РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.03.2020Справа № 910/1762/20

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., за участю секретаря судового засідання Цубери Ю.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шампань України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний"

про стягнення 3 618 229,53 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шампань України" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 3 618 229,53 грн., з яких 3 069 102, 30 грн. збитків від інфляції та 549 127, 23 грн. 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму 3 618 229,53 грн. за прострочення оплати суми заборгованості, яку стягнуто на користь позивача за рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 у справі № 910/15143/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 відкрито провадження у справі № 910/1762/20, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.03.2020.

Разом із позовною заявою Товариством з обмеженою відповідальністю "Шампань України" було подано заяву про забезпечення позову.

Заявник просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" в межах ціни позову в розмірі 3 618 229,53 грн.

11.02.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову. Відповідач просить суд повернути заяву про забезпечення позову заявнику, оскільки подана позивачем заява про забезпечення позову не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

З приводу поданих заперечень відповідача стосовно заяви про забезпечення позову, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 141 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного позову, не є порушенням наведених норм законодавства.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 25.02.2019 у справі № 924/789/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Шампань України" про забезпечення позову задоволено частково та накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" в межах ціни позову в розмірі 3 618 229 грн. 53 коп.

03.03.2020 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" надійшло клопотання про зустрічне забезпечення позову, в якому заявник просить суд зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду 400 139,06 грн.

Заяву про зустрічне забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" внаслідок забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти було позбавлене права розпоряджатися власними грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку у розмірі 3 618 229,53 грн., тому розмір можливих збитків є еквівалентним розміру процентів на депозит, які Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" могло би реально одержати від розміщення цих коштів в банку.

Представник відповідача в судове засідання 05.03.2020 не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 05.03.2020 представник позивача не заперечив проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.03.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2020 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" про зустрічне забезпечення позову відмовлено повністю.

16.03.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення та клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідач надав власний розрахунок інфляційних втрат, відповідно до якого сума інфляційних втрат, що підлягають сплаті відповідачем складає 2 382 600,00 грн.

Представник відповідача у судове засідання 17.03.2020 не з`явився, проте 16.03.2020 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване об`єктивною неможливістю направити в судове засідання уповноваженого представника.

Відхиляючи наведене клопотання, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд зазначає, що у відповідних випадках неможливості явки в судове засідання представника учасника справи (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні тощо) такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно ст. 56, 60, 61 Господарського процесуального кодексу України з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.07.2018 року у справі № 927/1091/17.

Крім того, судом також врахований висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 915/593/17, згідно з яким, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Беручи до уваги, що представником відповідача подано до суду письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог та надано власний розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що неявка у судове засідання відповідача не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Представник позивача у судове засідання 17.03.2020 не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шампань України" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Київський завод шампанських вин "Столичний" (покупець), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" було укладено Договір поставки № 45 (далі - Договір поставки).

Відповідно до п. 1.1 Договору поставки постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити виноматеріал шампанський необроблений, далі за текстом - товар, для виробництва ігристих вин (шампанського) в наступному асортименті, орієнтовній кількості і за вказаними нижче цінами:

- Аліготе, врожаю 2016 року в кількості 110 000 Дал за ціною з ПДВ 20% 165,00 грн. на загальну суму з ПДВ 20% 18 150 000,00 грн.;

- Шардоне, врожаю 2016 року в кількості 80 000 Дал за ціною з ПДВ 20% 165,00 грн. на загальну суму з ПДВ 20% 13 200 000,00 грн.; всього - 190 000 Дал на загальну суму 31 350 000,00 грн.

Згідно з 1.2 Договору товар (виноматеріал) поставляється партіями автомобільним транспортом. Партією поставки є один автомобіль.

Як передбачено п. 2.1 Договору, покупець проводить оплату кожної отриманої партії виноматеріалу шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, через 30 (тридцять) календарних днів від дати поставки партії товару, згідно затвердженого сторонами графіку.

На виконання умов укладеного Договору поставки позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 31 350 000,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 577 від 21.12.2016 року на суму 18 150 000,00 грн. та № 578 від 21.12.2016 року на суму 13 200 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 у справі № 910/15143/17 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Шампань України" задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 31 350 000 (тридцять один мільйон триста п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 2 821 500 (два мільйони вісімсот двадцять одну тисячу п`ятсот) грн. 00 коп. інфляційних втрат, 584 915 (п`ятсот вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ятнадцять) грн. 00 коп. три відсотки річних, 4 157 957 (чотири мільйони сто п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн. 00 коп. пені та 240 000 (двісті сорок тисяч) грн. 00 коп. судового збору.

Позивач зазначає, що зобов`язання відповідача щодо сплати основної заборгованості за рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 у справі № 910/15143/17 було виконане відповідачем 30.05.2018 у розмірі 27 852 117,36 грн. та 31.05.2015 у розмірі 3 497 882,64 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача, наявною у матеріалах справи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати на 3 % річних у періоди, які не були охоплені позовними вимогами у справі № 910/15143/17 до дати фактичної сплати заборгованості.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 у справі № 910/15143/17 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Шампань України" задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 31 350 000 (тридцять один мільйон триста п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 2 821 500 (два мільйони вісімсот двадцять одну тисячу п`ятсот) грн. 00 коп. інфляційних втрат, 584 915 (п`ятсот вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ятнадцять) грн. 00 коп. три відсотки річних, 4 157 957 (чотири мільйони сто п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн. 00 коп. пені та 240 000 (двісті сорок тисяч) грн. 00 коп. судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факти, які підтверджують наявність грошового зобов`язання відповідача щодо оплати заборгованості за Договором поставки № 45 від 09.12.2016, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 у справі № 910/15143/17, в силу вимог ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиційне значення для даної справи та не підлягають доведенню.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 3 069 102, 30 грн. збитків від інфляції за період з вересня 2017 року по травень 2018 року та 549 127, 23 грн. 3 % річних за період з 30.10.2017 року по 31.05.2018 року.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Як встановлено судом, суму основного боргу, яку було стягнуто за рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 у справі № 910/15143/17 було сплачено відповідачем 30.05.2018 у розмірі 27 852 117,36 грн. та 31.05.2015 у розмірі 3 497 882,64 грн.

Судом встановлено, що предметом спору у справі № 910/15143/17, крім іншого було стягнення 3 % річних у період з 21.01.2017 по 04.09.2017 та інфляційних втрат у період з лютого 2017 року по липень 2017 року.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, враховуючи, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних та враховуючи періоди часу (які не були предметом розгляду у справі № 910/15143/17), в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція), суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 3 034 693,22 грн. інфляційних втрат та 546 550,51 грн. 3 % річних за розрахунком суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи наведене вище, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Шампань України" підлягають частковому задоволенню у розмірі 3 034 693,22 грн. інфляційних втрат та 546 550,51 грн. 3 % річних.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Шампань України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" про стягнення 3 618 229,53 грн. - задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" (04073, м. Київ, вулиця Сирецька, будинок 27, ідентифікаційний код 30373419) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шампань України" (68454, Одеська обл., Арцизький район, село Надеждівка, вулиця Центральна, будинок 75, ідентифікаційний код 00413143) 3 034 693 (три мільйони тридцять чотири тисячі шістсот дев`яносто три) грн. 22 коп. інфляційних втрат, 546 550 (п`ятсот сорок шість тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн. 51 коп. 3 % річних, 53 718 (п`ятдесят три тисячі сімсот вісімнадцять) грн. 65 коп. судового збору.

3.У іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п. 17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 06.04.2020

Суддя С. В. Стасюк