номер провадження справи 33/165/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2020 Справа № 908/3095/19

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Мірошниченко М.В.,

При секретарі судового засідання Хилько Ю.І.,

Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/3095/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажснаб" (69035, м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, буд. 31)

до відповідача: Комунального підприємства "Паркування" (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 2А)

про стягнення суми

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

04.11.2019 у Господарський суд Запорізької області надійшла позовна заява (вих. б/н від 01.11.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажснаб" до Комунального підприємства "Паркування" про стягнення заборгованості за договором № 5 про співпрацю від 03.01.2013 у сумі 82338,84 грн. основного боргу, 7140,53 грн. - 3% річних, 50453,73 грн. індексу інфляції.

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 04.11.2019 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/3095/19 та визначено до розгляду судді Мірошниченко М.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.11.2019 суддею Мірошниченко М.В. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3095/19 за правилами спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 33/165/19, судове засідання призначено на 10.12.2019.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.12.2019 здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 908/3095/19 за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 09.01.2020. Витребувано у позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажснаб" оригінал акту надання послуг № 19 від 23.11.2016.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.01.2020 відкладено підготовче засідання на 06.02.2020, повторно витребувано у позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажснаб" оригінал акту надання послуг № 19 від 23.11.2016.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 06.02.2020 з власної ініціативи суду на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України продовжено строк підготовчого провадження на 30-ть днів - до 11.03.2020 включно, на підставі ч. 2 ст. 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 25.02.2020.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.02.2020 задоволено клопотання Комунального підприємства "Паркування" про виклик ОСОБА_1 у судове засідання для допиту в якості свідка. Викликано у судове засідання 24.03.2020 для допиту в якості свідка ОСОБА_1 для надання пояснень про відомі йому обставини, що можуть мати значення при розгляді справи. Підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті у судовому засіданні 24.03.2020.

У судовому засіданні 24.03.2020 справу розглянуто, підписано вступну та резолютивну частини рішення.

У судове засідання 24.03.2020 представники сторін не з'явилися.

Відповідно до ст. 222 ГПК України, у зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Позовні вимоги мотивовані таким. 03.01.2013 між сторонами укладений договір № 5 про співпрацю, за яким позивач виконав функції, пов`язані з забезпеченням життєдіяльності будівель відповідача, розташованих по АДРЕСА_1 на загальну суму 82338,84 грн. 23.11.2016 сторонами актом надання послуг узгоджена сума 82338,84 грн. Позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № 9 від 23.11.2016 на суму 82338,84 грн. Оскільки відповідачем акт надання послуг підписаний, позивач вважає, що відповідачем послуги прийняті. Будь-яких заяв щодо неточності виставленого акту, розбіжності зазначеної інформації або зауважень від відповідача не надходило. Позивач просив стягнути 82338,84 грн. основного боргу, 7140,53 грн. - 3% річних, 50453,73 грн. індексу інфляції.

Відповідач у письмовому відзиві, що надійшов до суду 27.11.2019, проти позову заперечив. Зазначив, що договір № 5 про співпрацю за своєю правовою природою не є договором про співробітництво. Отже, у договорі відсутній його предмет. Вважає договір № 5 про співпрацю від 03.01.2013 неукладеним, оскільки сторони не досягли згоди щодо усіх його істотних умов. Відповідач не визнає факту надання позивачем будь-яких послуг за договором № 5 від 03.01.2013. З тексту акту від 23.11.2016 вбачається, що його було складено на підставі договору № 5 від 13.01.2011. Таким чином, даний акт не має відношення до спірних правовідносин. З акту неможливо встановити особу, яка його підписала зі сторони відповідача. Візуально підпис нагадує підпис колишнього директора Харченка М.Ю. Однак станом на 23.11.2016 він вже був звільнений з займаної посади. Відповідач звернув увагу на найменування наданих послуг, що зазначені в акті, та строки їх надання. Також зазначив, що позивач не має жодної технічної можливості надавати послуги з водопостачання, водовідведення та опалення. Стосовно вартості послуг зазначив, що відповідно до п. 2.1 договору вартість послуг складає 1800,00 грн. на місяць. Жодних положень про обчислення вартості за кожною окремою послугою договір не містить. Оскільки позовна заява надійшла до суду 04.11.2019, то позивачем був пропущений строк позовної давності. Просив застосувати строки позовної давності, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Враховуючи обмеженість строку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд,

ВСТАНОВИВ:

03.01.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будмонтажснаб" (сторона 2 за договором, позивач) та Комунальним підприємством "Паркування" (сторона 1 за договором, відповідач) укладений договір № 5 про співробітництво, за умовами якого (п. 1.1 договору) сторона 2 зобов`язалася в порядку та на умовах даного договору виконувати функції, пов`язані з забезпеченням життєдіяльності будівель та споруд, належних стороні 1 за адресою: вул. Волгоградська, 31, а саме: надання послуг по поставці питної води та прийняття стічних вод (п. 1.2); надання послуг по поточному та капітальному ремонту каналізаційної та водопровідної гілки (згідно схеми розмежування) (п. 1.3); надання послуг по поставці теплової енергії (опалення) та забезпечення гарячою водою, а також капітального та поточного ремонту теплових мереж, елеваторного вузла (вентилі, засувки, відводи, трубопроводи) (п. 1.4); надання послуг по збору та вивезенню сміття побутового та будівельного (п. 1.5); надання послуг по поточним ремонтам: заміна ламп освітлення, замків, змішувачів, забарвлення металоконструкцій) (п. 1.6). Сторона 1 зобов`язалася у порядку та на умовах даного договору оплачувати надавані стороною 2 послуги.

Згідно п. 2.1 вартість послуг по забезпеченню життєдіяльності будівель та споруд складає 1800,00 грн. за один місяць, у т.ч. ПДВ 20% - 300 грн.

Щомісячно стороною 2 видається стороні 1 акт наданих послуг (п. 2.3).

У розділі 3 договору сторони визначили порядок оплати послуг. Відповідно до п. 3.1 договору оплата послуг, наданих стороною 2, проводиться наступним чином: 100% щомісячна оплата на розрахунковий рахунок сторони 2, або іншим способом, згідно діючого законодавства України.

Строк дії договору до 31.12.2015, договір вступає в силу з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань по ньому, по закінченню строку дії договору, якщо жодна з сторін не ініціювала його розірвання, договір вважається продовженим на три роки (з 01.01.2015 по 31.12.2018) (п. 5.3).

17.10.2019 позивач цінним листом з описом вкладення направив відповідачу претензію від 17.10.2019 про сплату 82338,84 грн. заборгованості за договором про співпрацю № 5 від 03.01.2013, 7140,53 грн. 3% річних та 50453,73 грн. індексу інфляції. Відповіді на претензію суду не подано.

Позивач зазначив, що за договором № 5 від 03.01.2013 мається заборгованість у сумі 82338,84 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом надання послуг № 19 від 23.11.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір № 5 від 03.01.2013 є договором про надання послуг.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 2.1 договору № 5 від 03.01.2013 сторони визначили, що вартість послуг по забезпеченню життєдіяльності будівель та споруд складає 1800,00 грн. за один місяць, у т.ч. ПДВ 20% - 300 грн.

Обгрунтовуючи позов позивач посилається на підписаний сторонами акт надання послуг № 19 від 23.11.2016, оригінал якого на виконання ухвали суду позивач долучив до матеріалів справи (а.с. 57).

Даний акт, як зазначено в його тексті, підписаний представниками замовника Комунальне підприємство "Паркування" та виконавця Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажснаб" (без зазначення прізвищ представників) 23.11.2016, підписи яких скріплені круглою печаткою підприємств - юридичних осіб.

