ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" квітня 2020 р. Cправа № 902/234/20

Суддя Господарського суду Вінницької області Колбасов Ф.Ф., при секретарі судового засідання Вознюк К.В., розглянувши в судовому засіданні за відсутності представників сторін матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Гайсинське лісове господарство" (23700, Вінницька область, м. Гайсин, вул. Максима Кривоноса, 20)

до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби (№39)" (24324, Вінницька область, м. Ладижнн, селище Губник, вул. Гранітна, 15)

про стягнення 33150,18 грн, -

В С Т А Н О В И В:

11.03.2020 р. до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Державного підприємства "Гайсинське лісове господарство" до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби (№39)" про стягнення 33150,18 грн.

Правовими підставами звернення до суду позивача із вказаним позовом стало неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань в частині оплати наданих послуг за договором на перевезення лісопродукції автомобільним транспортом № 199 від 29.07.2019 р.

Ухвалою від 13.03.2020 р. було відкрито провадження у справі № 902/234/20; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання у справі було призначено на 02.04.2020 р.

На визначену судом дату представники сторін не з`явилися.

При цьому статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статей 182, 183 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Частиною першою ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Навними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями підтверджується вручення поштового відправлення з ухвалою суду від 13.03.2020 року позивачу та відповідачу 19.03.2020 р.

Таким чином, сторонам достеменно відомо про проведення судового засідання у справі 02.04.2020 р.

У зв`язку з вищезазначеним, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що 29.07.2019 р. між Державним підприємством "Гайсинське лісове господарство" до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби (№39)" було укладено Договір про надання послуг з ватажних перевезень лісопродукції № 199, згідно умов якого позивач як Перевізник надав відповідачу як Замовнику послуги по перевезенню лісопродукції.

Відповідно до п. 1.1. Договору № 199 від 29.07.2019 р. Перевізник зобов`язався доставити довірений йому Замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачу), а Замовник зобов`язався сплатити за перевезення та навантаження вантажу встановлену цим договором плату.

Вантажовідправник за цим договором - Державне підприємство "Гайсинське лісове господарство". Вантажоодержувач за цим договором - Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 39)".

Пунктом 1.2. Договору № 199 від 29.07.2019 р. передбачено, що Замовник доручає, а Перевізник зобов`язується здійснити перевезення лісопродукції, яка є власністю Замовника, власним автотранспортом з верхніх складів лісництв ДП "Гайсинського лісгоспу".

Відповідно до п. 4.1. Договору № 199 від 29.07.2019 р. загальна вартість послуг, що надаються Перевізником за перевезення лісопродукції із верхніх складів Замовника, складатиметься із загальної вартості всіх актів виконаних робіт, що були підписані Сторонами за період дії цього Договору.

Пунктом 4.5. Договору № 199 від 29.07.2019 р. встановлено, що кожне окреме перевезення вантажів Перевізником (виконана робота) оплачується Замовником на протязі 10-ти календарних днів з часу фактичного виконання перевезення (що підтверджується відміткою в ТТН про отримання вантажу вантажоодержувачем) на підставі актів виконаних робіт (а.с. 4-7, т.1).

На підтвердження факту надання послуг по перевезенню ліспродукції сторонами було підписано акти виконаних робіт, а саме: акт виконаних робіт від 31.10.2019 р. на суму 27898,30 грн та акт виконаних робіт від 31.10.2019 р. на суму 5251,88 грн (а.с. 8-9, т.1).

15.11.2019 р. позивач направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості за надані послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом в сумі 238073,29 грн (а.с. 6, т.1)

Станом на день ухвалення рішення, за відповідачем рахується залишок заборгованості за надані послуги з перевезення лісопродукції автомобільним транспортом в розмірі 33150,18 грн. Невиконання відповідачем зобов`язань в частині проведення розрахунків за отримані послуги стало підставою для звернення з даним позовом до суду за примусовим стягненням вказаної суми.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступні приписи законодавства.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору, відповідно ст. 3 Цивільного кодексу України.

Згідно п. 1, ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.2 ст.205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (частина 7).

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до положень ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Також правовідносини сторін регулюються і затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. № 363 Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Господарського процесуального кодексу України, особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

На час звернення позивача з даним позовом до суду, кредиторська заборгованість Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 39)" за отримані послуги по Договору № 199 від 29.07.2019 р. становить 33150,18 грн.

При цьому відповідач жодним чином не спростував суду того факту, що вказані послуги були йому надані позивачем на заявлену до стягнення суму, як і не надав суду доказів на підтвердження проведення розрахунків з позивачем.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Правомірність позовних вимог доведена позивачем наявними у справі доказами, а тому позов підлягає задоволенню.

Згідно ч. 9 ст. 129 ГПК України, оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати покладаються на відповідача повністю і з нього на користь позивача слід стягнути 2102,00 грн на відшкодування судового збору.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 191, 226 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 39)" (адреса: 24324, Вінницька область, м. Ладижин, селище Губиик, вул. Гранітна, 15, ) на користь Державного підприємства "Гайсинське лісове господарство" (адреса: 23700, Вінницька область, м.Гайсин, вул. Максима Кривоноса, 20, ) 33150,18 грн (тридцять три тисячі сто п`ятдесят грн 18 коп.) основного боргу за надані послуги з перевезення лісопродукції автомобільним транспортом, 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві грн 00 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України).

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 03 квітня 2020 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - Державному підприємству "Гайсинське лісове господарство" (23700, Вінницька область, м. Гайсин, вул. Максима Кривоноса, 20);

3 - Державного підприємству "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби (№39)" (24324, Вінницька область, м. Ладижнн, селище Губник, вул. Гранітна, 15).