ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2020 р. Справа№ 920/728/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Кропивної Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Жиліна Сергія Івановича та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 22.10.2019 (повний текст складено 31.10.2019) у справі №920/728/18 (суддя Соп`яненко О.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КСК Суми»

до Фізичної особи-підприємця Яловець Василя Петровича,

Фізичної особи-підприємця Яловець Олени Іванівни,

Фізичної особи-підприємця Жиліна Сергія Івановича,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Трейд С»

про вчинення дій

Представники сторін:

представник позивача: Самохін А.М. (ордер №1005560 від 10.12.2019);Чумакова О.І. (керівник).

представник відповідача-1: не з`явився;

представник відповідача-2: не з`явився;

представник відповідача-3: Жилін С.І. (особисто);

представник відповідача-4: не з`явився;

представник третьої особи: Щит І.А. (ордер ХВ 000007 від 20.02.2020);

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КСК Суми» (далі також - позивач, ТОВ «КСК Суми») звернулось до Господарського суду Сумської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Яловець Василя Петровича (далі також - відповідач - 1, ФОП Яловець В.П.), Фізичної особи-підприємця Яловець Олени Іванівни (далі також - відповідач - 2, ФОП Яловець О.І.), Фізичної особи-підприємця Жиліна Сергія Івановича (далі також - відповідач - 3, ФОП Жилін С.І.), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Трейд С» (далі також - відповідач - 4, ТОВ «Фуд Трейд С») про виселення ФОП Яловець В.П., ФОП Яловець О.І., ФОП Жиліна С.І., ТОВ «Фуд Трейд С» з безпідставно займаного нежилого приміщення, раніше буд. б/н, селище Веретенівка (літ. Б - конюшня, з/бетон; літ. Ж - навіс, мет.кол.; літ. Л - навіс), загальною площею 1725,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яке належить на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю «КСК Суми» шляхом звільнення приміщення від будь-яких речей та/або матеріальних цінностей та/або документів, які належать ФОП Яловець В.П., ФОП Яловець О.І., ФОП Жиліна С.І., ТОВ «Фуд Трейд С» та/або будь-яким іншим особам та стягнути з ФОП Яловець В.П., ФОП Яловець О.І., ФОП Жиліна С.І., ТОВ «Фуд Трейд С» на користь товариства ТОВ «КСК Суми» судові витрати.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 22.10.2019 позов задоволено, виселено ФОП Яловець В.П., ФОП Яловець О.І., ФОП Жиліна С.І., ТОВ «Фуд Трейд С» з безпідставно займаного нежилого приміщення, раніше буд. б/н, селище Веретенівка (літ. Б - конюшня, з/бетон; літ. Ж - навіс, мет.кол.; літ. Л - навіс), загальною площею 1725,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яке належить на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю «КСК Суми» шляхом звільнення приміщення від будь-яких речей та/або матеріальних цінностей та/або документів, які належать ФОП Яловець В.П., ФОП Яловець О.І., ФОП Жиліна С.І., ТОВ «Фуд Трейд С» та/або будь-яким іншим особам. Присуджено до стягнення з ФОП Яловець В.П., ФОП Яловець О.І., ФОП Жиліна С.І., ТОВ «Фуд Трейд С» по 440, 40 грн з кожного витрат по сплаті судового збору.

Місцевий суд, застосувавши норми статей 182, 317, 318, 328, 334, 391, 525, 526, 610, 759, 765 Цивільного кодексу України, статей 36-38 Закону України «Про іпотеку», дійшов висновку про підтвердження письмовими доказами факту правомірного набуття у власність позивачем нежилого приміщення, раніше буд. б/н, селище Веретенівка (літ. Б - конюшня, з/бетон; літ. Ж - навіс, мет.кол.; літ. Л - навіс), загальною площею 1 725,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, натомість, відсутність доказів перебування позивача у зобов`язальних відносинах із відповідачами, укладення договорів із ФОП Яловець О.І., ФОП Яловець В.П., ФОП Жилін С.І., ТОВ «Фуд Трейд С» (як з усіма разом, так і окремо із кожним з них) про передачу у власність чи надання права користування нерухомим майном, яке належить ТОВ «КСК Суми» на праві власності свідчить про обґрунтованість позовних вимог та про наявність підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Жилін Сергій Іванович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, ураховуючи подані відповідачем-4 доповнення до апеляційної скарги, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, про відмову у задоволені позовних вимог. В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою, Фізична особа-підприємець Жилін Сергій Іванович, наголошує на порушенні судом принципу рівності сторін, оскільки судом так і не було задоволено клопотання про відкладення розгляду справи, чим недотримано вимог статті 216 Господарського процесуального кодексу України. Судом першої інстанції залишено поза увагою доводи відповідачів стосовно належності позивачу на праві власності лише частини неруховомого майна, площею 1725,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Частина нерухомого майна за цією ж адресою належить ОСОБА_1 , і саме у нього відповідач-4 орендує нерухомість, тому, підстави стверджувати, що ним порушуються будь-які майнові права позивача - відсутні.

Одночасно, ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1), як особою, яка не брала участі у справі, але щодо прав якої суд прийняв рішення у справі, також подано апеляційну скаргу, в якій останній просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована порушенням оскаржуваним рішенням з викладеною резолютивною частиною «шляхом звільнення приміщення від будь-яких речей та/або матеріальних цінностей та/або документів, які належать ФОП Яловець В.П., ФОП Яловець О.І., ФОП Жиліна С.І., ТОВ «Фуд Трейд С» та/або будь-яким іншим особам» його майнових прав на нерухомість, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 . Так, місцевим судом не взято до уваги, що позивачу належить лише частина нерухомого майна, площею 1725,1 кв.м., в той час як інша частина приміщення під літерами «Ж» і «Л», загальною площею 3562 кв. м. - ОСОБА_1

До Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Жиліна Сергія Івановича, у якому товариство просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, зауважуючи, що відмовляючи у задоволенні клопотання ФОП Яловець О.І. про відкладення розгляду справи суд діяв з дотриманням принципу рівності сторін, а заявник, знаючи про дату судового засідання мав можливість направити свого повноважного представника, однак, свідомо не скористався наданим йому правом на участь у судовому засіданні. Не погоджуючись із доводами апелянта щодо загальної площі приміщень, які належать позивачу, вказує, що місцевим судом цілком обґрунтовано встановлено як площу і конфігурацію займаних відповідачами приміщень, так і їх приналежність позивачу. На доводи апелянта про приналежність частини приміщень за адресою АДРЕСА_2 , 27 ОСОБА_1 , як і перебування їх в орендних правовідносинах, заперечує що належні ОСОБА_1 складські приміщення та навіси, що перебувають у власності позивача - це різні об`єкти нерухомості. Між тим, оскільки ФОП Жилін С.І. не подавав ці докази до суду першої інстанції, у апеляційного суду відсутні правові підстави брати нові докази до уваги.

До Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому товариство просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Наголошує, що ОСОБА_1 не надано належних доказів обізнаності з оскаржуваним рішенням саме 10.11.2019, а не раніше. Крім цього, зауважує, що належне апелянту майно та належне позивачу майно - це різні об`єкти нерухомості, у зв`язку з цим, доводи апелянта щодо порушення оскаржуваним рішенням його прав є безпідставними.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Жиліна Сергія Івановича та ОСОБА_1 , розгляд справи №920/728/19 призначено на 20.01.2019.

14.01.2020 надійшло клопотання ФОП Жиліна С.І. про долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме, договору оренди на нежитлове приміщення від 10.09.2019 №1, укладеного між ОСОБА_1 (орендодавець) та ФОП Жиліним С.І. (орендар), а також акт приймання-передачі приміщення від 12.09.2019. У клопотанні заявник зауважує, що до суду першої інстанції договір та акт ним не подавались у зв`язку із хворобою.

У судовому засіданні, яке відбулось 20.01.2020, представником відповідачів надано суду копію технічного паспорту на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , а також, Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.11.2019 №188464748.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 оголошено перерву у розгляді апеляційних скарг Фізичної особи-підприємця Жиліна Сергія Івановича та ОСОБА_1 , призначено судове засідання на 03.02.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 об`єднано апеляційні скарги ОСОБА_1 та Фізичної особи-підприємця Жиліна С.І. на рішення Господарського суду Сумської області від 22.10.2019 у справі №920/728/19 в одне апеляційне провадження та призначено судове засідання на 03.02.2020.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2020, у зв`язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею - доповідачем, у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Жиліна Сергія Івановича та ОСОБА_1 прийняті до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.

У судовому засіданні, яке відбулось 03.02.2020, представником ОСОБА_1 на підтвердження доводів апеляційної скарги щодо порушення оскаржуваним рішенням його прав подано суду копію технічного паспорту на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , а також, Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.11.2019 №188464748. Враховуючи, що ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за можливе прийняти подані його представником докази, в якості нових доказів, та долучити їх до матеріалів справи. Крім того, колегія суддів вважає за можливе прийняти в якості нових доказів договір оренди №1 на нежитлові приміщення від 10.09.2019, укладений між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем Жиліним С.І., а також акт приймання-передачі приміщення від 12.09.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 оголошено перерву у розгляді апеляційних скарг Фізичної особи-підприємця Жиліна Сергія Івановича та ОСОБА_1 , призначено судове засідання на 20.02.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 розгляд апеляційних скарг Фізичної особи-підприємця Жиліна Сергія Івановича та ОСОБА_1 відкладено на 12.03.2020.

Цією ж ухвалою, Північним апеляційним господарським судом залучено ОСОБА_1 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з огляду на наявність правового зв`язку між майновими правами апелянта та оскаржуваним рішенням господарського суду, оскільки рішенням Господарського суду Сумської області від 22.10.2019 вирішено виселити відповідачів з займаних приміщень, у тому числі і з навісів літ. «Ж» та «Л» за адресою АДРЕСА_2 «шляхом звільнення приміщення від будь-яких речей та/або матеріальних цінностей та/або документів, які належать ФОП Яловець В.П., ФОП Яловець О.І., ФОП Жиліна С.І., ТОВ «Фуд Трейд С» та/або будь-яким іншим особам». При цьому, колегією суддів апеляційного суду на підставі технічного паспорту на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2, як складової інвентаризаційної справи №14694, реєстровий №857 від 11.12.2001 з подальшими реєстраціями поточних змін від 11.12.2006, 17.03.2008, 13.06.2008, даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 55 т. 3), поданої апелянтом Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.11.2019 №188464748 встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться комплекс будівель та споруд під літерами «А», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «Л», «З», «И», «К», з яких, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлова будівля літ. 1Л, загальною площею 129,0 кв. м, та нежитлова будівля літ. 1Ж, загальною площею 3433,6 кв. м, зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , і в цей же час, споруди-навіси «Ж» і «Л» за цією ж адресою зареєстровані на праві власності за позивачем як складова частина об`єкта нерухомого майна. Інші будівлі і споруди зареєстровано: під літерою «Б-1» за позивачем, а під літерами «А», «В», «Г», «Д», «Е», «З», «И», «М» - за територіальною громадою сіл, селищ, міст в області в особі Сумської обласної ради. Під літерою «К» в реєстрі майно не значиться.

12.03.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшли пояснення позивача, у яких останній наголошує на проведенні у грудні 2018 року державної реєстрації права власності на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_2 літ. 1Ж - 3 3433,6 кв.м та літ. 1Л - 129,00 кв.м. за Яловець О.І. з очевидним порушенням вимог пунктів 5,6 ч.1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». А подальше набуття у власність цих приміщень ОСОБА_1 здійснено з очевидним порушенням вимог Закону України «Про іпотеку». У судовому засіданні позивачем також заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи нових доказів, доданих ним до пояснень на підтвердження викладених ним обставин.

Клопотання залишено колегією суддів Північного апеляційного господарського суду без задоволення з огляду на вимоги статті 269 Господарського процесуального кодексу України, а також оскільки викладені у поясненнях обставини як і додані до цих пояснень докази не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

12.03.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання представника третьої особи про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а також належним чином засвідченої копії технічного паспорту на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , виготовленого на замовлення власника Комунальним підприємством «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» (інвентаризаційна справа №14694, реєстровий №857 від 11.12.2001 з подальшими реєстраціями поточних змін від 11.12.2006, 17.03.2008, 13.06.2008). Колегія суддів долучає до матеріалів справи належним чином засвідчену копію технічного акту, оскільки це є не новий доказ, а оформлена відповідно до вимог закону копія доказу, поданого третьою особою ще 03.02.2020. Що стосується клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, то колегія суддів залишає його без розгляду з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 258 Господарського процесуального кодексу України, у апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

За частиною третьою статті 256 Господарського процесуального кодексу України Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Як унормовано частинами другою та третьою статті 80 Господарського процесуального кодексу України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

За частиною четвертою цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно з частиною восьмою статті 80 Господарського процесуального кодексу України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, враховуючи вимоги статті 80 Господарського процесуального кодексу України, а також положення статей 256, 258 Господарського процесуального кодексу України, апелянт зобов`язаний подати суду усі необхідні докази разом з апеляційною скаргою, або ж обґрунтувати неможливість їх подання. У будь-якому випадку, усі необхідні докази суд має отримати до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до частини 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відтак, подання будь-яких нових доказів під час розгляду справи по суті поза межами процесуальних строків, унеможливлює їх прийняття судом, а відтак має залишатися без розгляду.

12.03.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява позивача про відмову від частини позовних вимог, а саме в частині виселення ФОП Яловець В.П., ФОП Яловець О.І., ФОП Жиліна С.І., ТОВ «Фуд Трейд С» з безпідставно займаного приміщення навіс - літ. Ж, навіс літ. Л, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яке належить на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю «КСК Суми». В іншій частині позовні вимоги залишаються без змін.

Апеляційний суд, розглянувши подану заяву про відмову від позовних вимог та проаналізувавши приписи чинного процесуального законодавства, не вважає за можливе прийняти вказану відмову, з огляду на наступне.

У поданій заяві позивач просить прийняти відмову від частини позовних вимог, а саме в частині виселення ФОП Яловець В.П., ФОП Яловець О.І., ФОП Жиліна С.І., ТОВ «Фуд Трейд С» з безпідставно займаного приміщення навіс - літ. Ж, навіс літ. Л, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яке належить на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю «КСК Суми».

Відповідно до пункту першого частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

За частиною першою статті 191 Господарського процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу (частина перша статті 274 Господарського процесуального кодексу України).

Також згідно з частиною другою вказаної статті, якщо заява про відмову від позову відповідає вимогам статті 191 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

За частиною третьої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Як передбачено частиною другою статті 14 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд зазначає, що предметом даного спору є набуте позивачем на підставі іпотечного застереження у договорі №290 М від 24.06.2008 нежиле приміщення, раніше буд. б / н, селище Веретенівка (літ . Б - конюшня, з/бетон; літ. Ж - навіс, мет.кол.; літ. Л - навіс), загальною площею 1 725,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2). Реєстраційний номер об`єкта 101.

У розумінні процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Предметом цього позову є вимога позивача про виселення відповідачів із набутого ним у власність об`єкту нерухомості за реєстраційним номером 10.

Надаючи оцінку заяві про відмову від частини позовних вимог, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про неможливість виокремлення заявленої позивачем частини вимог щодо літ. «Ж» - навіс, мет.кол. та літ. «Л» навіс, та залишення вимог щодо літ . «Б» - конюшня, оскільки вказані приміщення об`єднані єдиним реєстраційним номером об`єкта - 101 та ідентифіковані єдиною площею - 1 725,1 кв.м, що, з урахуванням заявлення позивачем однієї матеріально-правової вимоги стосовно цього єдиного предмету спору унеможливлює задоволення поданої заяви про відмову від частини позовних вимог.

Як унормовано статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та нові докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

За адресою: АДРЕСА_2 розташовано декілька нежитлових приміщень.

Так, відповідно до вміщеного до технічного паспорту на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2, виготовленого на замовлення власника Комунальним підприємством «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» (інвентаризаційна справа №14694, реєстровий №857 від 11.12.2001 з подальшими реєстраціями поточних змін від 11.12.2006, 17.03.2008, 13.06.2008), зведеного акту вартості будівель та споруд, домоволодіння за №27 складається з конюшні літера «Б», навісу літера «Ж» та навісу літера «Л».

Згідно оціночного акту №1 на будинок літера «Б-1» (арк. 1) площа конюшні становить 1818,3 кв. м, а згідно технічного опису службових споруд (арк. 2) площа навісів становить: літера «Ж» - 3 433,6 кв. м; літера «Л» - 129,0 кв. м. Відповідно до журналу підрахунку площі будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями літери «Б» по АДРЕСА_2 (арк. 3) загальна площа приміщень вказаної будівлі становить 1725,1 кв. м. Крім того, технічний паспорт містить схематичний план земельної ділянки (з відміткою про обстеження будинків та споруд літер «Б-1», «Ж-1» та «Л» 13.06.2008), на якій розташовані наступні будівлі та споруди під літерами: «А», «Б», «В» - конюшні; «Г» - адмінбудівля; «Д», «Е» - гаражі; «Ж», «Л2 - навіс; «З» - зерносховище стр.; «И» - сінник; «К» - «стр.».

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 55 т. 3) будівлі та споруди під літерами: «А» (конюшня, площею 771,1 кв. м); «В» (конюшня, площею 1625,8 кв. м); «Г» (адміністративний будинок, площею 75,3 кв. м); «Д» (гараж, площею 239,4 кв. м); «Е» (гаражі, площею 50,5 кв. м); «З» (зерносховище, площею 531,5 кв. м), «И» (сінник, площею 223,3 кв. м); «М» (огорожа) належать на праві власності територіальній громаді сіл, селищ, міст в області в особі Сумської обласної ради.

Як підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №119385629 від 03.04.2018 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) ТОВ «КСК Суми» набуло права власності на нежиле приміщення, раніше буд. б / н, селище Веретенівка (літ . Б - конюшня, з/бетон; літ. Ж - навіс, мет.кол.; літ. Л - навіс), загальною площею 1 725,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ), у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки за договором №290 М від 24.06.2008 укладеним між Яловець О.І. та Банк «РНС» в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №290, укладеним між ФОП Жиліним Сергієм Івановичем та ВАТ Банк «РНС» 23.06.2008.

Право вимоги набуто ТОВ «КСК Суми» у результаті: уступки ПАТ Банк «ТРАСТ» (правонаступник ВАТ Банк «РНС») на користь ТОВ «Фінансова компанія «СТРАТЕГ» за договорами від 08.02.2018 прав вимоги за Кредитною угодою №290 від 23.06.2008 та за Іпотечним договором №290 М від 24.06.2008; уступки ТОВ «Фінансова компанія «СТРАТЕГ» на користь ТОВ «КСК Суми» за договором від 13.02.2018 №ДВ-56/18 прав вимоги за Кредитною угодою №290 від 23.06.2008 та за Іпотечним договором №290 М від 24.06.2008.

Предметом іпотеки за договором №290 М від 24.06.2008 укладеним між Яловець О.І. та Банк «РНС» є нежиле приміщення, раніше буд. б/н, Селище Веретенівка (літ. Б - конюшня, з/бетон; літ. Ж - навіс, мет.кол.; літ. Л - навіс), загальною площею 1 725,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги ТОВ «КСК Суми» обґрунтовані положеннями статті 391 Цивільного кодексу України, а також неможливістю здійснювати користування належним йому майном, так як відповідачі чинять йому перешкоди - не допускають до приміщення, не звільняють його від власних речей. Оскільки він є належним власником майна, і це право підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №119385629 від 03.04.2018, то, є підстави для задоволення заявлених вимог про виселення відповідачів з безпідставно займаного ними нежилого приміщення шляхом звільнення приміщення від будь-яких речей та/або матеріальних цінностей та/або документів.

На підтвердження обставин неможливості користування майном позивач надав листи від ФОП Яловець О.І. №3 від 20.08.2018, від ФОП Яловець В.П. №2 від 20.08.2018, від ФОП Жиліна С.І. №3 від 20.08.2018, від ТОВ «Фуд Трейд С» №6 від 20.08.2018, від ОКНТЗ «Сумська кінна дитячо-юнацька спортивна школа» №102/1 від 31.08.2018 та від ТОВ «КСК Суми» №31/08-2 від 31.08.2018, а також поданою до Сумського відділу поліції заявою щодо вчинення фізичними особами Яловець О.І , Яловець В.П. , Жиліним С.І. протидії у здійсненні законної господарської діяльності та порушеним за цією заявою кримінальним провадженням №002873.

За змістом частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, кожна особа/суб`єкт господарювання має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного/господарського законодавства.

У рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства», Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтями 6, 13 Конвенції, ратифікованої Верховною Радою України Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 зазначено, верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Усі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

З змістом абзацу другого частини другої статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що передбачений законом або договором.

Водночас, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18) та від 30 січня 2019 року у справі 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Обраний заявником спосіб захисту має гарантувати практичну та ефективну можливість захисту порушеного права.

Як унормовано статтею 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Ефективний спосіб захисту порушеного права власності лежить у площині визначення якої із встановлених частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України правомочностей власник позбавлений. Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) й усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Неправильне розуміння того, що є фактичним володінням річчю призводить до того, що позивачем змішуються вимоги за віндикаційним та негаторними позовами. Однак, необхідно розпізнавати такі позови та розглядати кожен з них за їх же правилами.

Як уже було зауважено, позовні вимоги товариства обґрунтовані положеннями статті 391 Цивільного кодексу України, якими унормовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому, позивачем сформульовано вимогу як «виселення ФОП Яловець В.П., ФОП Яловець О.І., ФОП Жиліна С.І., ТОВ «Фуд Трейд С» з безпідставно займаного нежилого приміщення шляхом звільнення приміщення від будь-яких речей та/або матеріальних цінностей та/або документів», тобто фактично позов заявлено як віндикаційний, з огляду на формулювання позивачем вимог до відповідачів, але обґрунтовано - як негаторний. Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, місцевий суд розглянув поданий позов, з підстав визначених позивачем та у межах заявлених ним вимог, як негаторний.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 21.08.2018 у справі № 910/19865/17 звернув увагу на неможливість одночасного пред`явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (оскільки віндикація - це позов неволодіючого власника від володіючого невласника (стаття 387 Цивільного кодексу України) і про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (оскільки негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов`язаний із позбавленням володіння (стаття 391 Цивільного кодексу України). Віндикаційний позов і негаторний є взаємовиключними.

Місцевий господарський суд, розглядаючи поданий ТОВ «КСК Суми», ухилився від з`ясування суті порушеного права позивача: обставини щодо того, у якій із правомочностей - володіння, користування чи розпорядження, - обмежено позивача так і залишились не встановленими. Відсутні в оскаржуваному рішенні і висновки щодо того, який із визначених законом способів захисту права власності має бути застосований до спірних правовідносин сторін - негаторний позов чи віндикаційний.

Розглядаючи справу в апеляційному провадженні, колегія суддів зауважує, що негаторним є позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює в користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від учинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямовано на усунення порушень прав власника, не пов`язаних із позбавленням його володіння майном. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц).

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного й негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей (Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28.01.2013 р. N 24-150/0/4-13)

Отже, для пред`явлення негаторного позову, позивач має бути не тільки власником речі, а й бути її фактичним володільцем. Неволодіючий власник не може звернутись із негаторним позовом, оскільки у такому випадку обраний спосіб захисту не відновить порушене право.

Тобто, позивач вказуючи на набуття ним права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 27 презюмує, що він є законним володільцем цього майна, а визначені ним відповідачі обмежують його у праві користування належним йому майном. Обмеження полягає у тому, що відповідачі не звільняють належне позивачу приміщення він рухомих речей, розміщених ними у цьому приміщенні.

Як підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №119385629 від 03.04.2018 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) ТОВ «КСК Суми» набуло права власності на нежиле приміщення, раніше буд. б / н, селище Веретенівка (літ . Б - конюшня, з/бетон; літ. Ж - навіс, мет.кол.; літ. Л - навіс), загальною площею 1 725,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2).

Разом з цим, з аналізу наданих позивачем пояснень та доказів, можна зробити висновок, що після звернення стягнення на предмет іпотеки товариство, хоча і зареєструвало за собою право власності на це майно, однак, було позбавлене у гарантованій власністю можливості фактичного панування над майном. Тобто, ним так і не було реалізовано правомочність володіння належним йому нерухомим майном.

При цьому, не варто плутати фактичне володіння річчю із наявністю зовнішньої легітимізації власника нерухомої речі (акта державної реєстрації права власності).

Так, як підтверджується матеріалами справи, в обґрунтування володіння спірним майном, позивач наводить лише витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №119385629 від 03.04.2018.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми, державна реєстрація прав є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності. Тобто, державна реєстрація «де-юре» підтверджує, що річ належить особі, однак, що вона «де-факто» перебуває у володінні позивача, не може підтверджуватись витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №119385629 від 03.04.2018, оскільки фактичне володіння нерухомим майном, з огляду на приписи статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державною реєстрацією не підтверджується та не засвідчується.

Натомість, предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Право власності як абсолютне право має захищатися лише у разі доведення самого факту порушення. Отже, встановлення саме зазначених обставин належить до предмета доказування у справах за такими позовами.

Як уже було зауважено, на підтвердження обставин вчинення відповідачами перешкод у користуванні належним йому майном, позивач надав копії листів від ФОП Яловець О.І. №3 від 20.08.2018, від ФОП Яловець В.П. №2 від 20.08.2018, від ФОП Жиліна С.І. №3 від 20.08.2018, від ТОВ «Фуд Трейд С» №6 від 20.08.2018, від ОКНТЗ «Сумська кінна дитячо-юнацька спортивна школа» №102/1 від 31.08.2018 та від ТОВ «КСК Суми» №31/08-2 від 31.08.2018, а також поданою до Сумського відділу поліції заявою щодо вчинення фізичними особами Яловець О.І , Яловець В.П. , Жиліним С.І. протидії у здійсненні законної господарської діяльності та порушеним за цією заявою кримінальним провадженням №002873.

Надаючи оцінку наданим позивачем листам апеляційним судом встановлено, що листом №102/1 від 31.08.2018 ОКНТЗ «Сумська кінна дитячо-юнацька спортивна школа» надало позивачу інформацію про відсутність у останнього будь-яких договорів із відповідачами щодо використання ними приміщень за адресою: АДРЕСА_2. Лист ТОВ «КСК Суми» №31/08-2 від 31.08.2018 містить аналогічну інформацію щодо відсутності будь-яких договірних відносин між товариством та відповідачами щодо майна, розташованого за згаданою адресою.

Водночас, відсутність будь-яких договірних відносин у ОКНТЗ «Сумська кінна дитячо-юнацька спортивна школа» та ТОВ «КСК Суми» з відповідачами щодо нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_2 27 не свідчить про вчинення відповідачами перешкод у користуванні належним позивачу нерухомим майном, оскільки, з цих листів не убачається, що вони стосуються саме набутого позивачем за іпотечним застереженням майна площею 1725,1 кв.м., а по-друге, матеріали справи не містять доказів, що за вказаною адресою усе нерухоме належить (зареєстровано) виключно за ОКНТЗ «Сумська кінна дитячо-юнацька спортивна школа» та ТОВ «КСК Суми».

Додані до позовної заяви листи від ФОП Яловець О.І. №3 від 20.08.2018, від ФОП Яловець В.П. №2 від 20.08.2018, від ФОП Жиліна С.І. №3 від 20.08.2018, від ТОВ «Фуд Трейд С» №6 від 20.08.2018 містять загальну фразу щодо провадження згаданими підприємцями господарської діяльності за адресою АДРЕСА_2. Разом з цим, ні додані до позовної заяви листи, ні наявні в матеріалах справи інші докази не свідчать, що позивачами обмежується доступ позивача до належних йому приміщень (наприклад, встановлення шлагбаумів на дорозі, що веде до належних позивачу приміщень, блокування дверей, під`їздів до належного позивачу приміщення тощо), тобто відсутні докази вчинення відповідачами перешкод у користуванні набутим позивачем майном.

Надаючи оцінку наявним у матеріалах справи договору суборенди від 01.01.2018 та договору оренди приміщення від 01.12.2017 поданими відповідачами в обґрунтування наявності підстав для ведення ними підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_2 27, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до пункту 1.1. договору суборенди нежитлового приміщення від 01.01.2018 (том 1 а.с. 55) ТОВ «Фуд Трейд С» в особі директора Жиліна С.І. передало,а ФОП Яловець В.П. прийняв у суборенду нежитлове приміщення площею 90 кв.м., що перебуває в будинку за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору оренди № 1 нежитлового приміщення від 01.12.2017 (том 1 а.с. 74) Яловець О.І. передала, а ТОВ «Фуд Трейд С» в особі директора Жиліна С.І. прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення площею 3000 кв.м., що розташовано за адресою АДРЕСА_2 .

Як унормовано статтею 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За приписами статті 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

За статтею 793 Цивільного кодексу України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 795 Цивільного кодексу України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

За пунктом 10.3. договору оренди № 1 нежитлового приміщення від 01.12.2017 сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту передачі майна у тимчасове користування і діє до 30.11.2019. Нарахування орендної плати проводиться з моменту фактичної передачі майна за актом прийому-передачі.

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи положення статті 638 Цивільного кодексу України, а також оскільки умовами договору суборенди від 01.01.2018 та договору оренди приміщення від 01.12.2017 як ідентифікуючу ознаку предмету договору визначено лише загальну площу об`єкта оренди, а також оскільки за вказаною у договорах адресою місцезнаходження орендованого майна розташовано кільки об`єктів нерухомості, і при цьому, договорами не деталізовано у якому з цих об`єктів фактично розташовано нерухоме майно, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про неукладеність цих договорів з огляду на відсутність у них такої істотної умови як предмет договору.

Таким чином, ці договори не можуть підтверджувати обставини вчинення відповідачами перешкод у користуванні належною позивачу нерухомістю. Натомість, сам факт існування таких договорів вказує на володіння відповідачами принаймні частиною нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , 27. Разом з цим, оскільки договори не містять ідентифікуючих ознак будинків (площа, буква), у яких розташовані орендовані ними приміщення, з`ясувати, чи це ті самі об`єкти нерухомого майна, що належать позивачу, або ж якісь інші - не убачається можливим.

Що стосується поданої позивачем до Сумського відділу поліції заяви щодо вчинення фізичними особами Яловець О.І , Яловець В.П. , Жиліним С.І. протидії у здійсненні законної господарської діяльності та порушеним за цією заявою кримінальним провадженням №002873, то, колегія суддів зауважує, що ця заява, як і витяг із Єдиного реєстру досудових розслідувань не можуть підтверджувати обставини вчинення відповідачами перешкод у користуванні позивачем його майном, оскільки, по-перше, вказані документи фіксують лише факт звернення позивача до правоохоронних органів та початок з`ясування цими органами обставин, викладених у заяві, а тому, не можуть свідчити про вчинення відповідачами вказаних у позові або будь-яких інших дій, спрямованих на обмеження права користування та розпорядження належним позивачу нерухомим майном, а, по-друге, стосуються фізичних осіб, а не фізичних-осіб підприємців та ТОВ «КСК Суми», до яких позивачем заявлено відповідні вимоги.

За приписами частини третьої статті 13, статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, враховуючи викладене, позивачем не надано доказів вчинення відповідачами саме перешкод у користуванні зареєстрованим за ним на підставі іпотечного застереження майном, площею 1725,1 кв.м., що унеможливлює задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном.

Висновки місцевого суду про наявність підстав для задоволення негаторного позову у повному обсязі є необґрунтованими та такими, що суперечать статті 391 Цивільного кодексу України, а також висновкам Верховного суду та Великої палати Верховного суду щодо обов`язковості встановлення протиправного чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Відповідних висновків рішення місцевого суду не містить. Рішення місцевого суду обґрунтовано лише висновками останнього щодо наявності у позивача права власності на нерухоме майно, підтверджене витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №119385629 від 03.04.2018 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), а також намаганнями відповідачів надати докази користування нерухомим майном, розташованим за цією ж адресою. При цьому, місцевим судом так і не встановлено з посиланням хоча б на якісь докази обставини користування відповідачами приміщеннями, розташованими за адресою: АДРЕСА_2, як і того, що користування цими приміщеннями заважає або ж унеможливлює для позивача користування його майном.

Одночасно, постановою від 23.07.2019 у справі №924/964/18 Верховний Суд наголосив, що спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Тому позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватися від тих наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем, а позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права.

Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але й бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Як уже було зауважено, позивачем після набуття права власності на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) не було реалізовано правомочність володіння, оскільки це майно зайнято належними відповідачам речами, тобто, саме вони володіють нерухомістю, яка перебуває у власності позивача. Подане позивачем формулювання вимог як «виселення ФОП Яловець В.П., ФОП Яловець О.І., ФОП Жиліна С.І., ТОВ «Фуд Трейд С» з безпідставно займаного нежилого приміщення шляхом звільнення приміщення від будь-яких речей та/або матеріальних цінностей та/або документів», а також подані позивачем під час судових засідань пояснення, дають підстави для висновку, що позивач явно обмежений у володінні належним йому майном. Тобто, є визначені законом підстави для розгляду цього позову як індикаційного (стаття 387 Цивільного кодексу України).

За положеннями статті 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикаційним є позов неволодіючого власника індивідуально-визначеної речі до її незаконного володільця про витребування речі із володіння останнього. Таким чином, розглядаючи такий позов, суд повинен встановити доведеність або недоведеність таких обставин:

а) наявність у позивача права власності на витребовувану річ;

б) фактичне володіння річчю здійснюється відповідачем;

в) відсутність у відповідача правового титулу щодо володіння витребовуваною позивачем річчю.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності із фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, першочерговим є встановлення підстави, на якій особа набула це право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (постанова Верховного Суду від 24.01.2020 у справі №910/10987/18).

Як було встановлено під час апеляційного провадження, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.11.2019 №188464748 за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано:

за ОСОБА_1 право власності на виробничий будинок, складські приміщення, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, площею 129,0 кв.м. - Літера « 1Л»;

за ОСОБА_1 право власності на виробничий будинок, складські приміщення, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, площею 3433,6 кв.м. - Літера « 1Ж»;

за ТОВ «КСК Суми» право власності на нежитлове приміщення, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, площею 1725,1 кв.м. - конюшня Літера « 1Б», складові частини нерухомого майна - навіси Ж,Л.

Позивач повинен довести не тільки те, що він мав право власності на річ, але і те, що він це право зберіг і в момент розгляду спору по суті.

У зв`язку з цим, важливою обставиною під час доказування права власності на річ є надання доказів того, що в момент розгляду спору належна позивачу річ існує як об`єкт матеріального світу (у натурі), оскільки при знищенні речі, право власності на неї припиняється. Припинення існування нерухомості як індивідуально-визначеної речі може мати місце не тільки у результаті її знищення, але і у результаті її суттєвої зміни, переробки або реконструкції.

Відтак, важливим аспектом доказування є доведення позивачем, що він витребовує індивідуально-визначену річ.

Відповідно до журналу підрахунку площі будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями літери «Б» по АДРЕСА_2 (арк. 3) загальна площа приміщень вказаної будівлі становить 1725,1 кв. м.

Матеріали справи також містять Оцінювальний акт№2 на службові споруди домоволодіння АДРЕСА_2 (т.3, арк.. 142), 2) площа навісів становить: літера «Ж» - 3 433,6 кв. м; літера «Л» - 129,0 кв. м.

Враховуючи визначені площі конюшні - літера «Б», а також навісів - літери «Ж», «Л», як і предмет договору іпотеки №290 М від 24.06.2008 із визначенням загальної площі предмету іпотеки 1725,1 кв. м., і подальша реєстрація цього майна у вказаній площі, а також зареєстровані за ОСОБА_1 права власності на складські приміщення, площею 129,0 кв.м. - Літера « 1Л», площею 3433,6 кв.м. - Літера « 1Ж», які співпадають із навісами, зареєстрованими за позивачем як складові частини нерухомого майна, а також беручи до уваги пояснення позивача, у яких останній наголошує на проведенні у грудні 2018 року державної реєстрації права власності на нежитлові будівлі за адресою: місто АДРЕСА_2 , 27 літ. 1 Ж - 3 3433,6 кв.м та літ. 1Л - 129,00 кв.м. за Яловець О.І. з очевидним порушенням вимог пунктів 5,6 ч.1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», як і подальше набуття у власність цих приміщень ОСОБА_1 з очевидним порушенням вимог Закону України «Про іпотеку», колегія суддів констатує наявність у позивача з ОСОБА_1 спору про право власності стосовно об`єктів нерухомості, розташованих за адресою АДРЕСА_2 літери «Б»/«Б-1», «Ж»/« 1Ж», «Л»/« 1Л».

У віндикаційному позові важливим аспектом доказування є встановлення відсутності у відповідача правового титулу щодо володіння витребовуваною позивачем річчю. Відповідачем за віндикацією є незаконний власник, що означає відсутність у відповідача будь-якого правового титулу щодо спірного майна, який би породжував правомочність володіння цією річчю.

Водночас, відповідачі не заперечують здійснення підприємницької діяльності за адресою АДРЕСА_2 , і хоча не деталізують у якому саме із приміщень, тобто під якою літерою, однак обґрунтовують правомірність свого перебування там, договорами оренди із Яловець О.І. та ОСОБА_1

ОСОБА_1 у апеляційній скарзі наголошує, що Товариству з обмеженою відповідальністю «КСК Суми» належить тільки частина нежитлових приміщень загальною площею 1 725,1 кв. м. (близько 1/3) із загальної площі нежитлових приміщень, яка відповідно до висновку судово-будівельної експертизи складає 5 287,7 кв. м. (приміщення «Б», «Ж», «Л»). Висновок у матеріалах справи відсутній.

На сьогодні, за доводами третьої особи, приміщення фактично не розділені і частка позивача не виділена в натурі.

Викладені обставини додатково свідчать про наявність спору про право власності на приміщення «Б», «Ж», «Л».

Оскільки віндикаційний позов може бути пред`явлено законним неволодіючим власником лише до того, хто фактично володіє витребовуваним майном, і таке володіння є незаконним, то наявність у Державному реєстрі прав запису щодо приналежності нерухомого майна під літерами « 1Ж», « 1Л» ОСОБА_1 , які співпадають із навісами, зареєстрованими за позивачем як складові частини нерухомого майна під єдиним реєстраційним номером, свідчить про існування двох «законних власників» щодо такого майна. Відтак, ТОВ «КСК Суми», враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.01.2020 у справі №910/10987/18, необхідно надати докази виникнення права власності або ж звернутись до суду із вимогами про визнання права власності як право підтверджуючого позову та про витребування майна із чужого незаконного володіння (літера «Б» - від Яловець О.І. , літери «Ж», «Л» - від ОСОБА_1 ).

При цьому, віндикаційний позов, враховуючи суб`єктний склад спірних правовідносин, які виникли навколо порушеного права позивача, має бути заявлений саме до осіб, які незаконно, на думку ТОВ «КСК «Суми» володіють належним йому відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №119385629 від 03.04.2018 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) майном.

За приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів володіння належним позивачу майном ФОП Яловець В.П., ФОП Яловець О.І., ФОП Жиліна С.І., ТОВ «Фуд Трейд С», у тому числі і володіння шляхом розміщення у належній позивачу нерухомості власних речей, а також посилання цих осіб на укладення ними відповідних договорів оренди із Яловець О.І. та ОСОБА_1 як на правову підставу ведення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_2 , беручи до уваги Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.11.2019 №188464748 більш вірогідним убачається висновок стосовно можливого володіння принаймні частиною належного позивачу майна фізичною особою - ОСОБА_1 та його орендарем ФОП Жиліним С.І. Тому, саме до них має бути адресована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння шляхом виселення, однак після оспорення права власності ОСОБА_1 .

За приписами частини другої статті 48 Господарського процесуального кодексу України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Відповідно до частини першої цієї статті, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Як унормовано частиною третьою статті 48 Господарського процесуального кодексу України, після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Відповідно до частини п`ятої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку про неможливість залучення на стадії апеляційного провадження інших відповідачів, інакше це означатиме розгляд вимог, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, а також встановлені Господарським процесуальним кодексом України обмеження як щодо залучення інших відповідачів, так і дослідження доказів, які не були подані до суду першої інстанції учасниками спору, колегія суддів не знаходить достатніх правових підстав для задоволення поданого позивачем позову і як віндикаційного.

Перевіряючи відповідність обраного позивачем способу захисту змісту порушеного права, колегія суддів констатує, що захист права власності ТОВ «КСК «Суми» можливий шляхом подання позову про витребування майна із незаконного чужого володіння, однак, виключно з вимогами про визнання права власності щодо речі, якою позивач фактично не володіє, що надасть суду можливість з`ясувати питання хто є єдиним легітимним власником нерухомого майна, що було предметом іпотечного договору. До предмету доказування віндикаційного позову входить лише встановлення існування права власності за позивачем та відсутність такого права за відповідачами, а не визнання цього права щодо спірного об`єкту нерухомості, або ж з`ясування обставин реконструкції такого майна, зміни його конфігурації та зміни у зв`язку з цим кількості власників.

Крім цього, колегія суддів не може не наголосити на тому, що викладене місцевим судом у резолютивній частині рішення формулювання «шляхом звільнення приміщення від будь-яких речей та/або матеріальних цінностей та/або документів, які належать ФОП Яловець В.П., ФОП Яловець О.І., ФОП Жиліна С.І., ТОВ «Фуд Трейд С» та/або будь-яким іншим особам» суперечить статтям 2, 45 Господарського процесуального кодексу України, статтям 15, 16 Цивільного кодексу України.

Так, за статтею 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За частиною третьою статті 45 Господарського процесуального кодексу України, відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до пункту п`ятого статті 238 Господарського процесуального кодексу України резолютивна частина рішення має містити висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог.

Отже, аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що кожна особа має право на захист від дій інших осіб, і при цьому, такі особи мають бути ідентифіковані та зазначені у позові у якості відповідачів. Саме ці особи зобов`язані виконувати рішення суду, за умови, що буде встановлено наявність підстав для задоволення позовних вимог. У зв`язку з викладеним, спрямування судом дії судового рішення на речі будь-яких осіб, які не були відповідачами є порушенням права цих осіб, передбаченого частиною 1 статті Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Доводи ОСОБА_1 щодо порушення таким формулюванням його прав є обґрунтованими.

Колегія суддів відхиляє доводи ФОП Жиліна С.І. стосовно порушення місцевим судом статті 216 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з таким.

Як убачається із оскаржуваного рішення, від відповідача - ФОП Яловець О.І. надійшло клопотання від 22.10.2019 про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою її представника - адвоката Шкриль Л.Г.

У силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи, що до клопотання про відкладення розгляду справи відповідачем Яловець О.І. не додано доказів в його обґрунтування,а в матеріалах справи міститься ордер серії ЗР № 50941 про представництво інтересів Яловець О.І. іншим представником, місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні такого клопотання.

Як унормовано статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) незясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Прийняте місцевим господарським судом рішення про задоволення позовних вимог суперечить нормам матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини сторін, а саме: статтям 317, 321, 391 Цивільного кодексу України.

Судовий збір відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись статями 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Жиліна Сергія Івановича та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 22.10.2019 у справі №920/728/18 задовольнити. Рішення Господарського суду Сумської області від 22.10.2019 у справі №920/728/18 скасувати.

2. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КСК Суми» (40004, Сумська обл., м. Суми, вул. Робітниче село, буд. 16, ) на користь Фізичної особи-підприємця Жиліна Сергія Івановича ( АДРЕСА_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) 2643,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КСК Суми» (40004, Сумська обл., м. Суми, вул. Робітниче село, буд. 16, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2643,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Справу повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.04.2020.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.В. Кропивна