Також акт затверджений директорами вказаних юридичних осіб (без зазначення їх прізвищ), підписи яких також скріплені круглою печаткою підприємств - юридичних осіб.

Відповідач зазначив, що візуально підпис директора на акті нагадує підпис колишнього директора Харченка М.Ю., однак станом на 23.11.2016 він вже був звільнений з займаної посади.

Відповідач долучив до відзиву копію розпорядження Запорізького міського голови від 04.11.2016 № 2900 к/тр про звільнення ОСОБА_1 04.11.2016 з посади директора Комунального підприємства "Паркування".

Суд ухвалою від 25.02.2020 задовольнив клопотання відповідача про виклик ОСОБА_1 у судове засідання для допиту в якості свідка; ухвалив викликати у судове засідання 24.03.2020 для допиту в якості свідка ОСОБА_1 для надання пояснень про відомі йому обставини, що можуть мати значення при розгляді справи.

ОСОБА_1 у судове засідання 24.03.2020 не з`явився, причини неявки суду невідомі.

Належних та допустимих у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України доказів на підтвердження того, що акт підписав саме ОСОБА_1, матеріали дійсної справи не містять.

Разом з тим, дослідивши поданий позивачем акт надання послуг № 19 від 23.11.2016 суд встановив, що даний акт складений за договором № 5 від 13.01.2011, тоді як у підставу позову позивачем покладений договір № 5 від 03.01.2013. Доказів укладення між сторонами у справі договору № 5 від 13.01.2011 матеріали дійсної справи не містять.

Також в акті міститься посилання на розр. док.: рахунок на оплату покупцю № 9 від 23.11.2016.

До матеріалів справи позивачем долучено копію рахунку на опату № 9 від 23.11.2016, який, як вбачається з його тексту, виписаний на підставі договору № 5 від 13.01.2013. Тобто на підставі іншого договору, що покладений у підставу позову. Доказів вручення/направлення вказаного рахунку віповідачу матеріали справи не містять.

В акті надання послуг № 19 від 23.11.2016 зазначено найменування робіт, послуг:

1. Послуга з поточного обслуговування та ремонту каналізаційної гілки з 22.12.2008 по 10.11.2016 згідно дог. № 5 від 13.01.2011, ціна та сума без ПДВ 19600,00 грн.

2. Вивіз сміття за період з 2009 по 10.11.2016 згідно дог. № 5 від 13.01.2011, ціна та сума без ПДВ 10466,70 грн.

3. Послуга з відпустки питної води та прийому стоків з 2009 по 10.11.2016 згідно дог. № 5 від 13.01.2011, ціна та сума без ПДВ 11696,00 грн.

4. Послуга з поточного обслуговування та ремонту теплових мереж з 22.12.2008 по 10.11.2016, ціна та сума без ПДВ 11600,00 грн.

5. Комп. витрат на опалення приміщень 1го поверху згідно договору № 203803 за 2015-2016, ціна та сума без ПДВ 15253,00 грн.

Усього загальна вартість робіт (послуг) склала без ПДВ 68615,70 грн., ПДВ - 13723,14 грн., загальна вартість робіт (послуг) із ПДВ - 82338,84 грн.

В акті зазначено, що замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Позивачем, як зазначено вище, у підставу позову покладений договір № 5 від 03.01.2013 про співробітництво. Позивач зазначив, що саме за цим договором відповідачу були надані послуги на загальну суму 82338,84 грн.

Разом з тим, акт надання послуг № 19 від 23.11.2016, підписанням якого позивач обґрунтовує виникнення заборгованості у сумі 82338,84 грн., складений за договором № 5 від 13.01.2011. Крім того, в акті у колонці «найменування робіт, послуг» також міститься посилання на договір № 5 від 13.01.2011.

Суд також враховує, що в акті зазначено про виконання послуг (робіт) за періоди: з 22.12.2008, з 2009, за 2015-2016 р.р., тобто за періоди, що передують укладенню договору № 5 від 03.01.2013 про співробітництво.

Оскільки правовідносини сторін врегульовані договором, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг, то суд враховує, що при надані послуг з боку виконавця вчиняються певні дії або здійснюється певна діяльність, які не мають матеріального результату. Тому за договором щодо надання послуг оплачується не сам результат певної діяльності, а вчинені виконавцем дії. Тобто, приписи закону, які регулюють відносини за договором про надання послуг, пов`язують обов`язок замовника оплатити послуги за фактом їх надання виконавцем. Ця обставина вимагає від виконавця послуг (робіт) надавати докази про фактичне виконання певних дій по наданню послуг, оскільки товаром при оплаті послуг є саме такі дії.

Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін.

Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч.ч. 1, 3, 4 ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказуван (ч. 1 ст. 77 ГПК).

На підтвердження отримання послуг з боку замовника (відповідача у справі) за договором № 5 від 03.01.2013 про співробітництво позивач подав акт надання послуг № 19 від 23.11.2016, який не може бути прийнятий судом в якості належного та допустимого доказу надання послуг за вказаним договором з підстав, що зазначені вище.

Інших доказів, підтверджуючих надання послуг (виконання робіт) за договором № 5 від 03.01.2013 про співробітництво позивач суду не подав.

Відповідно до частини 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

З урахуванням положень частини 1 ст. 628 ЦК України зміст двостороннього договору як правочину становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ці умови не можуть суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Суд також приймає до уваги, що пунктом 2.1 договору № 5 від 03.01.2013 сторони визначили, що вартість послуг по забезпеченню життєдіяльності будівель та споруд складає 1800,00 грн. за один місяць, у т.ч. ПДВ 20% - 300 грн.

Згідно пункту 2.2 договору позивач має право змінити вартість послуг в односторонньому порядку у разі підвищення ставок податків та зборів, видання відповідних рішень та розпоряджень органів місцевої влади та самоуправління, зміни інших економічних умов. У разі зміни вартості послуг позивач повідомляє про це відповідача.

В акті надання послуг № 19 від 23.11.2016 ціна послуг відрізняється від ціни (вартості), визначено у пункті 2.1 договору № 5 від 03.01.2013.

Доказів зміни вартості послуг за договором та повідомлення про це відповідача матеріали справи не містять.

За умовами п. 2.3 договору відповідач зобов`язався щомісячно надавати позивачу акт наданих послуг.

Доказів щомісячного складання та надання відповідачу актів виконаних робіт за договором № 5 від 03.01.2013 позивачем суду не подано. Взагалі позивачем не подано суду жодного акту на виконання позивачем умов вказаного договору.

На підставі викладеного вище, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором № 5 про співпрацю від 03.01.2013 у сумі 82338,84 грн. основного боргу, 7140,53 грн. - 3% річних, 50453,73 грн. індексу інфляції у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Відповідач у письмовому відзиві просив застосувати строки позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд з`ясовує та зазначає в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність порушення його прав відповідачем та враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необгрунтованістю, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для застосування приписів ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України (позовна давність).

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір у сумі 2102,00 грн. у зв`язку з відмовою у позові покладається на позивача.

При зверненні до суду позивачем згідно з квитанцією № 0.0..1 (дата оплати 29.10.2019, дата валютування 30.10.2019) сплачений судовий збір у сумі 2114,00 грн., тобто на 12,00 грн. більше, ніж вставлено Законом України «Про судовий збір». Таким чином, суд вважає за необхідне, у разі надходження відповідного клопотання, повернути платнику судового збору з державного бюджету 12,00 грн. судового збору у зв`язку з внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Судовий збір покладається на позивача.

Відповідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256, пп. 17.5 п. 17 розділу XI Перехідних положень ГПК України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано - 26 березня 2020.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя М.В. Мірошниченко