ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" березня 2020 р. Справа№ 910/9389/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Смірнової Л.Г.

Калатай Н.Ф.

без виклику сторін

розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2019

у справі № 910/9389/19 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Приватного підприємства "Український науково-виробничий центр

"Промтекс"

про стягнення 181 992 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2019 у справі № 910/9389/19 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулась до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій прийняти до розгляду апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2019 у справі № 910/9389/19 та постановити ухвалу про відкриття апеляційного провадження, за результатами розгляду апеляційної скарги скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2019 у справі № 910/9389/19 і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, судові витрати позивача зі сплати судового збору покласти на відповідача.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, не узгоджується із нормами матеріального та процесуально права та не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду першої інстанції про те, що позивач належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами у розумінні статтей 76-79 ГПК України не довів наявність обставин, які б свідчили про поставку відповідачем 18.02.2019 неякісного товару, визначеного договором, про що позивачем складено акт приймального контролю № 1 від 18.02.2019 з відповідними висновками.

Скаржник вказує на те, що господарським судом першої інстанції у справі № 910/9389/19, в порушення ч. 4 ст. 236 ГПК України, не застосовані висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.07.2018 у справі № 915/1145/17.

Також на думку скаржника, суду першої інстанції слід було прийти до висновку, що відповідач своїми діями зловживав своїми правами, наданими пунктом 3 частини першої статті 42 ГПК України та не виконував обов`язків чи відверто ухилявся від їх виконання, які визначені пунктами та 4 частини другої статті 42 цього Кодексу, однак, цього не зробив відкритому засіданні, яке відбулось 17.10.2019, відмовив позивачу у задоволенні його клопотання від 15.10.2019 № 78/6-2480 про визнання обставин, визначених ним. Є невірним подальший висновок суду першої інстанції, відображений у мотивувальній частині рішення від 07.11.2019 про те, що навіть у випадку поставки відповідачем 18.02.2019 неякісного товару за договором, у позивача мали залишитись його примірники первинних бухгалтерських документів (товарно-транспортної накладної № 17/1 від 17.02.2019 та видаткової накладної № 4 від 18.02.2019, складених відповідачем, про поставку позивачу товару загальною кількістю 10 000 кг та вартістю 909 960 грн. визначеного договором, які б підтверджували здійснення відповідачем 18.02.2019 господарської операції, оскільки це нібито передбачено пунктом 11.6 розділу 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, необґрунтовано відхилив та не взяв до уваги заяви свідків позивача, натомість прийняв та взяв до уваги заяви свідків відповідача.

Також скаржник посилається на правові висновки Касаційного господарського суду Верховного Суду у справі № 925/863/18.

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2020 справу № 910/9389/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Гаврилюк О.М., судді: Смірнова Л.Г., Калатай Н.Ф.

Одночасно при зверненні з апеляційною скаргою скаржник надає до суду клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2019 у справі № 910/9389/19. Клопотання мотивоване тим, що 25.11.2019 до позивача засобами поштового зв`язку за реєстраційним індексом № 2197 надійшов повний текст рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2019 у справі № 910/9389/19 за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до Приватного підприємства "Український науково-виробничий центр "Промтекс" про стягнення штрафу 181 992 грн. за поставку 18.02.2019 неякісного товару (м`ясо свинини першої категорії), визначеного договором поставки № 115/ВЗЗ-2018 від 21.08.2018.

Загальний порядок відновлення пропущених процесуальних строків врегульований ст. 119 ГПК України відповідно до якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, суд, розглянувши клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги підлягає задоволенню.

15.01.2020 від скаржника на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про надання доказу сплати судового збору у встановленому законодавством розмірі.

Північний апеляційний господарський суд, визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження. Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали до суду не надійшло.

Згідно з ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено, що з 01.01.2019 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1 921,00 грн.

Отже, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує 192 100,00 грн (1 921,00 грн.*100=192 100,00 грн).

Враховуючи, що позовна заява була подана до Господарського суду міста Києва 16.07.2019 та те, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення 181 992,00 грн., вказана справа, відповідно до приписів ГПК України, відноситься до малозначних справ.

Згідно з ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2020 поновлено Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2019 у справі № 910/9389/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2019 у справі № 910/9389/19 у визначеному складі суду. Закінчено проведення підготовчих дій. Призначено розгляд апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2019 у справі № 910/9389/19 без повідомлення учасників справи.

10.02.2020 від відповідача через відділ канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач вказує на те, що ним, згідно з ч. 8 ст. 81 ГПК України, було письмово проінформовано суд першої інстанції про неможливість подання доказів, що витребовувались судом (видаткової накладної № 4 від 18.02.2019 та товарно-транспортної накладної № 17/1 від 17.01.2019). Об`єктивною обставиною, що унеможливлювала подання відповідачем вказаних доказів, була їх відсутність у відповідача через їх не складання відповідачем та їх неотримання ним від інших осіб. Також відповідач вказує на відсутність ідентичності справи № 910/9389/19 як за предметом спору у справі № 925/863/18, так і за підставами позову. Підпис Мукоїди О.М. на Акті встановлення факту поставки товару неналежної якості від 18.02.2019 свідчить лише про ознайомлення зі змістом вказаного акту, а не визнання викладених у ньому обставин.

Відповідач зазначає, що відсутність будь-яких документів, з числа визначених у п. 5.4 договору, або принаймні їх копій у відповідача щодо поставки товару за договором 18.02.2019, яка нібито мала місце за твердженнями позивача, натомість свідчить про безпідставність аргументів скарги в частині тверджень про те, що поставка відбулась.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом першої інстанції, 21.08.2018 між позивачем, як замовником, та відповідачем, як учасником, укладено договір про поставку товару № 115/B33-2018, відповідно до п. 1.1 якого, відповідач зобов`язується у визначені договором строки поставити позивачу якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору, а позивач прийняти і оплатити такі товари.

Згідно із статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Додатком № 2 до договору сторони узгодили технічний опис товару, який підлягає поставці відповідачем.

Пунктами 1.2, 3.1 договору визначено, що найменування (номенклатура, асортимент) товару код ДК 021:20-2- М`ясо свинини першої категорії (далі Товар). Кількість Товару за Договором лот 1 93 080 кг (у відповідності змін, визначених пунктом 1 додаткової угоди № 1 від 22.10.2018 до договору). Ціна договору складає 8 399 947,68 грн. (у відповідності змін, визначених пунктом 2 додаткової угоди № 1 від 22.10.2018 до договору).

Згідно із п. 2.1 договору передбачено, що якість товару, який поставляється відповідачем, повинна відповідати вимогам чинних нормативно-правових актів та ДСТУ 7158:2010 товар, який відповідач зобов`язується передати позивачу, має відповідати вимогам до його якості на момент передачі його позивачу, а також протягом строку придатності (гарантійного терміну).

Пунктом 2.3 договору встановлено, що під час поставки кожної партії товару, позивач протягом двох робочих днів проводить обов`язкову перевірку якості та безпечності товару (органолептична перевірка), що постачається відповідачем.

Умовами підпункту 2.3.1 пункту 2.3 договору визначено, що результати проведення контрольних заходів оформляються актом приймального контролю, який підписується представником позивача, що здійснював перевірку, та представником відповідача. У випадку відмови від підпису цього акту однією із сторін цього договору, запис про таку відмову зазначається в акті і підписується відповідно другою із сторін цього договору.

Відповідно до п.п. 5.1 та 5.2 договору дата і місце поставки товару зазначається у письмовій заявці. Відповідач повинен доставити товар до позивача (товароодержувача) не пізніше ніж за 10 календарних днів від дати, зазначеної в заявці. Доставка товару на склад позивача з подальшим транспортуванням (перевезенням) в частини Національної гвардії України визначені специфікацією, проводиться за рахунок коштів відповідача (або транспортом відповідача) на умовах DDP (в редакції Incoterms 2010).

Пунктом 7.4. договору сторони узгодили між собою, що у разі поставки неякісного товару та/або поставки товару з порушенням вимог розділу 2 цього договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 20 % вартості недоброякісного товару. Факт поставки неякісного товару підтверджується відповідним актом та/або протоколами досліджень. У випадку відмови від підпису цього акту однією із сторін цього договору або не прибуття сторони на підписання, запис про таку відмову чи не прибуття сторони для підписання зазначається в акті і підписується відповідно другою стороною цього договору. Зазначений товар не зараховується відповідачу у виконання поставки і підлягає заміні в строк п`яти робочих днів з дня отримання документа щодо невідповідності якості товару. Сплата штрафу не звільняє винну сторону від виконання зобов`язань за цим договором.

Також п.п. 10.1, 10.3 договору визначено, що він набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, a в частині взаєморозрахунків до їх повного виконання. Дія договору може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі.

31.12.2018 сторони уклали додаткову угоду № 2 від до договору за умовами якої погодилися продовжити дію договору до 30.04.2019, а в частині взаєморозрахунків до їх повного виконання.

01.02.2019 сторони уклали додаткову угоду № 3 до договору, за умовами якої погодилися пункт 3.1. розділу 3 договору викласти у наступній редакції «Ціна договору складає 10 079 824 грн., у тому числі податок на додану вартість 1 679 970,81 грн. У 2018 році за специфікацією становить 8 399 947 грн., у тому числі податок на додану вартість - 1 399 991,28 грн. у 2019 році за специфікацією становить 1679 877 грн., у тому числі податок на додану вартість 279 979,53 грн.».

Відповідно до умов п. 11.15 розділу 11 договору позивач надав під підпис уповноваженому представнику відповідача заявку від 31.01.2019 № 149, визначену пунктом 5.1 розділу 5 договору, про необхідність поставки товару в кількості 10 000 кг на склад позивача за адресою: м. Київ, вул. Нижньоюрківська, 8-А, з подальшим транспортуванням (перевезенням) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України за адресою: м. Дніпро, вул. Чичерiна, 46 транспортом відповідача на умовах DDP (в редакції Incoterms 2010).

Також позивач стверджує, що на виконання заявки від 31.01.2019 № 149 відповідачем було поставлено неякісний товар, на підтвердження чого зазначає наступне.

18.02.2019 позивачу за адресою: м. Київ, вул. Нижньоюрківська, 8-А, авторефриджиратором MAN, державний номерний знак НОМЕР_3 , відповідач поставив товар, який визначений договором, в кількості 10 000 кг, дата виготовлення 24.01.2019, виробник ФОП Ліванський Р.А. (зареєстроване місце проживання: Житомирська область, Любарський район, смт. Любар, вул. Кірова, 11), адреса потужностей виробництва: Житомирська область, Любарський район, с. Н. Любар, комплекс будівель та споруд № 1.

Разом з поставленим товаром відповідач надав наступні документи:

- товарно-транспортну накладну № 17/1 від 17.02.2019, складену відповідачем;

- видаткову накладну № 4 від 18.02.2019, складену відповідачем, про поставку товару загальною кількістю 10 000 кг та вартістю 909 960 грн.

З метою перевірки якості поставленого товару, позивач 18.02.2019 у присутності уповноваженого представника відповідача Гущина С.В. (довіреність № 1Д/01/0219 від 01.02.2019) здійснив органолептичну перевірку поставленого товару на якість і безпечність та встановив, що він не відповідає вимогам ДСТУ 7158:2010 та технічному опису, узгодженому сторонами договору.

За результатами проведеної органолептичної перевірки поставленого товару, позивачем складено акт № 1 від 18.02.2019, примірник якого надано під підпис керівнику відповідача Мукоїду О.М., який ним підписаний без заперечень та/або зауважень.

За висновками акту № 1 від 18.02.2019, поставлений відповідачем товар не відповідає вимогам ДСТУ 7158:2010, не зараховується відповідачу у виконання поставки та підлягає поверненню.

Позивач вказує на те, що 18.02.2019, з підстав, викладених вище, не зарахований у виконання поставки товар, був повернутий відповідачу разом з товарносупровідними документами, а саме товарно-транспортною накладною № 17/1 від 17.02.2019 та видатковою накладною № 4 від 18.02.2019, складеними відповідачем, про поставку товару загальною кількістю 10 000 кг та вартістю 909 960 грн.

У зв`язку із викладеним, позивачем не можуть бути подані разом з позовною заявою письмові докази, а саме товарно-транспортна накладна № 17/1 від 17.02.2019 та видаткова накладна № 4 від 18.02.2019.

На підтвердження факту поставки відповідачем 18.02.2019 неякісного товару загальною кількістю 10 000 кг позивач також посилається на відомості в журналі в`їзду-виїзду техніки на територію позивача про в`їзд у період часу з 10 год. 20 хв. до 17 год. 20 хв. 18.02.2019 на територію позивача вантажного автомобіля МАН, державний номерний знак НОМЕР_4 , з вантажем - 10 000 кг м`яса свинини.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем згідно із видатковими накладними № 4 від 20.02.2019, № 5 від 25.02.2019 та № 6 від 25.02.2019 поставлено позивачу товар, згідно із договором, який прийнятий останнім без заперечень та зауважень.

Згідно із п. 7.4 договору у разі поставки неякісного (некомплектного товару та/або поставки товару з порушенням вимог розділу 2 цього договору учасник зобов`язаний сплатити замовнику штраф у розмірі 20% вартості недоброякісного товару.

У зв`язку із твердженням позивача про поставку відповідачем 18.02.2018 неякісного товару, позивач просить стягнути з відповідача 181 992,00 грн. штрафу.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 3, 4 ст. 268 ГК України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаро-супровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 ЦК України.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Однак, позивач, стверджуючи про здійснення відповідачем відвантаження на адресу позивача 18.02.2019 партії неякісного товару за договором у розмірі 10 000,00 кг на суму 909 900,00 грн. за видатковою накладною № 4 від 18.02.2019 та товарно-транспортною накладною №17/1 від 17.01.2019, не надав до матеріалів справи доказів, які свідчили б про таку поставку, тобто, не надано ані видаткової накладної № 4 від 18.02.2019, ані товарно-транспортної накладної.

Так, позивачем та відповідачем у п. 5.4 договору погоджено умову про те, що на кожну партію товару, що постачається, учасник обов`язково надає замовнику наступні документи, а саме: рахунок-фактуру, підписану особою, уповноважену на підписання господарських та фінансових документів; видаткову накладну (у трьох примірниках), підписану особою, уповноважену на підписання господарських та фінансових документів; товарно-транспортну накладну (у разі перевезення Товару автомобільним транспортом): оригінал декларації виробника про якість товару або сертифікат якості; експертний висновок про безпечність та відповідність товару ДСТУ або протокол дослідження про відповідність товару ДСТУ (оригінал або копія, завірена акредитованою лабораторією, яка його видала).

У п. 11.6. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 № 363, встановлено, що перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача, передається перевізнику.

Тобто, враховуючи навіть поставку неякісного товару за договором, у позивача мають бути наявні документи, що підтверджують безпосередньо факт поставки товару, а саме: видаткова накладна № 4 від 18.02.2019 та товарно-транспортна накладна № 17/1 від 17.01.2019.

Отже, для позивача не існувало жодних об`єктивних перешкод щодо отримання та зберігання видаткової накладної № 4 від 18.02.2019 та товарно-транспортної накладної № 17/1 від 17.01.2019, якщо поставка товару за ними відбувалась.

Натомість, відповідач стверджує, що ним не складалися, ані видаткова накладна № 4 від 18.02.2019, ані товарно-транспортна накладна № 17/1 від 17.01.2019 щодо відвантаження товару за договором позивачу 18.02.2019.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК України).

Згідно з ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із принципом змагальності, який закріплений у ст. 13 ГПК України, тягар доказування покладається, зокрема, на позивача, а не на суд.

З огляду на встановлені обставини, відсутність та ненадання позивачем видаткової накладної № 4 від 18.02.2019 та товарно-транспортної накладної № 17/1 від 17.01.2019 які підтверджують відвантаження товару за договором позивачу 18.02.2019, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду про недоведеність позивачем факту існування видаткової накладної № 4 від 18.02.2019 та товарно-транспортної накладної № 17/1 від 17.01.2019.

Посилання позивача на заявку від 31.01.2019 № 149 жодним чином не підтверджує поставки відповідачем неякісного товару 18.02.2019 за видатковою накладною № 4 від 18.02.2019 та товарно-транспортною накладною № 17/1 від 17.01.2019.

Слід зазначити, що позивачем до матеріалів справи додано видаткові накладні № 4 від 20.02.2019, № 5 від 25.02.2019 та № 6 від 25.02.2019, які свідчать про поставку відповідачем позивачу всього товару за заявкою від 31.01.2019 № 149 та який був прийнятий позивачем без заперечень та зауважень щодо якості.

На підтвердження поставки 18.02.2019 відповідачем товару, позивач посилається також на журнал в`їзду-виїзду техніки на територію позивача.

Так, як вбачається із відомостей журнал в`їзду-виїзду техніки на територію позивача, 18.02.2019 на територію Військової частини НОМЕР_1 заїхав автомобіль МАН, державний номер НОМЕР_5 від ФОП Ліванський, мета прибуття м`ясо.

Інших відомостей журнал в`їзду-виїзду техніки на територію позивача не містить.

Однак, апеляційний господарський суд вказує на те, що журналом в`їзду-виїзду техніки на територію Військової частини НОМЕР_1 жодним чином не можуть підтверджуватись обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Як на доказ поставки 18.02.2019 відповідачем товару неналежної якості за договором позивач також посилається на Акт встановлення факту поставки товару неналежної якості від 18.02.2019 № 1, в якому зазначено, що 18.02.2019 на склад військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України поставлено товар неналежної якості, а саме: м`ясо свинини категорії 1 у півтушах в кількості 10 000 кг, дата виготовлення 24.01.2019, виробництва ФОП Ліванський Р.А. с. Н. Любар, Любарський район, Житомирська область, комплекс будівель та споруд № 1, згідно видаткової накладної № 4 від 18.02.2019. Транспортний засіб MAH, AE 8811 BI, опломбований. Згідно ДСТУ 7158:2010: температурний режим в транспортному засобі дотриманий згідно норми. Комісія пропонує не приймати товар неналежної якості та повернути товар постачальнику - відповідачу.

Вказаний Акт складений комісією у складі представників позивача (Полончук В.П., Кугук Є.І., Демков, О.О., Сидорчук, Я.О.), а від відповідача зазначено представника за довіреністю №Д/01/0219 від 01.02.2019 С.В.Гущина, під прізвищем якого в Акті міститься підпис, однак, позивач стверджує, що вказаний акт було підписано керівником відповідача - Мукоїдом О.М. без заперечень та зауважень, що, на його думку свідчить про визнання відповідачем факту поставки 18.02.2019 товару неналежної якості за договором згідно із видатковою накладною № 4 від 18.02.2019 та товарно-транспортної накладної № 17/1 від 17.01.2019.

Разом із тим, у доданій позивачем до позовної заяви копії Акту встановлення факту поставки товару неналежної якості від 18.02.2019 №1 вказано, що його підписано представником відповідача за довіреністю від 01.02.2019 № 1Д/01/2019 Гущиним С.В.

Проте, що Акт встановлення факту поставки товару неналежної якості від 18.02.2019 №1 підписано керівником відповідача - Мукоїдою О.М. в ньому не зазначено.

При цьому, у довіреності від 01.02.2019 №1Д/01/2019 відсутні повноваження Гущина С.В. щодо встановлення фактів поставки товару неналежної якості.

Із заяви свідка ОСОБА_1 , судом встановлено, що 18 лютого 2019 року останній перебував на території військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за адресою АДРЕСА_1 . Однак, йому не було відомо кому належав вантаж, доставлений на територію Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України автомобілем MAH, державний номерний знак НОМЕР_6 . Жодні документи на цей вантаж йому не передавалися.

Також ОСОБА_1 зазначив, що не приймав участі у роботі комісії, склад якої зафіксований у Акті встановлення факту поставки товару неналежної якості від 18.02.2019 № 1.

При цьому, факт перебування працівника відповідача 18.02.2019 на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України не підтверджує факт поставки товару неналежної якості, про який зазначено в Акті від 18.02.2019 № 1.

Із заяви свідка ОСОБА_2 , судом встановлено, що останній не був присутній при діяльності комісії, склад якої зафіксований у Акті встановлення факту поставки товару неналежної якості від 18.02.2019 № 1, а також не приймав жодної участі у діяльності цієї комісії, яка перевіряла товар, вироблений фізичною особою-підприємцем Ліванським Р.А. та доставлений автомобілем MAH, державний номерний знак НОМЕР_6 .

Також ОСОБА_2 зазначив, що 18.02.2019 його не було проінформовано про діяльність вказаної комісії та про існування Акту встановлення факту поставки товару неналежної якості від 18.02.2019 № 1 та/чи про необхідність закріплення результатів роботи цієї комісії шляхом підписання вказаного акту.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

ОСОБА_2 також стверджує, що в період з 16.02.2019 по 18.02.2019 перебував за межами міста Києва у відрядженні, на підтвердження чого надає Наказ №01кв-15/02-19 від 15.02.2019 та посвідчення про відрядження.

Докази перебування ОСОБА_2 18.02.2019 на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в матеріалах справи також відсутні, наданий позивачем витяг з Книги обліку видачі одноразових перепусток не містить відомостей про перебування ОСОБА_2 18.02.2019 на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Однак, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду про те, що Акт встановлення факту поставки товару неналежної якості від 18.02.2019 № 1 підписаний ОСОБА_2 19.02.2019, що визнається позивачем, підтверджується відомостями в книзі обліку видачі одноразових перепусток позивача про видачу громадянину ОСОБА_2 об 11 год. 00 хв. 19.02.2019 перепустки № 6 на право перебування на території позивача, яку він повернув того ж дня о 13 год. 00 хв.

Також, свідок від позивача ОСОБА_3 в заяві від 23.10.2019 № 78/6-2591 повідомив суду, що 19.02.2019 зранку приблизно об 11 год. 00 хв. до нього за адресою: м. Київ, вул. Нижньоюрківська, 8-А прибув керівник відповідача - Мукоїда О.М., якому він надав для ознайомлення акт № 1 від 18.02.2019, складений комісією позивача. Після ознайомлення зі змістом акту № 1 від 18.02.2019, він був підписаний власноруч керівником відповідача - ОСОБА_2 в його присутності без заперечень та/або зауважень щодо його змісту та висновків комісії, таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що керівник відповідача - Мукоїда О.М. не брав участі у перевірці товару та складенні Акту встановлення факту поставки товару неналежної якості від 18.02.2019 № 1, що свідчить про недотримання позивачем порядку приймання товару за якістю, а підпис ОСОБА_2 на вказаному акті свідчить лише про ознайомлення його зі змістом вказаного акту, а не визнання викладених у ньому обставин.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи доказів здійснення саме відповідачем 18.02.2019 поставки товару за договором позивачу, про неналежну якість якого зазначено в Акті встановлення факту поставки товару неналежної якості від 18.02.2019 № 1.

Як на підтвердження факту поставки товару відповідачем за видатковою накладною №4 від 18.02.2019 і товарно-транспортною накладною № 17/1 від 17.01.2019, та його неналежної якості згідно акту від 18.02.2019 № 1 позивач посилається також на показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 .

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 2 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються у відповідних документах.

Положеннями ст. 88 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

До предмету доказування в даній справі відноситься факт поставки товару неналежної якості та докази невиконання зобов`язань за договором.

Однак, апеляційний господарський суд вказує на те, що саме документи первинної звітності можуть підтверджувати факт поставки, натомість показання свідків зазначений факт поставки не підтверджує.

Враховуючи викладене та те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт поставки 18.02.2019 відповідачем товару неналежної якості, у зв`язку із чим позивачем заявлено до стягнення з відповідача штрафу, позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України є недоведеними та безпідставними, у зв`язку із чим апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції та вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не підтверджені матеріалами справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, господарським судом першої інстанції надано оцінку показанням свідків як позивача, так і позивача.

Також, слід зазначити, що відповідачем, згідно із ч. 8 ст. 81 ГПК України, було письмово проінформовано суд першої інстанції про неможливість подання доказів, що витребовувались судом (видаткової накладної № 4 від 18.02.2019 та товарно-транспортної накладної № 17/1 від 17.01.2019), а об`єктивною обставиною, що унеможливлювала подання відповідачем вказаних доказів, була їх відсутність у відповідача через їх не складання відповідачем та їх неотримання ним від інших осіб.

Посилання скаржника на правові висновки Касаційного господарського суду Верховного Суду у справі № 925/863/18 є безпідставними, оскільки обставини у справі № 910/9389/19 є відмінними від обставин у справі № 925/863/18.

Як вже зазначалось, згідно із принципом змагальності, який закріплений у ст. 13 ГПК України, тягар доказування покладається, зокрема, на позивача, а не на суд.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2019 у справі № 910/9389/19 та для задоволення апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 07.11.2019 у справі № 910/9389/19.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2019 у справі № 910/9389/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України,.

4. Справу № 910/9389/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Л.Г. Смірнова

Н.Ф. Калатай