УХВАЛА

06 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 909/789/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В.(головуючий), Львова Б. Ю. і Селіваненка В.П.,

розглянувши матеріали касаційної скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі-Компанія)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2019 та

постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.01.2020

за позовом Компанії

до державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (далі - Підприємство)

про стягнення 1 071 719,51 грн,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2020 (згідно з відміткою на конверті) Компанія звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 зі справи № 909/789/19 в частині відмови у стягненні пені. Водночас у касаційній скарзі Компанія просить поновити строк на касаційне оскарження.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 15.01.2020 №460-IX, що набрав чинності з 08.02.2020; далі - ГПК України, Кодекс) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Позов було подано про стягнення боргу в сумі 1 071 719,51 грн, з яких: 781 226,15 грн пеня, 88 836,43 грн 3% річних, 201 656,93 грн інфляційні за неналежне виконання зобов`язань за договором постачання природнього газу.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2019, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 21.01.2020, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Підприємства на користь Компанії 446 738,59 грн, з яких: 156 245,23 грн пені, 88 836,43 грн 3% річних, 201 656,93 грн інфляційних та 16 076,00 грн витрат по сплаті судового збору. В решті позову - відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими. Водночас, враховуючи клопотання Підприємства про зменшення розміру пені, суди на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини першої статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зменшили розмір пені на 80%, зазначивши при цьому, що таке зменшення є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону.

Звертаючись із касаційною скаргою, Компанія посилається на порушення судами попередніх інстанцій статей 224, 226, 233 ГК України, статті 551 ЦК України та просить зазначені рішення та постанову скасувати.

Узагальнені доводи скаржника зводяться до того, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не було враховано інтереси позивача та не встановлено обставини завдання позивачеві збитків неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, а також неналежним чином досліджено матеріальний стан відповідача, що призвело до незаконного, на думку скаржника, зменшення заявленого до стягнення розміру пені.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржену постанову від 21.01.2020, врахувавши факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу, а також те, що відповідач не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, здійснює постачання теплової енергії населенню і оплата ним за природний газ залежить від розрахунків кінцевих споживачів, та те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобов`язань за договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, врахувавши як інтереси позивача, так і інтереси відповідача, скористався правом, наданим статтею 233 ГК України, статтею 551 ЦК України, та зменшив розмір заявленого до стягнення розміру пені на 80%.

З огляду на викладене, висновок апеляційного суду щодо застосування до спірних правовідносин статті 233 ГК України, статті 551 ЦК України, викладений в оскарженій постанові, відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19 щодо передбаченого статтею 233 ГК України, статтею 551 Цивільного кодексу України права суду на зменшення пені, яке може бути реалізоване судом у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів. При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

З урахуванням викладеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Компанії на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 у цій справі, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Керуючись пунктом 5 частини першої статті 293, статтею 234 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 зі справи № 909/789/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко