ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2020 р. Справа № 910/10724/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Ходаківської І.П.

Владимиренко С.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2019 (повний текст складено 26.12.2019) (суддя Ломака В.С.)

у справі № 910/10724/19 Господарського суду міста Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2

про стягнення 55 045,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" (далі - ПрАТ "СК "ВУСО", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" (далі - ПрАТ "СК "Перша", відповідач) про стягнення страхового відшкодування в розмірі 55 045,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 5-01 від 08.06.2018 та у зв`язку з настанням страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля "Nissan Leaf", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "Skoda", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, станом на дату настання останньої була застрахована відповідачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/009028094, а тому позивач вважає, що обов`язок з відшкодування збитків у розмірі 55 045,68 грн. покладається на відповідача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2019 у справі № 910/10724/19 (суддя Ломака В.С.) позовні вимоги ПрАТ "СК "ВУСО" до ПрАТ "СК "Перша" про стягнення 55 045,68 грн. задоволено частково; стягнуто з ПрАТ "СК "Перша" на користь ПрАТ "СК "ВУСО" 54 045,68 грн. страхового відшкодування та 1 886,10 грн. витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вина особи, яка керувала автомобілем марки "Skoda Felіcіa", реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та довідкою Управління патрульної поліції в Харківській області № 534180 про дорожньо-транспортну пригоду. При цьому, за висновком місцевого господарського суду, відсутність у матеріалах справи доказів притягнення судом учасника дорожньо-транспортної пригоди до відповідальності за її скоєння не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.

Встановивши, що на підставі страхового акта № 00252-02 від 10.01.2019 позивач виплатив на рахунок СТО вартість відновлювального ремонту, місцевий господарський суд дійшов висновку, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Разом з тим, господарський суд першої інстанції встановив, що позивачем під час здійснення страхового відшкодування помилково враховано франшизу в сумі 1 000, 00 грн., тоді як згідно з наявним у матеріалах справи полісом № АМ/9028094 розмір франшизи складає 2 000,00 грн.

За таких обставин, з урахуванням розміру права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача (56 045,68 грн.), визначених полісом № АМ/9028094 розмірів лімітів відповідальності (100 000,00 грн.) та франшизи (2 000,00 грн.), місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу 54 045,68 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із вказаним рішенням, ПрАТ "СК "Перша" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2019 у справі № 910/10724/19 та винести у справі нове рішення, яким у задоволенні заявлених ПрАТ "СК "ВУСО" до ПрАТ "СК "Перша" позовних вимог відмовити повністю.

Крім того, скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції є необґрунтованим, не доведеним у повній мірі, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вважає, що посилання місцевого господарського суду щодо доведеності вини громадянина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 20.12.2018, не ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах. На думку скаржника, документи, на підставі яких господарський суд першої інстанції зробив висновок щодо наявності вини громадянина ОСОБА_2 , а саме протокол про адміністративне правопорушення серії та № НОМЕР_3 та довідка № 534180, не лише спростовують доводи щодо виключної вини громадянина ОСОБА_2 , але й вказують на відсутність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Скаржник також зазначає, що місцевий господарський суд при ухваленні оскаржуваного рішення порушив норми процесуального права, залишивши поза увагою та не надавши власної правової оцінки вагомим аргументам, доводам та доказам ПрАТ "СК "Перша".

Крім того, скаржник звертає увагу, що в матеріалах справи не міститься жодного фотознімку пошкодженого транспортного засобу марки "Nissan" д.н.з. НОМЕР_1 , який би міг надати додаткові відомості щодо характеру настання дорожньо-транспортної пригоди.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2020 справа № 910/10724/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Демидова А.М. - головуючий, Ходаківська І.П., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 задоволено клопотання ПрАТ "СК "Перша" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2019 у справі № 910/10724/19 та поновлено ПрАТ "СК "Перша" зазначений строк; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "СК "Перша" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2019 у справі № 910/10724/19; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2019 у справі № 910/10724/19 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 28.02.2020.

Позиції учасників справи.

17.02.2020 від відповідача надійшло клопотання за вих. № 136 від 12.02.2020 про долучення до матеріалів справи інформаційного листа КП "Харків-Сигнал" Департаменту інфраструктури Харківської міської ради Харківської області за вих. № 43 від 28.01.2020 із двома додатками до нього.

27.02.2020 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти апеляційної скарги заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

28.02.2020 позивачем надіслано на адресу Північного апеляційного господарського суду письмові заперечення проти долучення до матеріалів справи додаткових доказів - клопотання ПрАТ "СК "Перша" від 12.02.2020, в яких позивач просить суд відмовити у задоволенні зазначеного клопотання відповідача.

Розглянувши клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи інформаційного листа КП "Харків-Сигнал" Департаменту інфраструктури Харківської міської ради Харківської області за вих. № 43 від 28.01.2020 із двома додатками до нього, враховуючи заперечення позивача проти долучення до матеріалів справи додаткових доказів, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову в задоволенні зазначеного клопотання, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом частини другої статті 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів зазначає, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання про долучення до матеріалів справи додаткового доказу, відповідач зазначає, що такий документ не був поданий до господарського суду першої інстанції та не додавався до апеляційної скарги, оскільки він не надавався в розпорядження ПрАТ "СК "Перша", допоки апелянтом не було направлено адвокатський запит для отримання вказаного документа. При цьому, скаржник зазначає, що дані обставини не залежали від волі ПрАТ "СК "Перша".

Водночас клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи додаткового доказу не містить обґрунтування неможливості звернення з відповідним адвокатським запитом щодо отримання такого доказу під час розгляду справи у господарському суді першої інстанції. До клопотання не додано жодних належних, допустимих і достатніх доказів, які б свідчили про вжиття відповідачем заходів з метою отримання відповідного доказу раніше.

За таких обставин, клопотання скаржника про долучення до матеріалів справи додаткового доказу є необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, між позивачем (Страховик) та ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ) (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 5-01 від 08.06.2018 (далі - Договір) щодо автомобіля марки (моделі) "Nissan Leaf", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 4.1.1 Договору до страхових випадків віднесено дорожньо-транспортну пригоду (ДТП).

Згідно з п. 3.4 Договору цей Договір набуває чинності з моменту внесення першого страхового платежу (у повному обсязі) на поточний рахунок Страховика, але не раніше, ніж 08.06.2018, і діє до дати внесення наступного чергового платежу, вказаної в п. 3.3 Договору. Відновлення дії Договору наступає з моменту внесення чергового страхового платежу (у повному обсязі) і діє до настання терміну внесення наступного платежу. Після внесення останнього страхового платежу Договір діє до 24:00 07.06.2019 (включно).

Умовами п. 5.1 Договору передбачено, що страхове відшкодування визначається без врахування амортизаційного зносу запчастин, деталей, матеріалів.

Підставою для визначення розміру збитку є рахунок СТО, рекомендованої Страховиком (п. 5.2 Договору.)

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії НОМЕР_4 від 20.12.2018, складеного працівниками Управління патрульної поліції в Харківській області, 20.12.2018 о 20 год. 30 хв. у місті Харкові по вулиці Кооперативній, 12 сталась ДТП за участю автомобіля "Skoda Felіcіa", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який виїхав не регульоване перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем "Nissan Leaf", реєстраційний номер НОМЕР_1 , що призвело до механічного пошкодження зазначених транспортних засобів.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.03.2019 у справі № 646/94/19 провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності закрито.

Відповідно до Полісу № АК/9028094 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно- правова відповідальність водія автомобіля "Skoda Felіcіa", реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у відповідача в період з 16.05.2018 по 15.05.2019 із встановленим розміром франшизи - 2 000,00 грн. та лімітом відповідальності - 100 000,00 грн. за шкоду, заподіяну майну.

Згідно з довідкою Управління патрульної поліції в Харківській області № 534180 про дорожньо-транспортну пригоду автомобілю "Nissan Leaf", реєстраційний номер НОМЕР_1 , було завдано механічних пошкоджень передньої правої частини, передньої лівої частини, передньої центральної частини.

21.12.2018 ОСОБА_3 (Страхувальник) звернувся до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування, яке просив перерахувати на рахунок СТО.

Відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 19/7/310/976069 від 21.07.2019, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП Прохоровим К.М. (том 1, аркуші справи 51-54), ринкова вартість оцінюваного КТЗ складає 372 884,27 грн., а коефіцієнт фізичного зносу складає 0,5920.

10.01.2019 позивачем було складено Страховий акт № 00252-02, згідно з яким вирішено виплатити страхове відшкодування у розмірі 85 910,00 грн., з яких - 6 450,00 грн. шляхом зарахування ОСОБА_3 (Страхувальнику) в рахунок несплаченого страхового платежу та 79 460,00 грн. шляхом виплати на рахунок СТО - ФОП Довбий В.В.

Відповідно до платіжного доручення № 557 від 10.01.2019 позивач перерахував ФОП Довбий В.В. 79 460,00 грн. у рахунок сплати страхового відшкодування.

Крім того, позивач здійснив зарахування 6 450,00 грн. у рахунок сплати страхового платежу, про що свідчить надана позивачем довідка-підтвердження заліку страхового відшкодування.

Керуючись умовами Договору та на підставі рахунку СТО № від 28.12.2018 позивачем було здійснено розрахунок страхового відшкодування, відповідно до якого із зазначеного рахунку були виключені 5, 22 та 40 позиції у зв`язку з відсутністю підстав для заміни вказаних запасних частин та проведення рихтувальних робіт переднього лівого лонжерону, з огляду на що вартість ремонтно-відновлювальних робіт склала 32 500,00 грн., а вартість складових частин з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,5920) - 23 545,68 грн.

21.02.2019 позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою № 1511 про виплату страхового відшкодування.

Відповідач листом за вих. № 886/с від 10.06.2019 відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки в законодавчо визначеному порядку вину водія автомобіля "Skoda Felіcіa", реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 не встановлено.

У зв`язку з відмовою відповідача у виплаті страхового відшкодування, позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини (така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16).

Статтею 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) встановлено, що постанови у справах про адміністративні правопорушення щодо порушень правил дорожнього руху приймаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, обставини вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП, встановлюються з дослідженням належних доказів, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення, де серед іншого вказуються: "У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: "дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі." (стаття 256 КУпАП); "у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів … на місці ДТП складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: схема місця ДТП, що підписується особами, які брали участь в огляді, та працівником Державтоінспекції МВС" (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 905/2970/16).

Як вбачається з копій матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 646/94/19, наданих Червонозаводським районним судом міста Харкова на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 08.10.2019 у даній справі (№ 910/10724/19), у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 342285 від 20.12.2018, складеному працівниками Управління патрульної поліції в Харківській області, зафіксовано той факт, що 20.12.2018 о 20 год. 30 хв. водій автомобіля "Skoda Felіcіa", реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 виїхав на регульоване перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем "Nissan Leaf", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Колегією суддів апеляційної інстанції визнається правильним висновок місцевого господарського суду про те, що та обставина, що ОСОБА_2 залишив поле Повідомлення (страхувальника) про настання страхового випадку за договором страхування цивільної відповідальності "винуватець за словами заявника" пустим, жодним чином не спростовує відсутність його вини у вчиненні ДТП з огляду на інші наявні в матеріалах справи докази.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що вина особи, яка керувала автомобілем марки "Skoda Felecsa", реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 підтверджується вищезазначеним протоколом про адміністративне правопорушення та довідкою № 534180 про дорожньо-транспортну пригоду, наданою Управлінням патрульної поліції в Харківській області.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.03.2019 у справі № 646/94/19 провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

З правового аналізу вказаної норми (п. 7 ст. 247 КУпАП) вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 916/2586/18, від 16.04.2019 у справі № 927/623/18, від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16).

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається із матеріалів справи, відповідачем під час вирішення спору не було надано жодних належних доказів на підтвердження відсутності вини ОСОБА_2 в скоєнні ДТП.

При цьому, господарський суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що відсутність у матеріалах справи доказів притягнення судом учасника ДТП до відповідальності за її скоєння не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину (зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.07.2018 у справі № 910/20412/16).

Враховуючи той факт, що відносно ОСОБА_2 складено адміністративний протокол за ст. 124 КУпАП та провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, що не є реабілітуючою обставиною, місцевий господарський суд обґрунтовано визнав безпідставними аргументи відповідача про те, що вина ОСОБА_2 не доведена у встановленому законом порядку.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Зокрема, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них (п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Положеннями ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, зокрема, й до страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17, перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.

У постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/171/17 висловлено правову позицію, відповідно до якої згідно зі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Отже, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При цьому, у постанові від 02.04.2018 у справі № 910/32720/15 Верховний Суд зазначив, що вказівка "у межах витрат", означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акта виконаних робіт (наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16).

При цьому, у постанові від 20.03.2018 у справі № 911/482/17 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

У постанові від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18 Верховний Суд зазначив, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17.

Як вже було зазначено, відповідно до умов Договору та на підставі рахунку СТО № від 28.12.2018 позивачем було здійснено розрахунок страхового відшкодування, згідно з яким з рахунку були виключені 5, 22 та 40 позиції у зв`язку з відсутністю підстав для заміни вказаних запасних частин та проведення рихтувальних робіт переднього лівого лонжерону, з огляду на що вартість ремонтно-відновлювальних робіт склала 32 500,00 грн., а вартість складових частин з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,5920) - 23 545,68 грн., а всього 56 045,68 грн.

Як встановлено місцевим господарським судом, відповідач під час розгляду справи не висловив жодних заперечень щодо правомірності та обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку страхового відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Страхового акта № 00252-02 від 10.01.2019 позивач згідно з платіжним дорученням № 557 від 10.01.2019 виплатив на рахунок СТО вартість відновлювального ремонту у розмірі 79 460,00 грн.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Згідно з полісом № АМ/9028094 розмір франшизи складає 2 000,00 грн., а тому місцевий господарський суд правильно зауважив, що позивачем під час здійснення розрахунку страхового відшкодування помилково враховано франшизу в сумі 1 000,00 грн.

За таких обставин, з урахуванням розміру права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача (56 045,68 грн.), визначені полісом № АМ/9028094 розміри лімітів відповідальності (100 000,00 грн.) та франшизи (2 000,00 грн.), колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок господарського суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу 54 045,68 грн.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог та правомірно стягнув з відповідача на користь позивача 54 045,68 грн., відмовивши в іншій частині позову.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, про те, що посилання місцевого господарського суду щодо доведеності вини громадянина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП не ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах, а також про те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки вагомим аргументам, доводам та доказам ПрАТ "СК "Перша", спростовуються змістом оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, висновки якого є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам законодавства та правовим позиціям Верховного Суду з відповідних питань, наведеним у рішенні.

Посилання скаржника на відсутність у матеріалах справи фотознімків пошкодженого транспортного засобу марки "Nissan" д.н.з. НОМЕР_1 , які б могли надати додаткові відомості щодо характеру настання дорожньо-транспортної пригоди, колегією суддів апеляційної інстанції відхиляються, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем не заявлялось клопотання щодо витребування від позивача фотознімків пошкоджень транспортного засобу та клопотань про призначення відповідних судових експертиз з метою визначення характеру та обсягу таких пошкоджень.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції та не можуть слугувати підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної ТОВ ПрАТ "СК "Перша" відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2019 у справі № 910/10724/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2019 у справі № 910/10724/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2019 у справі № 910/10724/19 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2019 у справі № 910/10724/19.

4. Матеріали справи № 910/10724/19 повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.04.2020.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко