ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/2003/19

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів головуючого судді Лавриненко Л.В.

суддів Аленіна О.Ю., Філінюка І.Г.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства "Виноградар" Одеська область

на рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2019 р.

по справі № 916/2003/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Високий Врожай" м. Київ

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Виноградар" Одеська область

про стягнення 148 371,55 грн.

суддя суду першої інстанції: Шаратов Ю.А.

час та місце ухвалення рішення: 09.12.2019 р., м. Одеса, пр. - т Шевченко, 29, Господарський суд Одеської області,

повний текст складено та підписано: 18.12.2019 р.

Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства "Виноградар" Одеська область на рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2019 р. по справі № 916/2003/19 та призначено її до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга Приватного сільськогосподарського підприємства "Виноградар" Одеська область розглянута в межах процесуального строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

В липні 2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Високий Врожай" м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Виноградар" Одеська область про стягнення заборгованості в сумі 148 371,55 грн. за поставлений товар, з яких:

- 129 897 грн. - основний борг;

- 4 911, 17 грн. - 3% річних;

- 13 563,38 грн. - інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань в частині оплати вартості поставленого товару за видатковою накладною від 30.03.2018 р. № 71.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.12.2019 р. позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Високий Врожай" м. Київ задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Приватне сільськогосподарське підприємство "Виноградар" Одеська область оскаржило його до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування заявлених вимог відповідач посилається на неповне з`ясування обставин справи та порушення місцевим господарським судом норм матеріального права.

Так, Приватне сільськогосподарське підприємство "Виноградар" Одеська область в апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт отримання відповідачем товару.

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Високий Врожай" м. Київ на податкову накладну від 30.03.2018 р. № 30032, до якої включено суму операції 129 897 грн., не є доказом отримання відповідачем товару.

Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Високий Врожай" м. Київ поставило Приватному сільськогосподарському підприємству "Виноградар" Одеська область товар - регулятори та стимулятори росту рослин на загальну суму 129 897 грн.

На підтвердження поставки товару оформлено видаткову накладну від 30.03.2018 р. № 71.

15.08.2018 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Високий Врожай" м. Київ направлено на адресу відповідача лист від 14.08.2018 р. № 90 про оплату товару.

03.10.2018 р. позивачем направлено Приватному сільськогосподарському підприємству "Виноградар" Одеська область вимогу № 109 щодо погашення заборгованості, що підтверджується квитанціями Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» та описами вкладення.

Наведений лист та вимога були залишені Приватним сільськогосподарським підприємством "Виноградар" Одеська область без задоволення, що і стало підставою для звернення Товариством з обмеженою відповідальністю "Високий Врожай" м. Київ з відповідним позовом.

Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Приватного сільськогосподарського підприємства "Виноградар" Одеська область не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Високий Врожай" м. Київ на підтвердження поставки товару Приватному сільськогосподарському підприємству "Виноградар" Одеська область посилається на наступне.

30.03.2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Високий Врожай" м. Київ направило на ім`я - ОСОБА_1 товар - 138 каністр, що підтверджується експрес - накладною Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» від 30.03.2018 р. № 7724.

Згідно з інформацією, наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є керівником Приватного сільськогосподарського підприємства "Виноградар" Одеська область.

30.03.2018 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Високий Врожай" м. Київ сформовано видаткову накладну № 71 на загальну суму 129 897,00 грн. щодо поставки товару, а саме:

- Агростимулін + Сu (1 каністра 10л) у кількості 46 каністр;

- Емістим С + Мn (1 каністра 10л) у кількості 39 каністр;

- Зеастимулін + Zn (1 каністра 10л) у кількості 53 каністри. 30.06.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Високий Врожай" м. Київ та Приватним сільськогосподарським підприємством "Виноградар" Одеська область складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків про наявність у відповідача заборгованості в сумі 129 897 грн.

Приватним сільськогосподарським підприємством "Виноградар" Одеська область господарська операція з поставки товару на суму 108 247,50 грн., в т.ч. ПДВ за в сумі 24 649,50 грн., відображена у податковій накладній від 30.03.2018 р. № 30032.

Відповідно до заяви свідка ОСОБА_2 , який відповідно до наказу від 01.06.2012 р. № 3-к є водієм Товариства з обмеженою відповідальністю "Високий Врожай" м. Київ з 01.06.2012 р., що товар для Приватного сільськогосподарського підприємства "Виноградар" Одеська область за видатковою накладною від 30.03.2018 р. № 71, 30.03.2018 р. разом з товаросупровідними документами був відправлений на адресу відповідача за експрес-накладною складеною Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» № 7724.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що на прохання керівника Приватного сільськогосподарського підприємства "Виноградар" Одеська область контактною особою для приймання товару було зазначено - ОСОБА_1 .

За інформацією сервісу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» товар за експрес-накладною № 7724 був прийнятий без будь-яких зауважень.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу приписів ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За приписами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вище викладені обставини та перелічені докази, суд апеляційної інстанції зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Високий Врожай" м. Київ підтверджено належними та допустимими доказами факт поставки та отримання Приватним сільськогосподарським підприємством "Виноградар" Одеська область товару на суму 129 897 грн.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 663 продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 наведеного Кодексу обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до частини 2 статті 334 Цивільного кодексу України переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Як зазначалося вище, факт поставки позивачем Приватному сільськогосподарському підприємству "Виноградар" Одеська область товару на суму 129 897 грн., підтверджується:

- експрес - накладною Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» від 30.03.2018 р. № 7724;

- видатковою накладною від 30.03.2018 р. № 71;

- рахунком - фактурою 16.03.2018 р. № 16/03-1;

- актом звірки взаємних розрахунків від 30.06.2018 р.;

- податковою накладною від 30.03.2018 р. № 30032;

- заявою свідка ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново - господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що, у зв`язку з тим, що матеріалами справи підтверджено факт поставки Товариством з обмеженою відповідальністю "Високий Врожай" м. Київ відповідачу товару на суму 129 897 грн., у Приватного сільськогосподарського підприємства "Виноградар" Одеська область виник обов`язок його оплатити, отже з останнього підлягає стягненню заборгованість в розмір 129 897 грн.

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 2 статті 549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем обґрунтовано здійснено нарахування Приватному сільськогосподарському підприємству "Виноградар" Одеська область 3% річних в сумі 4 911,17 грн. та інфляційних втрат в сумі 13 563,38 грн.

Доводи, викладені Приватним сільськогосподарським підприємством "Виноградар" Одеська область в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2019 р. по справі № 916/2003/19 у суду апеляційної інстанції відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 272 - 282 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2019 р. по справі № 916/2003/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Виноградар" Одеська область - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, в порядку та випадках, передбачених ГПК України.

Головуючий суддя Л.В. Лавриненко

Судді О.Ю. Аленін

І.Г. Філінюк