ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" березня 2020 р.Справа № 5023/5401/11 вх. № 5401/11

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

за участю сторін: ліквідатор - не з`явився,

пр-к ФОП Шпильова В.О. - Романенко Н.В. (ордер ХВ № від 04.03.19, договір від 08.05.18),

розглянувши заяву ліквідатора про визнання недійсними договори купівлі-продажу рухомого майна від 02.04.2013 та визнання права власності

По справі за заявою ФОП Шпильов Віктор Олександрович, м. Ялта

до ФОП Махнюк Сергій Олександрович

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ТА ПІДСТАВИ ВИМОГ ЗАЯВНИКА

Постановою господарського суду від 18.07.2011 р. ФОП Махнюк Сергія Олександровича визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Богомазова П.С., зобов`язавши його виконати ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду від 23.08.17 р. у справі №5023/5401/11 (суддя Швидкін А.О.) затверджено наданий суду звіт ліквідатора та припинено провадження у справі.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.02.18 р. ухвалу суду від 23.08.17 р. скасовано, справу передано на розгляд суду першої інстанції на стадію ліквідаційної процедури.

Ухвалою суду від 11.05.18 р. звільнено Шапілова С.А. від виконання обов`язків ліквідатора ФОП Махнюк С.О. та призначено ліквідатором боржника ФОП Махнюк С.О. - арбітражного керуючого Вернигора В.П., зобов`язавши ліквідатора виконати у повному обсязі вимоги постанови суду від 18.07.2011 року та надати суду на затвердження звіт ліквідатора про виконану роботу та всі документи, що свідчать про виконання ліквідаційної процедури по банкруту.

Ухвалою суду від 05.02.2019 визнано недійсними результати аукціону з продажу майна фізичної особи-підприємця Махнюка С.О. (код НОМЕР_1 ), проведеного 07.10.2011 р. Товарною біржею "Правопорядок", а саме: - нежитлових приміщень першого поверху з №1-1-по №1-5 загальною площею 43,9 кв.м., місцезнаходження: Автономна республіка Крим, м. Ялта, вул. Калинникова, буд. 2 ; - нежитлових приміщень першого поверху з літ. А з №1-6 по № 1-9 загальною площею 23,1 кв.м., місцезнаходження: Автономна республіка Крим, м. Ялта, вул. Калинникова, буд . 2 ; - нежитлових приміщень, пункт прокату, загальною площею 73,1 кв.м., місцезнаходження: Автономна республіка Крим, м . Ялта , вул. Калинникова, буд. 2; визнано недійсними договори купівлі-продажу зазначених нежитлових приміщень укладених за результатами проведених відкритих торгів 07.10.2011 р.; визнано за банкрутом ФОП Махнюком С.О. право власності на зазначене нерухоме майно.

Ухвалою суду від 05.02.2020 судом призначено до розгляду в судовому засіданні заяву керуючого реалізацією (ліквідатора) про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна банкрута та визнання права власності на рухоме майно: шафа обліку в комплекті з обмежувачем потужності, електролічильником та автоматичним вимикачем, розташований у КЯ-1972 (ТП-985) ФІА (доп.); кабель ВВГ-3*10кв.мм, L=6м, прокладений між від ТП985 до ШО (магазину); кабель СИП-1 4*16кв.мм, L=130м, підвішений на опорах вище 6м від шафи обліку до ВРУ (магазину); ВРУ-0,4кВ, укомплектоване пристроєм захисного відключення УЗО, що розташоване за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, вул. Калинникова, буд. 2. Цією ж ухвалою судом було залучено до розгляду покупця майна ПП "Консалтингова фірма Д.Р.Б.", зобов`язавши залучену особу надати суду відзив на заяву ліквідатора.

Ухвалою від 27.02.2020 суд залучив до розгляду даної заяви керуючого реалізацією (ліквідатора) колишнього ліквідатора Клочко О.М., який реалізував майно банкрута та укладав від імені банкрута договори купівлі-продажу, зобов`язавши його надати суду відзив на заяву.

10.03.2020 керуючим реалізацією було надано до суду уточнення до заяви про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та визнання права власності на рухоме майно, в яких задля уособлення та конкретизації рухомого майна просить суд: 1. Визнати недійсними договори купівлі-продажу рухомого майна (частин Електромережі), укладені 02.04.2013 ліквідатором ФОП Махнюк С.О. арбітражним керуючим Клочко О.М. з Приватним підприємством "Консалтингова фірма Д.Р.Б." (), а саме:

- договір купівлі-продажу № 1 від 02.04.2013 майна: ШО (шафа обліку) в комплекті з обмежувачем потужності, електролічильником та автоматичним вимикачем, розташований у КЯ-1972 (ТП-985) ФІА (доп.). Місцезнаходження майна: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, вул. Калинникова, буд. 2;

- договір купівлі-продажу №2 від 02.04.2013 майна: кабель ВВГ-3х10 кв.мм, L=6м, прокладений між від ТП985 до ШО (магазину). Місцезнаходження майна: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, вул. Калинникова, буд. 2;

- договір купівлі-продажу №3 від 02.04.2013 майна: кабель СИП-14х16кв.мм, L=130м, підвішений на опорах вище 6м від шафи обліку до ВРУ (магазину). Місцезнаходження майна: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, вул. Калинникова, буд. 2;

- договір купівлі-продажу №4 від 02.04.2013 майна: ВРУ-0,4кВ, укомплектоване пристроєм захисного відключення УЗО. Місцезнаходження майна: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, вул. Калинникова, буд. 2.

2. Визнати за фізичною особою-підприємцем Махнюком Сергієм Олександровичем (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) право власності на рухоме майно, що розташоване за адресою: Автономна Республіка Крим , м. Ялта, вул. Калинникова, буд. 2 , а саме:

- ШО (шафа обліку) в комплекті з автоматичним вимикачем з тепловим розчеплювачем на струм 30А в якості обмежувача потужності в кількості 1 шт. та електролічильником прямого підключення на струм 5-50А 220/380В типу ЦЭ-6803Б в кількості 1 гт., які розташовані у КЯ-1972 трансформаторної підстанції (ТП-985) ФІА (доп.);

- кабель силовий з мідними жилами з ПХВ ізоляцією в ПХВ оболонкою, перерізом 10 кв.мм типу ВВГ-3х10 кв.мм, довжиною L=6м, прокладений від трансформаторної підстанції ТП 985 до шафи обліку ШО (магазину);

- кабель силовий (самонесучий ізольований провід) СИП-1 4х16 кв.мм, довжиною L=130м, підвішений на опорах вище 6м від ШО (магазину) до ВРУ-0,4кВ, розташованого в магазині по вул. Калинникова, буд. 2 в м. Ялта, АРК;

- ВРУ-0,4кВ, укомплектоване чотириполюсним пристроєм захисного відключення УЗО(Д) типу Р4 на номінальний струм Ін=16А та з номінальним відключаючим диференціальним струмом уставки Іу=30mA в кількості 1 шт., а також автоматичними вимикачами струму типу АЕ 1031(ВА) 16,10,10,6А в кількості 6 шт.

3. Судові витрати покласти на ПП "КФ "Д.Р.Б."

В судовому засіданні 10.03.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду заяви керуючого реалізацією на 24.03.2020.

Залучена особа - ПП «Консалтингова фірма Д.Р.Б.» та колишній ліквідатор Клочко О.М. вимог ухвали суду не виконали, відзив на заяву ліквідатора не надали. Направлена судом кореспонденція на адресу: ПП «Консалтингова фірма Д.Р.Б.», Клочко О.М. були повернуті до місцевого господарського суду з поштовою довідкою за формою 20 з відміткою: "за закінченням терміну зберігання" та "відсутній адресат".

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом п.п. 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (постанови КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Стаття 202 ГПК України визначає наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Частина 1 цієї статті встановлює, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Частина 3 цієї статті передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно з частинами 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Матеріали справи №5023/5401/11 містять інформацію лише про адресу ПП "Консалтингова фірма Д.Р.Б.": 01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, 4/6, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому жодних відомостей про зміну адреси чи адресу для листування матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.ст. 2-4, 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону. Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин. Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що неодноразова неявка на виклик суду залучених осіб ПП "Консалтингова фірма "Д.Р.Б." та колишнього ліквідатора Клочко О.М., свідоцтво якого про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого анульовано ще 17.11.2014, не перешкоджає розгляду заяви керуючого реалізацією ФОП Махнюка С.О. про визнання недійсним договорів купівлі-продажу майна за відсутності цих осіб.

Крім того необхідно зазначити, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Розглянувши матеріали справи, заяву керуючого реалізацією ФОП Махнюк С.О. про визнання недійсними договорів купівлі-продажу рухомого майна та визнання права власності, вислухавши пояснення присутнього в судовому засіданні учасника процесу та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява арбітражного керуючого, всебічно та повно дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

НОРМИ, ЯКІ ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ.

За приписами ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 6 ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Разом з тим, 18.10.2018 прийнятий новий Кодекс України з процедур банкрутства, який набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом. Кодекс України з процедур банкрутства почав діяти з 21.10.2019.

Водночас, зважаючи на конституційний принцип незворотності дії в часі законів та нормативно-правових актів, закріплений у ст. 58 Конституції України, до правовідносин, які є предметом розгляду в даному судовому провадженні, суд застосовує положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) в редакції до 19.01.2013, яка застосовувалась до даної справи до 21.10.2019 року та п.1.1 Прикінцевих положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції після 19.01.13.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.13 р. (далі - Закон про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. Зазначена норма кореспондується з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - Кодекс) визначено порядок вирішення спорів у справі про банкрутство.

За приписами статті 9 зазначеного Кодексу встановлено, що за результатом розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, суд виносить ухвали.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ І ВИСНОВОК СУДУ.

Матеріалами заяви та справи підтверджується, що 18.07.2011 року ФОП Махнюк Сергія Олександровича було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Отже, при розгляді заяви ліквідатора (керуючого реалізацією) про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна та визнання права власності повинні застосовуватися положення, які регулюють хід ліквідаційної процедури в редакції Закону про банкрутство до 19.01.2013 року. В зв`язку з чим заява керуючого реалізацією (ліквідатора) про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна та визнання права власності повинно бути розглянуто в межах провадження за № 5023/5401/11 у справі про банкрутство ФОП Махнюк С.О.

Розділом VІ та статтею 41 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, передбачено, що відносини, пов`язані з банкрутством окремих категорій суб`єктів підприємницької діяльності, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.

До окремих категорій суб`єктів підприємницької діяльності законодавець відніс громадянина, який здійснює підприємницьку діяльність (статті 47-49 цього Закону).

Відповідно до частин 1, 2 статті 47 Закону про банкрутство правила, передбачені цією статтею, застосовуються до відносин, пов`язаних з визнанням громадянина-суб`єкта підприємницької діяльності банкрутом. Заява про порушення справи про банкрутство громадянина-підприємця може бути подана в господарський суд громадянином-підприємцем, який є боржником, або його кредиторами.

Згідно з ч.7 ст. 48 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013р. постанова господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом та виконавчий лист про звернення стягнення на майно громадянина-підприємця направляються судовому виконавцю для здійснення реалізації майна банкрута. Продажу підлягає все майно громадянина-підприємця, за винятком майна, що не включається до складу ліквідаційної маси згідно з цим Законом. У разі необхідності постійного управління нерухомим майном або цінним рухомим майном громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, господарський суд призначає для цієї мети ліквідатора та визначає розмір його винагороди. У цьому разі продаж майна громадянина-підприємця здійснюється ліквідатором.

При реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий зобов`язаний діяти сумлінно та розумно, з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів.

Відповідно до ст. 1 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013р. ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення визнаних судом вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Згідно з ст. 25 цього Закону ліквідатор з дня свого призначення приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження, виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута, реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Частиною 1 статті 26 Закону про банкрутство передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Отже, обов`язком ліквідатора є належне виконанням ним усіх повноважень в ході ліквідаційної процедури, зокрема, встановлення наявності майна та майнових прав (обтяжень) боржника; здійснення запитів до державних реєстрів майнових прав та обтяжень (заборон відчуження); виявлення дебіторів боржника; здійснення запитів до державних органів, в яких може бути зареєстровані майно або інші активи, що належать банкруту; надіслання повідомлень до державних органів, які контролюють сплату загальнообов`язкових податків та зборів; отримання від органів державної виконавчої служби виконавчих проваджень.

Згідно з ст. 30 Закону про банкрутство після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута. Ліквідатор забезпечує через засоби масової інформації оповіщення про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна. Порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна погоджуються з комітетом кредиторів. У разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна банкрута ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно з Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

За приписами ст. 30 Закону про банкрутство порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна погоджуються з комітетом кредиторів. Проте, провадження у даній справі про банкрутство фізичної особи-підприємця здійснюється за особливостями ст.ст. 47-49 розділу VI Закону про банкрутство, яким не передбачено обов`язкового створення комітету кредиторів.

Враховуючи те, що комітет кредиторів не створювався, то у ліквідатора відсутній обов`язок погоджувати з окремими кредиторами порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна, однак ліквідатор повинен дотримуватись інших приписів статті 30 Закону про банкрутство щодо продажу майна банкрута, які є обов`язковими для їх застосування.

Як свідчать матеріали справи, жодним ліквідатором спірне рухоме майно (електромережі) до ліквідаційної маси включено не було.

Про це свідчать дані проведеної інвентаризації наступних ліквідаторів: ліквідатора Богомазова П.С. на підставі наказу ліквідатора від 08.08.2011, за результатами якої ліквідатором виявлено нерухоме майно за адресою: АРК Крим, м. Ялта, вул. Калиникова, 2 та відсутність будь-якого іншого майна (т. 7 а.с. 116-129); ліквідатора Клочко О.М. на підставі наказу від 02.04.2012, за результатами якої ліквідатором встановлено відсутність будь-якого майна банкрута (т. 7 а.с. 156-163); ліквідатора Шапілова С.А., яким до свого остаточного звіту ліквідатора було додано акт контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 07.08.2017, за результатами якої було встановлено відсутність будь-якого майна банкрута (т. 11 а.с. 239).

Разом з тим, Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.02.2018, якою скасовано ухвалу господарського суду Харківської області про затвердження ліквідаційного звіту та ліквідаційного балансу у даній справі від 23.08.2017, встановлено, що під час здійснення ліквідаційної процедури попереднім ліквідатором Клочко О.М. було виявлено технічну документацію (робочий проект від 18.11.2009 року, акт вводу в експлуатацію від 28.09.2010 року, акт допуску на підключення від 28.09.2010 року, висновок, довідка про виконання технічних умов від 03.11.2009 року, акт виконаних робіт від 11.12.2009 року), що свідчить про наявність майнових активів банкрута, а саме: електромережа від КЯ-1972 (ПТ-985) ФІА (доп.) до ШУ, кабель ВВГ-1,4*10 кв.м, L=5м, прокладений на глибині 0,7м від ШУ до ВРУ (магазина) кабель СИП-1,4х, L=130м, підвішений на опорах вище 6м, ВРУ-0,4кВ укомплектований автоматичним вимикачем та УЗО-ДДИ (т.9 а.с.62-76).

Зі змісту вказаної документації вбачається, що місцезнаходженням вищезазначених об`єктів рухомого майна є АР Крим, м. Ялта, вул. Калинникова,2.

Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, так як їх істинність вже встановлено у рішенні, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України, майном, як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Статтею 26 Закону про банкрутство встановлено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Отже, виявлене ліквідатором в ході ліквідаційної процедури рухоме майно в будь-якому разі підлягає оцінці та подальшій реалізації, в порядку визначеному Законом про банкрутство.

Однак, в матеріалах справи також відсутні докази щодо здійснення ліквідатором оцінки даного майна та його подальшої реалізації.

Таким чином, наявність рухомого майна банкрута встановлено судовим рішенням від 14.02.2018, натомість жодним з попередніх ліквідаторів у даній справі, зокрема і Клочко О.М., не відобразив його в інвентаризаційних описах та актах, не включив його до складу ліквідаційної маси банкрута, не здійснив оцінку майна, що є порушенням приписів ст.ст. 25, 26, 30 Закону України в редакції до 19.01.2013 року, проте здійснив продаж зазначеного спірного рухомого майна на підставі договорів купівлі-продажу від 02.04.2013.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.1.1 Прикінцевих положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011 р., положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.

Отже, оскільки продаж рухомого майна (електромереж) відбувся під час дії норм Закону про банкрутство в новій редакції, заява керуючого реалізацією Вернигори В.П. розглядається судом також з урахуванням приписів Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції після 19.01.13 р.

Згідно з ч.1 ст. 44 та ч.1 ст. 49 Закону про банкрутство в редакції після 19.01.13 р. передбачено, що після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута такими способами: у формі проведення аукціону шляхом проведення відкритих торгів та продаж майна безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Одночасно слід зазначити, що ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами лише у разі, якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося (ч. 5 ст. 44 Закону). При цьому ліквідатор має забезпечити продаж майна банкрута як ЦМК в рамках первісного аукціону, повторного та другого повторного аукціонів.

Отже, застосування норми ч.6 ст. 44 Закону про банкрутство (безпосередній продаж активів банкрута не проданих на аукціоні) ліквідатором стає можливим лише тоді, коли майно банкрута не було продано (не визначений переможець торгів) на другому повторному аукціоні. У цьому випадку законодавець і надає можливість ліквідатору використати інший конкурентний спосіб продажу майна банкрута для задоволення вимог кредиторів наслідком безпосереднього продажу майна банкрута.

Однак, як вже зазначалось вище, ліквідатором Клочко О.М., не було відображено в результаті проведеної інвентаризації виявлених активів (електромережі), не було проведено оцінку цього рухомого майна, не було вжито заходів щодо сумісного продажу цього майна разом з іншим майном банкрута у вигляді ЦМК, як-то передбачено нормами Закону про банкрутство в редакції після 19.01.2013.

Як свідчать матеріали заяви, відповідно до п.1.1. договору купівлі-продажу:

- №1 від 02 квітня 2013 продавець ліквідатор ФОП Махнюка С.О. арбітражний керуючий Клочко О.М. передав, а покупець ПП "Консалтингова фірма "Д.Р.Б." в особі директора Патращука Є.М. прийняв у власність "ШО (шафу обліку) в комплекті з обмежувачем потужності, електролічильником та автоматичним вимикачем, розташований у КЯ-1972 (ТП-985) ФІА (доп.)";

- №2 від 02 квітня 2013 продавець ліквідатор ФОП Махнюка С.О. арбітражний керуючий Клочко О.М. передав, а покупець ПП "Консалтингова фірма "Д.Р.Б." в особі директора Патращука Є.М. прийняв у власність "кабель ВВГ-3х10 кв.мм, L=6м, прокладений між від ТП985 до ШО (магазину);

- №3 від 02.04.2013 продавець ліквідатор ФОП Махнюка С.О. арбітражний керуючий Клочко О.М. передав, а покупець ПП "Консалтингова фірма "Д.Р.Б." в особі директора Патращука Є.М. прийняв у власність: кабель СИП-14х16кв.мм, L=130м, підвішений на опорах вище 6м від шафи обліку до ВРУ (магазину). Місцезнаходження майна: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, вул. Калинникова, буд. 2;

- №4 від 02.04.2013 продавець ліквідатор ФОП Махнюка С.О. арбітражний керуючий Клочко О.М. передав, а покупець ПП "Консалтингова фірма "Д.Р.Б." в особі директора Патращука Є.М. прийняв у власність: ВРУ-0,4кВ, укомплектоване пристроєм захисного відключення УЗО.

Місцезнаходження вищезазначеного майна, як встановлено постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 року є: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, вул. Калинникова, буд. 2.

Тобто ліквідатор здійснив безпосередній продаж майна банкрута без проведення його оцінки та без проведення аукціону з його продажу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази розрахунку покупцем ПП "Консалтингова фірма "Д.Р.Б." за придбане майно банкрута.

Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За приписами ч.1 ст. 203 та ст. 215 ЦК України підставою для визнання недійсним правочину є невідповідність змісту правочину іншим актам цивільного законодавства. Одним із таких актів цивільного законодавства є Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції як до, так і після 19.01.2013), відповідно до якого банкрут ФОП Махнюк С.О. знаходиться в ліквідаційній процедурі, а, відтак, реалізація будь-якого майна банкрута здійснюється, насамперед, з метою задоволення грошових вимог кредиторів.

Відповідно до приписів статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом: визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

Що стосується предмета захисту - права власності, то в цивільному праві України загальне поняття права власності наводиться у ч. 1 ст. 316 ЦК України як право на річ(майно). При цьому, як відомо, Страсбурзький суд доволі широко тлумачить поняття майно (possessions) та власності (property). До об`єктів, віднесених до інституту власності для цілей ст. 1 Першого Протоколу, керуючись практикою Суду, можна віднести: рухоме і нерухоме майно, права, що випливають із оренди, права, пов`язані із присудженням майна судом, інші конкретні, реальні економічні інтереси (правомірні очікування) заявника на настання певних обставин, пов`язаних із правом власності (Pine Valley Development v. Ireland A-246 B (1993)). Так, у справі NKM v. Hungary від 14 травня 2013 (скарга №66529/13) ЄСПЛ зазначив, що "правомірні очікування" підлягають захисту як власне майно і майнові права. Отже, для того, щоб скарга про порушення права власності була розглянута з позицій ст. 1, заявник має довести, що він має певний реальний економічний інтерес.

Згідно ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в заяві вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні (ухвалі) такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Предметом спору у даній справі є визнання за позивачем права власності на об`єкти нерухомого майна на підставі статті 392 ЦК України, яка передбачає, що позов про визнання права власності може бути пред`явлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою або якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Тобто, передумовою для звернення з позовом про визнання права власності на майно на підставі названої статті є сумніви у належності позивачеві цього майна, які виникають у інших осіб, неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втрата належних правовстановлюючих документів на майно.

Право власності, як і будь-яке інше суб`єктивне право, виникає при наявності певних юридичних фактів та конкретних обставин, з якими закон пов`язує виникнення права власності на конкретне майно у певних осіб. Підстави виникнення права власності поділяються на такі, що не залежать від прав попереднього власника на майно, тобто первісні, та похідні, за якими право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва.

Відповідно до статі 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

З огляду на те, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав та у який передбачений законом спосіб заявник набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові № 6-318цс15 від 24.06.2015 та Верховний Суд у постановах від 21.11.2018 у справі № 920/615/16, від 07.08.2019 у справі №902/869/17, від 20.02.2020 у справі №5006/5/39б/2012.

Таким чином, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності в порядку ст. 392 ЦК України в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо цього майна.

Враховуючи, що банкрут був власником спірного рухомого майна, яке було відчужене у незаконний спосіб, з метою підтвердження наявності у ФОП Махнюка С.О. права власності, яке було набуто раніше на законних підставах, суд вважає вимоги керуючого реалізацією щодо визнання права власності на рухоме майно з більш конкретним виозначенням такого майна (задля уособлення та конкретизації рухомого майна) обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Суд також зазначає, що відповідно до пункту 31 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських судів про якість судових рішень, щоб мати ознаки високої якості, судове рішення повинно сприйматися сторонами по справі та суспільством у цілому як результат правильного застосування юридичних норм, справедливого судового процесу та належної оцінці фактів, а також як таке, що може бути ефективно виконаним. Лише в цьому випадку сторони будуть упевнені, що їхню справу розглянуто й вирішено належним чином, а громадськість сприйме ухвалене рішення як фактор відновлення суспільної злагоди.

За таких обставин, оскільки реалізація рухомого майна банкрута проведена з порушенням порядку реалізації майна, а також передання права власності на рухоме майно ПП "Консалтингова фірма "Д.Р.Б." без проведення розрахунку та сплати ціни завдають збитки кредиторам, суд вважає за необхідне заяву керуючого реалізацією задовольнити в повному обсязі.

У відповідності до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Керуючись ст.ст. 22-32, 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013, ч. 8 ст. 44, ст. 55 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції після 19.01.2013 р., ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 5, 11, 12, 73, 74, 76, 86, 202, 233-235 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву ліквідатора ФОП Махнюк С.О. про визнання недійсними договорів купівлі-продажу рухомого майна від 02.04.2013 та визнання права власності - задовольнити.

2. Визнати недійсними договори купівлі-продажу рухомого майна (частин Електромережі), укладені 02.04.2013 ліквідатором ФОП Махнюк С.О. арбітражним керуючим Клочко О.М. з Приватним підприємством "Консалтингова фірма Д.Р.Б." (), а саме:

- договір купівлі-продажу № 1 від 02.04.2013 майна: ШО (шафа обліку) в комплекті з обмежувачем потужності, електролічильником та автоматичним вимикачем, розташований у КЯ-1972 (ТП-985) ФІА (доп.). Місцезнаходження майна: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, вул. Калинникова, буд. 2;

- договір купівлі-продажу №2 від 02.04.2013 майна: кабель ВВГ-3х10 кв.мм, L=6м, прокладений між від ТП985 до ШО (магазину). Місцезнаходження майна: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, вул. Калинникова, буд. 2;

- договір купівлі-продажу №3 від 02.04.2013 майна: кабель СИП-14х16кв.мм, L=130м, підвішений на опорах вище 6м від шафи обліку до ВРУ (магазину). Місцезнаходження майна: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, вул. Калинникова, буд. 2;

- договір купівлі-продажу №4 від 02.04.2013 майна: ВРУ-0,4кВ, укомплектоване пристроєм захисного відключення УЗО. Місцезнаходження майна: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, вул. Калинникова, буд. 2.

3. Визнати за фізичною особою-підприємцем Махнюком Сергієм Олександровичем (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) право власності на рухоме майно, що розташоване за адресою: Автономна Республіка Крим , м. Ялта, вул. Калинникова, буд. 2 , а саме:

- ШО (шафа обліку) в комплекті з автоматичним вимикачем з тепловим розчеплювачем на струм 30А в якості обмежувача потужності в кількості 1 шт. та електролічильником прямого підключення на струм 5-50А 220/380В типу ЦЭ-6803Б в кількості 1 гт., які розташовані у КЯ-1972 трансформаторної підстанції (ТП-985) ФІА (доп.);

- кабель силовий з мідними жилами з ПХВ ізоляцією в ПХВ оболонкою, перерізом 10 кв.мм типу ВВГ-3х10 кв.мм, довжиною L=6м, прокладений від трансформаторної підстанції ТП 985 до шафи обліку ШО (магазину);

- кабель силовий (самонесучий ізольований провід) СИП-1 4х16 кв.мм, довжиною L=130м, підвішений на опорах вище 6м від ШО (магазину) до ВРУ-0,4кВ, розташованого в магазині по вул. Калинникова, буд. 2 в м. Ялта, АРК;

- ВРУ-0,4кВ, укомплектоване чотириполюсним пристроєм захисного відключення УЗО(Д) типу Р4 на номінальний струм Ін=16А та з номінальним відключаючим диференціальним струмом уставки Іу=30mA в кількості 1 шт., а також автоматичними вимикачами струму типу АЕ 1031(ВА) 16,10,10,6А в кількості 6 шт.

4. Стягнути з Приватного підприємства "Консалтингова фірма Д.Р.Б." (, місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, буд. 4/6) на користь ліквідатора арбітражного керуючого Вернигора Володимира Петровича (свідоцтво №573 від 21.03.2013, адреса: 50086, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Дніпровське шосе, буд. 8, прим. 1, код іпн НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 3842,00 грн судових витрат.

Видати наказ.

5. Ухвалу направити керуючому реалізацією майна, ПП "Консалтингова фірма Д.Р.Б.", Клочко О.М., кредиторам, банкруту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття (оголошення) та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала підписана 31.03.2020.

Суддя Міньковський С.В.