціями №№ 1,2,3,4 від 09.04.2019.

За доводами позивача, непродуктивний простій напіввагону № 62959051 через відсутність придатних колісних пар склав 42 доби, а саме з 28.03.2019 до 08.05.2019. Приймаючи до уваги, що даний напіввагон було передано в орендне користування з добовою орендною ставкою 1220,04 гривень на підставі Договору № 051016-ТЕ оренди залізничного рухомого складу від 05.01.2016 та Акту №10 приймання-передавання вагонів в оренду від 16.02.2017, позивач зазначає про неотримання ним доходу у розмірі 51 241,68 грн.

Позивачем надіслано на адресу відповідача вимогу № 425 від 05.09.2019 (опис вкладення від 06.09.2019, фіскальний чек від 06.09.2019, повідомлення про вручення поштового відправлення) про сплату у семиденний строк, від дня отримання останньої, існуючої заборгованості у розмірі 51 241,68 грн., яка була отримана відповідачем 09.09.2019.

Натомість відповідачем, відповіді на вимогу позивача за № 425 не надано, доказів сплати заборгованості у розмірі 51 241,68 грн. відповідачем не надано.

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. При цьому, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Згідно із ч. ч. 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки - шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки. У разі відсутності, хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків як упущеної вигоди позивач вказує, що через непридатність колісних пар, які входили до складових частин напіввагону № 62959051, який був придбаний у відповідача на підставі договору № 101116-КПВ купівлі-продажу від 10.11.2016 та переданий у власність Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Енерджи" згідно з Актом приймання-передачі напіввагонів моделі 12-9745 від 31.01.2017, останній не отримав дохід у вигляді орендної плати за використання вищевказаного майна у розмірі 51 241,68 грн.

Як встановлено судом, вищевказаний напіввагон було направлено 18.03.2019 на деповський ремонт до СП "Верхівцевське вагонне депо" філії "Придніпровська залізниця" AT "Укрзалізниця", за результатами проведення якого були виявлені забраковані складові частини вагону, а саме: колісні пари №№ 1226-23538-2016, 1226- 20485-2016, 0029-, 0029-, з причин невідповідності вимогам пунктів 23.3., 24.4,24.5 Стандарту Державної адміністрації залізничного транспорту України СТП-04-001:2015 Колісні пари вантажних вагонів.

Даний факт підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме: Актом від 22.03.2019 ВЧДР Верхівцево; Актом від 28.03.2019 ВЧДР Верхівцево; Актами - рекламаціями №№ 1, 2, 3, 4 від 09.04.2019, згідно з якими винними визнано філію "Стрийський ВРЗ" AT Укрзалізниця (колісні пари № 1226-23538-2016 та № 1226-20485-2016) та ЗАТ "Харківський ВБЗ" (колісні пари № 0029- та № 0029-382794- 2013).

Позивач вказує на те, що виявлення недоліків при прийманні товару не вбачалось за можливе, оскільки така невідповідність може бути встановлена тільки при знятті оглядової кришки та проведенні поточного або середнього ремонту колісних пар, що дозволено проводити лише особам, які мають відповідний дозвіл на проведення даного виду робіт (п.11.1.1, 11.1.2, 11.1.3 Стандарту Державної адміністрації залізничного транспорту України СТП - 04-001:2015 Колісні пари вантажних вагонів), у зв`язку з чим зазначені недоліки було виявлено лише під час першого деповського ремонту де колісним парам вперше з моменту введення вагону в експлуатацію було проведено дії, які дозволили виявити не відповідність колісних пар нормативній документації.

Тобто, з наведеного вбачається, що відповідач також не міг знати про вказані недоліки, оскільки не проводив будь-яких дій пов`язаних з ремонтом вказаного вагону.

Частиною 1 ст. 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором:

1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення;

2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні;

3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни;

4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Відповідно до п.7.1 договору купівлі-продажу № 101116-КПВ від 10.11.2016, строк гарантії на продукцію, встановлений сторонами, становить 24 місяці з дати підписання акту приймання-передачі продукції, якщо інше не зазначено в специфікації.

Свобода договору є одним з основоположних принципів сучасного права. Так, наприклад, у ч. 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що сторони відповідно до ст. 6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, укладаючи договір, сторони вільні у виборі умов, тож визначають їх на власний розсуд і за взаємною згодою.

Тобто і позивачем, і відповідачем умовами договору визначено строк гарантії на продукцію, а не на складові вказаної продукції, а саме - 24 місяці з дати підписання акту приймання-передачі продукції.

Отже, з урахуванням п. 7.1. договору та Акту приймання-передачі №2 від 31.01.2017, гарантійний строк закінчився 31.01.2019.

При цьому, як зазначає відповідач та підтверджується Актом від 06.05.2019, після спливу гарантійного зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Техінвестпостач" надав відповідь на лист № 178 від 22.03.2019 та направило забраковані колісні пари до ЗАТ "Харківський ВБЗ" та філії "Стрийський ВРЗ" AT "Укрзалізниця" для проведення ремонту, за наслідками якого були набиті клейма на бірках буксового вузла.

Набиваючи дані клейма заводи підтвердили, що ремонт колісних пар був проведений відповідно до інструкції СТП 04-001:2015 "Правила технічного обслуговування, ремонту та формування колісних пар", а дані колісні пари відповідають вимогам ГОСТ 10791-2011 "Колеса цельнокатные" та ГОСТ 4835-2013 "Колесные пары железнодорожных вагонов".

З матеріалів справи вбачається, що після проведення ремонту дані колісні пари повторно прибули у "Верхівцевське вагонне депо" РФ "Придніпровська залізниця" AT "Укрзалізниця" для установки їх на вагон.

Так, 06.05.2019 СП "Верхівцевське вагонне депо", без виклику представників ремонтних підприємств (ПАТ "Харківський ВБЗ" та "Стрийський ВРЗ"), що передбачена Правилами технічного обслуговування, ремонту та Формування колісних пар СТП 04-001:2015, та без телеграми, яка направляється засобами СКЕДО про проведення середнього ремонту колісних пар, було зірвало пломбування буксових вузлів з бірками ремонтних підприємств, які надавали ремонтні гарантії останніх, та встановлено невідповідність колісних пар вимогам нормативно-технічній документації АТ "Укрзалізниця".

З огляду на непродуктивний простій напіввагону №62959051 через відсутність придатних колісних пар, позивач вважає, що ним в період з 28.03.2019 по 08.05.2019 (довідка 2653 від 17.05.2019) було недоотримано дохід у розмірі 51 241,68 грн, на який він розраховував згідно договору №051016-ТЕ оренди залізничного рухомого складу від 05.10.2016, що був укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю "Керрілайн".

З доданого до матеріалів справи Акту №10 приймання-передавання вагонів в оренду від 16.02.2017 вбачається, що на підставі договору № 051016-ТЕ від 05.10.2016 напіввагон № 62959051 був переданий в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Керрілайн".

Згідно з п. 4.1. вищевказаного договору орендна плата нараховується за кожну добу оренди рухомого складу.

Розмір орендної плати за РС складає 1220,04 грн, у т.ч. ПДВ 20% -203,34 грн за одну одиницю РС на добу (п. 4.2. договору в редакції додаткової угоди №21 від 26.09.2018).

Відповідно до п. 4.4. договору орендна плата розраховується виходячи з фактичного строку оренди кожного вагону протягом звітного періоду (місяця) за вирахуванням часу перебування вагону в очікуванні планового ремонту, часу перебування вагону в ремонті, а також часу виходу вагону з ремонту.

Орендна плата не нараховується:

з дати (включно) прибуття вагону на залізничну станцію в адресу ремонтного підприємства, вказаної в календарному штемпелі станцією прибуття в перевізних документах (дата прибуття підтверджується інформацією з ГІОЦ) до дати (включно) прибуття вагону після ремонту на станцію навантаження, вказаної в календарному штемпелі станцією прибуття в перевізних документах (лага прибуття підтверджується інформацією з ГІОЦ).

З наявного у матеріалах справи додатку до Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №23 від 31.03.2019, який був укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Керрілайн", вбачається, що в оренда переданого рухомого складу (вагонів) на підставі договору № 051016-ТЕ від 05.10.2016 не здійснювалась щоденно протягом місяця. Так, у наведеній таблиці містяться відомості щодо 22 вагонів позивача, з який лише 2 (№65782724, №62934161) використовувались повний місяць, а саме 31 день за березень 2019 року. Всі інші вагони перебували в оренді в межах 5-28 днів.

Суд звертає увагу, що важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Крім того, при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Позивач, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу, при цьому, протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Однак позивачем не доведено усіх чотирьох умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: не зазначено в чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, в чому саме полягає завдана шкода, не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача з наявністю збитків у позивача, не доведено вини відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду про те,о позивачем не доведено складу цивільного правопорушення, як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди. Зокрема, позивачем не доведено у чому полягала протиправна поведінка відповідача, яке саме право було порушено з боку останнього, що призвело до збитків у вигляді упущеної вигоди, та не надано доказів, які б свідчили про те, що напіввагон позивача № 62959051 безперебійно використовувався б за договором № 051016-ТЕ від 05.10.2016 протягом 42 діб, починаючи з 28.03.2019 до 08.05.2019.

Як зазначено у п. 3 оглядового листа Вищого господарського суду України від 14.01.2014 № 01-06/20/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)" у вирішенні спорів про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди суди повинні дослідити, чи могли такі збитки бути реально понесені кредитором та чи вживав кредитор заходів щодо їх відшкодування. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Враховуючи викладене вище, позивачем жодним чином не доведена реальність понесених збитків, тієї обставини, що збитки позивача не є абстрактними та не доведено, що позивач міг і повинен був отримати доходи за всі 42 дні, за період з 28.03.2019 до 08.05.2019, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Суд відзначає, що позивачем не доведено як наявність причинно-наслідкового зв`язку між діяльністю відповідача та завданими збитками, так і самого факту понесення позивачем збитків у заявленому до стягнення розмірі.

Отже, підсумовуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що обставини справи у їх сукупності свідчать про безпідставність і необґрунтованість заявленого позову, а тому погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відмову у його задоволенні в повному обсязі, оскільки даний позов не ґрунтується на нормах чинного законодавства та не підтверджений матеріалами справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Щодо залучення до участі у справі ТОВ "Дослідно-механічний завод "Карпати", в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, то колегія суддів апеляційного господарського суду вказує на те, що клопотання не містить обґрунтування яким чином рішення у справі № 910/13247/19 вплине на права та обов`язки ТОВ "Дослідно-механічний завод "Карпати".

Посилання скаржника на те, що напіввагон № 62959051 був переданий ТОВ "Авангард-Днепр" тільки 13.05.2019, є безпідставним, оскільки скаржником не доведено необхідність надання ТОВ "Авангард-Днепр" саме напіввагону № 62959051.

Також апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що вказаний напіввагон використовувався позивачем з 31.01.2017 (акт приймання-передачі № 2 від 31.01.2017).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК України).

Згідно з ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із принципом змагальності, який закріплений у ст. 13 ГПК України, тягар доказування покладається, зокрема, на позивача, а не на суд.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Господарським судом першої інстанції надано належну оцінку усім доказам у справі, з урахуванням всіх обставин справи.

Доводи апеляційної скарги не є такими, що ґрунтуються на нормах законодавства та відповідають матеріалам справи.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2019 у справі № 910/13247/19 та для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Енерджи", відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 29.11.2019 у справі № 910/13247/19.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс Енерджи", згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Енерджи" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2019 у справі № 910/13247/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс Енерджи".

4. Справу № 910/13247/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім