ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2020 року м.Дніпро Справа № 904/3682/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Березкіної О.В., Іванова О.Г.

при секретарі судового засідання Ковзикові В.Ю.

За участю представників сторін:

від скаржника: Стасовська Є.А., ордер серії ДП №000011 від 20.06.2019 р., адвокат;

від відповідача-1: Вохмяніна І.М., довіреність №1 від 02.01.2020 р., представник;

від відповідача-2: Горобець Ю.В., довіреність №7/10-3655 від 19.12.2019 р., представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ицковича Олега Марковича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019р. (повний текст складено та підписано 20.12.2019р. суддя Кеся Н.Б.) у справі №904/3682/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Ицкович Олег Маркович, м.Дніпро

до Відповідач-1 Комунальне підприємство "ДНІПРОТРАНСКОМПЛЕКС" Дніпровської міської ради, м.Дніпро

Відповідач-2 Дніпровська міська рада, м.Дніпро

про визнання угоди недійсною

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Фізична особа-підприємець Ицкович Олег Маркович (далі-Позивач) 20.07.2019 звернулось з позовом до Комунального підприємства "Дніпротранскомплекс" Дніпровської міської ради (Відповідача-1) та Дніпровської міської ради (Відповідача-2) про:

- визнання недійсним правочину щодо розірвання договору в односторонньому порядку вчиненого повідомленням (листом) від 14.06.2019 №1793-ДТК, яке є невід`ємного частиною договору № 0067/160517-348;

- визнати дійсним договору №0067/160517-348 від 01.12.2018 визнати дійсним

- зобов`язати Дніпровську міську раду відновити та встановити зупиночний комплекс об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі відповідно до вимог чинного законодавства за умовами Договору № 0067/160517-348 від 01.12.2018 за адресою: м. Дніпро, вул. Пастера, біля буд. 12.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що ним 18.06.2019р. було отримано повідомлення №1793-ДТК від 14.06.2019 про розірвання договору в односторонньому порядку з підстав порушення ним умов п.1.1, 6.2, 6.4,6.14 Договору. Однак позивач вважає, що умов договору не порушував, зупиночний комплекс встановлено на підставі рішень виконавчого комітету та міської ради у відповідності до умов Договору. Перевірка зупиночного комплексу не здійснювалася, оскільки на час перевірки зупиночний комплекс вже було знесено.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 в позові Фізичної особи - підприємця Ицкович Олега Марковича - відмовлено. Понесені Фізичною особою - підприємцем Ицковичем Олегом Марковичем судові витрати у вигляді судового збору та витрат на адвоката покладено на позивача.

Рішення мотивованотим, що за змістом укладеного Позивачем та Відповідачем-1 Договору, сторонами було узгоджено порядок його розірвання, зокрема, за ініціативою Відповідача-1, тобто в односторонньому порядку. При цьому, самостійною умовою та підставою такого розірвання є письмове повідомлення про це за один календарний місяць до дати розірвання.

Узгодження сторонами умови про право сторони на розірвання договору шляхом повідомлення іншої сторони про таку відмову не пізніше ніж за один місяць до дати його розірвання, слід розуміти як згоду сторін на розірвання договору за скасувальною обставиною, при цьому на відміну від пункту 1 частини першої статті 611, частини другої статті 651 ЦК України порушення іншою особою взятих на себе зобов`язань за договором не є обов`язковою умовою односторонньої відмови від договору.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Дніпровську міську раду відновити та встановити зупиночний комплекс суд дійшовив висновку, що позивачем при зверненні до суду з, повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує обов`язок останнього вчинити певні дії. Натомість, зі змісту наданих Позивачем документів не вбачається обов`язок міської ради, як органу місцевого самоврядування, здійснити дії по відновленню та встановленню зупиночного комплексу.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа - підприємець Ицкович Олег Маркович подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі №904/3682/19 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

У своїй апеляційній скарзі, скаржник вказує, що підставою для розірвання Договору № 0067/160517-348 від 01.12.2018р. в односторонньому порядку відповідно до Повідомлення № 1793-ДТК від 14.06.2019р., копію якого апелянт отримав 18.06.2019р., є: порушення умов Договору.

В Повідомленні про розірвання договору в односторонньому порядку № 1793-ДТК від 14.06.2019р. Відповідач-1 посилається на пункти Договору, яких не існує, або це обов`язки Відповідача-1 по здійсненню контролю за своєчасним і повним находженням платежів за користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі. Жодних перевірок з боку уповноважених на те органами, які б зафіксовалй в установленому порядку порушення з боку Апелянта не проводилося.

Повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку № 1793-ДТК від 14.06.2019р. є невід`ємною частиною Договору № 0067/160517-348 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста не за функціональним призначенням та Сторона-1 вважає угодою про розірвання Договору№ 0067/160517-348 передачі в платне користування об`єкта.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що договір № 0067/160517- 348 від 01.12.2018р. розірвано з 18.07.2019р., так як Відповідачами не надано жодного доказу, що договір № 0067/160517-348 від 01.12.2018 припинив свою діяльність в односторонньому порядку 18.07.2019р. тоді як в рішенні суду вказано, що укладений між сторонами Договір може бути розірвано не лише за згодою сторін, чи за рішенням суду а і шляхом односторонньої відмови від нього, оскільки таке право прямо передбачено пунктом 10.3 означеного Договору та може бути реалізоване Відповідачем незалежно від існування обставин, передбачених п.10.1, 10.2 цього Договору.

Суд дійшов, помилкового висновку, що спірний договір розірвано з 18.07.2019р. так як з Повідомлення_про розірвання договору в односторонньому порядку № 1794-ДТК від 14.06.2019р. вбачається, що договір № 0067/160517-348 від 01.12.2018 вважається розірваним, об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі повернути за актом приймання-передачі до 26.06.2019р.. а 20.06.2019р. частина об`єкту благоустрою було демонтовано.

Незважаючи на це, Відповідач-2(при діючому договорі) 20.06.2019р направив представників Дніпровської міської ради в супроводі представників комунального підприємства "Муніципальна варта" Дніпровської міської ради які демонтували частину зупиночиого комплексу об`єкту благоустрою вулично-дорожньої мережі за адресою: м. Дніпро вул. Пастера, біля буд.12. чим завдали збитки, без урахування благоустрою території, вартості товару та обладнання які знаходилися в демонтованому об`єкті благоустрою.

Скаржник зазначає, що виконує в повному обсязі всі умови діючого Договору, з його боку не має жодних порушень Правил благоустрою території міста Дніпра, жодних перевірок та актів про порушення Відповідачами не проводилось та не складалося

Вважає, що Відповідач-1 порушив право Апелянта на користування об`єктом благоустрою вулично-дорожньої мережі за адресою: м. Дніпро вул. Пастера, біт буд.12, та не мас наміру викопувати Договір в подальшому і не вказує на те що Договір втратив юридичну силу. то для належ-ного виконання Відповідачем-1 умов договору вважаю за необхідним витати договір дійсним.

Також скаржнику не дадходило жодних пропозицій щодо розірвання Договору, укладення договорів на демонтаж транспортування та зберігання тимчасових споруд і матеріалів, та щодо виплати збитків або перенесення демонтованого зпиночиого комплексу з боку міського голови або представників Дніпровської міської ради.

Також, разом з апеляційною скаргою, скаржник подав клопотання про відшкодування суми судових витрат, де просить, у разі задоволення позовних вимог, відшкодувати витрати на судові витрати та правову допомогу понесених ним за перегляд справи в апеляційному порядку у розмірі 17690,50грн.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

У відзиві на апеляційну скаргу Комунальне підприємство "ДНІПРОТРАНСКОМПЛЕКС" зазначає, що позивач був повідомлений належним чином про наступне розірвання Договору №0067/160517-348 від 01.12.2018 р. передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі в односторонньому порядку, що підтверджується приписом від 05.06.2019 щодо приведення зупинки громадського транспорту у відповідність. Однак, в п`ятиденний термін позивач порушення не усунув.

З повідомлення чітко зрозуміло який Договір розірвано, а саме Договір №0067/160517- 348 від 01.12.2018 р. передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично- дорожньої мережі.

Таким чином, позовна вимога щодо визнання угоди у формі повідомлення про розірвання договору № 1793-ДТК від 14.06.2019 p., яка є невід`ємною частиною Договору № 0067/160517-348 в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста не за функціональним призначенням недійсною є необгрунтованою та безпідставною.

Вважає, що повідомлення є одностороннім правочином, оскільки тягне за собою розірвання Договору в односторонньому порядку та впливає на права та обов`язки сторін.

За змістом укладеного позивачем та відповідачем-1 договору, сторонами було узгоджено порядок його розірвання, зокрема, за ініціативою відповідача-1, тобто в односторонньому порядку. При цьому, самостійною умовою та підставою такого розірвання є письмове повідомлення про це за 1 (один) календарний місяць до дати розірвання.

З урахуванням викладеного, укладений між сторонами договір може бути розірвано не лише за згодою сторін чи за рішенням суду, а і шляхом односторонньої відмови від нього, оскільки таке право прямо передбачено пунктом 10.3. означеного Договору та може бути реалізоване відповідачем незалежно від існування обставин, передбачених пунктами 10.1. - 10.2. цього ж Договору.

На думку відповідача-1 позивач виходить за межі предмету доказування та зазначає ті обставини, які не мають значення для вирішення спору.

Стосовно позовної вимоги визнати дійсним Договір №0067/160517-348 від 01.12.2018 р. передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі, укладеного між КП «Дніпротранскомплекс» та ФОП Ицковичем О.М., відповідач -1 вважає , що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, а саме вимога позивача про визнання Договору №0067/160517-348 від 01.12.2018 р. передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі - не підлягає задоволенню.

Що стосується зобов`язання Дніпровської міської ради відновити та встановити зупиночний комплекс об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі відповідач вказіє, що Ні Дніпровська міська рада, ні КП «Дніпротранскомплекс» не приймали рішення про демонтаж та не здійснювали дії по демонтажу спірного об`єкта, а тому оскаржувані обставини не мають значення для вирішення спору, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо реального порушення Відповідачем-1 та Відповідачем-2 прав та утиску законних інтересів Позивача.

Дніпровська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу, стверджує що не приймала рішення про демонтаж та не здійснювала дії по демонтажу спірного об`єкта, що свідчить про те, що міська рада не порушувала прав та інтересів позивача.

Зазначає, що в договорі, який є предметом спору по даній справі, сторони погодили, зокрема,

право комунального підприємства на здійснення контролю виконання ФОП Ицкович О.М. умов договору;

момент виникнення у комунального підприємства права на розірвання договору в односторньому порядку: коли одна із сторін порушує умови договору і свої зобов`язання;

порядок одностороннього розірвання договору: письмово повідомити іншу сторону про розірвання договору в односторонньому порядку не раніше ніж за 1 календарний місяць.

Наголошує, що комунальним підприємством було виявлено ряд 348 від 01.12.2018р. з боку ФОП Ицкович О.М., що стало підставою для розірвання договору в односторонньому порядку згідно пункту 10.2 Договору.

У зв`язку з порушеннями з боку позивача умов договору КП «Дніпротранскомплекс» було направлено на адресу позивача повідомлення про розірвання договору № 1793-ДТК від 14.06.2019р. в односторонньому порядку згідно вимог пункту 10.3 Договору, що на думку відповідача -2 є підставою для припинення дії договору через 1 календарний місяць.

Вважає, що комунальне підприємство при здійсненні контролю виконання ФОП Ицкович О.М. керувався умовами договору, зокрема, п. 7.2, п.7.3 договору; внаслідок порушень умов договору з боку ФОП Ицкович О.М. у комунального підприємства виникло право застосувати п. 10.2,10.3 договору розірвати договір в односторонньому порядку.

Заперечує щодо витрат на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн., оскільки вважає зазначену суму не співмірною із наданими послугами по даній справі.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Ицковича Олега Марковича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі №904/3682/19 та розгляд справи призначено у судовому засіданні на 17.02.2020 на 12:00.

17.02.2020 судове засідання було відкладено до 02.03.2020 до 12:20.

02.03.2020 у судовому засіданні було оголшено перерву до 16.03.2020 до 12:40.

16.03.2020 оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

01.12.2018 Комунальним підприємством "Дніпротранскомплекс" Дніпровської міської ради (далі-Сторона-1) та Фізичною особою - підприємцем Ицкович Олегом Марковичем (далі-Сторона-2) укладено договір №0067/160517-348 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі (далі-Договір), відповідно до п.1.1 якого сторона-1 надала Стороні-2 зупиночний комплекс (далі-об`єкт благоустрою вилично-дорожньої мережі), а Сторона-2 приймає в строкове платне користування об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі, а саме: частину об`єкту благоустрою вилично-дорожньої мережі, що має місце розташування м.Дніпро, вул.Пастера, біля буд. 12, площею 6,0 м.кв, для утримання в належному стані місць очікування пасажирами громадського транспорту, продажу проїзних квитків, преси, Використання об`єкту благоустрою вулично-дорожньої мережі не за цільовим призначенням забороняється.

Права і обов`язки сторін за цим договором визначені розділами 4-7 Договору.

Відповідно до пункту 6.1 договору Сторона-1 зобов`язана:

передати Стороні-2 в користування об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі згідно з цим договором за актом приймання-передачі;

здійснювати контроль за своєчасним і повним надходженням платежів за користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі.

За умовами пунктів 7.2, 7.3 Договору, сторона-1 має право здійснювати контроль за використанням об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі за цільовим призначенням, визначеним умовами цього Договору та контроль за належне обслуговування, збереження, експлуатацію і санітарне утримання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі та прилеглої території.

Сторона-2 має право: розміщувати на об`єкті благоустрою вулично-дорожньої мережі власне майно за згодою Сторони-1;

у випадку припинення цього договору залишити собі (вилучити) проведені поліпшення об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі, здійснені за власні кошти, якщо вони можуть бути відокремлені від об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі без завдання йому шкоди (п.п.5.2, 5.3 Договору).

Відповідно до розділу 4 Сторона-2 зобов`язана: використовувати об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі відповідно до його цільового призначення та умов цього договору (п.4.2 Договору);

своєчасно і у повному обсязі сплачувати плату за використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі та здійснювати відшкодування витрат щодо утримання і експлуатації об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі за весь час фактичного використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі до дати підписання акта приймання-передачі об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі включно (п.4.3 Договору);

забезпечити належне обслуговування, збереження, експлуатацію і санітарне утримання об`єкту благоустрою вулично-дорожньої мережі та прилеглої території, запобігати його пошкодженню і псуванню. Утримувати об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі у стані, передбаченому санітарними та протипожежними правилами та ЗУ "Про благоустрій населених пунктів", нести відповідальність за їх невиконання. А також Сторона-2 зобов`язана укласти договір про вивіз твердих побутових відходів з профільною організацією (п. 4.4 Договору);

не встановлювати будь-яку рекламу на об`єкті благоустрою вулично-дорожньої мережі (вивіски, рекламні проспекти, тощо) окрім реклами власного виду підприємницької діяльності (п. 4.12 Договору).

Цей Договір діє з 01.12.2018 року до 31.12.2019 року. Після закінчення терміну дії цього договору передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі, Сторона-2, яка належним чином виконувала свої обов`язки за договором, має переважне право перед іншими особами на укладання договору передачі в платне користування на новий термін (п.п. 9.1, 9.2 Договору).

Додатком до договору є : Акт приймання - передачі в платне користування об`єкту благоустрою вулично - дорожньої мережі (т.1 а.с. 23).

01.12.2018 року сторонами складено та підписано Акт приймання-передачі об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі.

Листом від 14.06.2019р., який спрямовано Позивачем на адресу міського голови Філатова Б.А., адресата сповіщено, що всі споруди, які ним використовуються, були встановлені з дозволу територіальної громади міста (т.1 а.с.28).

14.06.2019 КП "Дніпротранскомплекс" направило на адресу Позивача повідомлення №1793-ДТК про розірвання договору в односторонньому порядку (т.1 а.с. 29-30).

18.06.2019 Позивачем було отримано повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку №1793-ДТК від 14.06.2019. При цьому, у вказаному повідомленні зазначалося про те, що повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку №1793-ДТК від 14.06.2019 є невід`ємного частиною договору передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста не за функціональним призначенням (т.1 а.с. 31-33).

21.06.2019 на адресу Відповідача-1 Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області направлено припис №1471 про усунення порушень вимог законодавства в сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки (т.1 а.с. 77-78), в якому зазначено - вул.Пастера, біля буд. 12 - не допускати встановлення електророзеток та вимикачів на гарячу основу без підкладення під них шару суцільного негорючого матеріалу, що виступає за габарити апарата не менше ніж на 0,01 м (Запропоновано до виконання у 2019).

08.08.2019 За заявою ФОП Ицкович О.М. Головне управіління ДСНС України у Дніпропетровській області листом від 08.08.2019 (т.1 а.с.80) сповістило про скасування зазначеного припису.

Позивач вважає спірне повідомлення Угодою про розірвання Договору №0067/160317-348 від 01.12.2018 передачі в платне користування. Вважаючи вчинений Відповідачем-1 правочин щодо розірвання договору в односторонньому порядку таким, що не відповідає діючому законодавству, позивач звернувся із позовом про визнання його недійсним. Також просить визнати договір №0067/160517-348 від 01.12.2018 дійсним та зобов`язати Дніпровську міську раду відновити та встановити зупиночний комплекс за адресою: м.Дніпро, вул. Пастера, біля буд. 12.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Відповідно до абзацу 4 пункту 3.12. Постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму ВГСУ " Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предметом спору у даній справі є вимога про визнання недійсним правочину щодо розірвання договору в односторонньому порядку, вчиненого повідомленням (листом) від 14.06.2019 №1793-ДТК, яке є невід`ємного частиною договору № 0067/160517-348 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста не за функціональним призначенням; про визнання договору №0063/160517-348 від 01.12.2018 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі дійсним; про зобов`язання Дніпровської міської ради відновити і встановити демонтований зупиночний комплекс за адресою м.Дніпро вул. Пастера , біля буд.12.

Вирішуючи питання про правильність прийняття місцевим господарським судом рішення про відмову в задоволені позовних вимог в частині визнання недійсним правочину щодо розірвання договору в односторонньому порядку вчиненого повідомленням (листом) від 14.06.2019 №1793-ДТК, яке є невід`ємного частиною договору № 0067/160517-348 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста не за функціональним призначенням, колегія суддів виходить з наступного:

Відповідно до приписів статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється (частина третя статті 615 ЦК України).

Отже, у даному випадку оспорюване повідомлення відповідача є одностороннім правочином, оскільки тягне за собою розірвання Договору в односторонньому порядку та впливає на права та обов`язки сторін.

Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків.

У якості обставин, з якими, на думку скаржника, закон пов`язує визнання недійсним оскарженого правочину, оформленого листом від 14.06.2019 №1793-ДТК про одностороннє розірвання Договору №0067/160517-348 від 01.12.2018, Позивач посилається на приписи:

- статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка передбачає, що одностороння відмова від договору оренди не допускається,

- статті 291 Господарського кодексу України, відповідно до якої на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, пеоредбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу,

- ст.ст. 651,652 ЦК України, які передбачають, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення іншою особою взятих на себе зобов`язань за договором, друга сторона має право на одностороннє розірвання договору, якщо це встановлено договором або законом.

Підстави дострокового розірвання договору встановлені розділом 10 Договору №0067/160517-348 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста не за функціональним призначенням.

Так, відповідно до п.10.1. дія цього договору припиняється внаслідок:

закінчення терміну, на який його було укладено; приватизації об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі Стороною-2; знищення об`єкту благоустрою вулично-дорожньої мережі; ліквідації юридичної особи однієї із Сторін; невиконання Стороною-2 зобов`язань, зазначених у розділах 3 та 4 цього Договору; в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

Договір №0067/160517-348 підлягає розірванню в односторонньому порядку, коли одна із сторін порушує умови Договору і свої зобов`язання (п.10.2 Договору).

Сторона-1 має право достроково розірвати даний договір в односторонньому порядку, письмово попередивши про такий намір Сторону-2 не раніше ніж за 1 (один) календарний місяць (п.10.3 Договору).

З урахуванням вищевикладеного та , враховуючи те, що лист - повідомлення від 14.06.2019 був отриманий позивачем 18.06.2019, місцевий господарсьий суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що договір №0067/160517-348 від 01.12.2018 вважається таким, що припинив свою дію у зв`язку з його розірванням в односторонньому порядку 18 липня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що повідомлення про розірвання договору від 14.06.2019 не містить будь-яких посилань на факти порушення позивачем своїх зобов`язань за договором, тому односторонній правочин про розірвання договору не містить первісної і основної умови, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, а саме - факту порушення позивачем своїх зобов`язань відхиляються колегією суддів з огляду на наступне:

Дійсно, зі змісту листа-повідомлення №1793-ДТК від 14.06.2019 про одностороннє розірвання Договору №0067/160517-348 від 01.12.2018 вбачається, що при його складанні Відповідач-1 припустився ряду помилок, зокрема:

- вказав на порушення Позивачем пунктів 6.4, 6.8, 13.2 Договору, які в тексті Договору №0067/160517-348 від 01.12.2018р. відсутні;

- неправильно цитує зміст пункту 5.3 Договору;

- посилається на порушення п.6.2 Договору, який визначає обов`язки Відповідача-1 по здійсненню контролю за своєчасним і повним находженням платежів за користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі;

- в мотивувальній частині повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку №1793-ДТК від 14.06.2019 вказано, що повідомлення про розірвання договору №1793-ДТК від 14.06.2019, є невід`ємною частиною Договору №0067/160517-348 від 01.12.2019 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста не за функціональним призначенням та Відповідач-1 вважає це Повідомлення угодою про розірвання Договору №0067/160517-348 від 01.12.2018 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста.

Однак, вищезазначені обставини не можуть бути підставою для визнання правочину недійсним з урахуванням наступного:

Як встановлює частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Положеннями частини другої статті 67 Господарського кодексу України також передбачено, що підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до норм статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

З урахуванням вищенаведеного, цивільне та господарське законодавство України зобов`язує сторін правочину (договору) при його вчиненні (укладенні) включити до змісту правочину (договору) передбачені законодавством обов`язкові умови та надає право сторонам правочину (договору) на власний розсуд визначити та погодити будь-які інші умови, в тому числі умови стосовно припинення договірних правовідносин.

Згідно з положеннями статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до частини першої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Із цими положеннями кореспондується норма частини першої статті 188 Господарського кодексу України, якою також встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з частиною третьою статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлена договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути передбачені законом або безпосередньо в договорі та можуть як ставитись в залежність від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Відтак, за змістом наведених норм, повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Разом із цим законом передбачено випадки, коли договір може бути розірвано в односторонньому порядку, у тому числі шляхом відмови від договору, зокрема, одностороннє розірвання договору може бути наслідком порушення зобов`язань за договором іншою стороною, або якщо таке право на розірвання встановлено договором, незалежно від настання тих чи інших обставин. Тобто, у випадках, коли підстава для односторонньої зміни чи розірвання договору встановлена законом або договором, відповідна сторона договору може скористатися нею самостійно, без звернення до суду.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані Законом України "Про благоустрій населених пунктів", Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", положеннями Цивільного кодексу України тощо.

Об`єкт благоустрою був визначений в договорі №0067/160517-348 від 01.12.2018 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі, відповідно до статей 13, 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", Порядку передачі об`єктів (елементів) благоустрою м. Дніпра в тимчасове використання не за функціональним призначенням для здійснення господарської діяльності у сфері споживчого ринку та послуг, затвердженим рішенням Дніпровської міської ради VІІ скликання №96/35 від 19.09.2018 (арк.с. 69-74, том 1).

За змістом укладеного позивачем та відповідачем-1 договору, сторонами було узгоджено порядок його розірвання, зокрема, за ініціативою відповідача-1, тобто в односторонньому порядку. При цьому, самостійною умовою та підставою такого розірвання є письмове повідомлення про це за один календарний місяць до дати розірвання.

Відповідно до частини другої статті 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина).

У даному випадку узгодження сторонами умови про право сторони на розірвання договору шляхом повідомлення іншої сторони про таку відмову не пізніше ніж за один місяць до дати його розірвання, слід розуміти як згоду сторін на розірвання договору за скасувальною обставиною, при цьому на відміну від пункту 1 частини першої статті 611, частини другої статті 651 Цивільного кодексу України порушення іншою особою взятих на себе зобов`язань за договором не є обов`язковою умовою односторонньої відмови від договору.

З урахуванням викладеного апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що укладений між сторонами договір може бути розірвано не лише за згодою сторін чи за рішенням суду, а і шляхом односторонньої відмови від нього, оскільки таке право прямо передбачено пунктом 10.3 договору та може бути реалізоване відповідачем незалежно від існування обставин, передбачених пунктами 10.1.- 10.2. цього ж договору.

Таким чином, погодження сторонами умови договору про право сторони на відмову від договору шляхом повідомлення іншої сторони про таку відмову не раніше ніж за 1 (один) календарний місяць, є згодою сторін на припинення договору. Умова пункту 10.3. договору не суперечить наведеним нормам Цивільного кодексу України, оскільки в даному випадку йде мова не про односторонню відмову від договору на підставі пункту 1 частини першої статті 611, частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, а має місце взаємне волевиявлення двох сторін, закріплене в вищевказаному пункті угоди щодо встановлення певного порядку припинення їх правовідносин, а саме: в порядку відмови на підставі повідомлення.

Цивільним кодексом України, Законом України "Про благоустрій населених пунктів" не передбачено заборони відмовлятися в односторонньому порядку від договору.

Апеляційний господарський суд погоджується із відхиленням місцевим господарським судом доводів позивача про те, що мало місце порушення відповідачем приписів статті 291 Господарського кодексу України та статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", якими заборонено одностороння відмова від договору оренди, суд зазначає, що спірний договір не є договором оренди державного чи комунального майна, тож положення зазначених законодавчих актів щодо порядку розірвання договорів оренди на спірні правовідносини не поширюються.

За таких обставин місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про визнання Угоди (повідомлення) про розірвання договору від 01.12.2018 недійсною.

При цьому, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що право на одностороннє розірвання договору встановлено саме умовами цього договору, тобто двостороннім правочином, а відтак повідомлення про розірвання договору не може вважатися окремим правочином та бути предметом судового розгляду щодо його недійсності.

Вирішуючи питання про правильність прийняття місцевим господарським судом рішення про відмову в задоволені позовних вимог про визнання договору №0063/160517-348 від 01.12.2018 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі дійсним, колегія суддів виходить з наступного:

Відповідна частина позовних вимог ґрунтується на твердженнях позивача про те, що договір №0063/160517-348 від 01.12.2018 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі є дійсним, однак, 20.06.2019 без будь-яких пояснень та в порушення вимог чинного законодавства представниками Дніпровської міської ради та Комунального підприємства "Муніципальна варта" шляхом демонтажу знесений зупиночний комплекс за адресою: м.Дніпро, вул. Пастера, біля буд. 12., чим позивачу завдано збитки.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення право-відношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист ? це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

З огляду на положення наведених норм та вищезазначені фактичні обставини справи, права особи на захист у суді порушених прав або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що обраний позивачем спосіб захисту права щодо визнання інвестиційного договору №0063/160517-348 від 01.12.2018 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі дійсним не забезпечує захисту та відновлення його порушеного права.

Одночасно слід зазначити, що відповідно до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Такі випадки передбачені статтями 218, 219, 220 221, 224, 226 Цивільного кодексу України.

Відповідно до зазначених норм визнання правочинів дійсними можливо, зокрема, у разі: недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину, недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, вчинення правочину малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, вчинення правочину неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, вчинення правочину без дозволу органу опіки та піклування, вчинення правочину недієздатною фізичною особою.

Обставини, зазначені Фізичною особою - підприємцем Ицковичем Олегом Марковичем у позовній заяві відповідним переліком не передбачені та не можуть слугувати підставами для визнання договору №0063/160517-348 від 01.12.2018 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі дійсним, в зв`язку з чим місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні відповідної частини позовних вимог.

Вирішуючи питання про правильність рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволені позовних вимог про зобов`язання Дніпровської міської ради відновити і встановити демонтований зупиночний комплекс, апеляційний господарський суд зазначає наступне:

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №625 від 18.06.2019 року вирішено усунути наслідки порушень Правил благоустрою території міста Дніпра, затверджених рішенням міської ради від 27.11.2013 № 44/43 (зі змінами), шляхом припинення функціонування та демонтажу встановлених тимчасових споруд, холодильного обладнання, незаконних бензинових, дизельних і газових автозаправних станцій, літніх майданчиків, споруд господарського призначення, точок розташування виносної торгівлі, вхідних груп у місцях загального користування згідно з переліком (додаток) (а.с.37).

В переліку тимчасових споруд (додаток до рішення Дніпровської міської ради №625 від 18.06.2019) наявний об`єкт (зупиночний комплекс), що є предметом спірного договору - тимчасова споруда за адресою: вул. Пастера, 12. (т.1 а.с.39)

Також вказаним рішенням передбачені юридичні особи, які мають його виконати та передбачена певна процедура виконання.

Так, згідно з пунктом 2 рішення №625 Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради спільно з Комунальним підприємством "Управління по ремонту та експлуатації автошляхів" Дніпровської міської ради та Комунальним підприємством "Благоустрій міста" Дніпровської міської ради вирішено попередити власників тимчасових споруд, холодильного обладнання, незаконних бензинових, дизельних і газових автозаправних станцій, літніх майданчиків, споруд господарського призначення, точок розташування виносної торгівлі, вхідних груп про необхідність власними силами та за власні кошти усунути наслідки порушень Правил, звільнити зайняті земельні ділянки та привести їх до первісною стану для подальшого використання за функціональним призначенням.

Пунктами 3 та 4 передбачено дії, які в зв`язку з виконанням вказаного рішення слід вчинити Комунальним підприємствам Дніпровської міської ради та Департаменту громадського порядку і цивільного захисту Дніпровської міської ради.

Рішення від 18.06.2019 № 625 "Про усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста", з якими позивач пов`язує проведення дій по демонтажу спірного об`єкта прийнято виконавчим комітетом Дніпровської міської ради.

Доказів прийняття рішення про демонтаж зупиночного комплексу безпосердньо Дніпровською міською радою матеріали справи не містять.

Як правильно зазначено у рішенні суду позивачем не доведено в установленому порядку протиправність дій відповідачів по знесенню (демонтажу) спірного об`єкту. Зі змісту наданих позивачем документів не вбачається обов`язок міської ради, як органу місцевого самоврядування, здійснити дії по відновленню та встановленню зупиночного комплексу.

Враховуючи вищевикладене, встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

У цьому зв`язку рішення господарського суду слід залишити без змін.

Посилання апелянта на те, що внесення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 Кримінального кодексу України є належним доказом порушення міською радою його прав колегією суддів не прийняті до уваги внаслідок відсутності доказів прийняття по кримінальній справі відповідного судового рішення, яким такі обставини встановлені.

Інші доводи скаржника не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та правничої допомоги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ицковича Олега Марковича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі №904/3682/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі №904/3682/19 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі №904/3682/19 у сумі 8644,50 грн. покласти на Фізичну особу-підприємця Ицковича Олега Марковича.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному в порядку та строки визначені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.03.2020

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г. Іванов