Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"06" квітня 2020 р. Справа № 906/341/20.

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Давидюка В.К.,

розглянувши заяву про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Форте"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астем 2018"

про стягнення 836256,87 грн

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Плюс Форте" звернулося з позовом до суду про стягнення з ТОВ "Астем 2018" заборгованості у розмірі 836256,87 грн.

Одночасно з пред`явленням позову ТОВ "Плюс Форте" подало заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на грошові кошти ТОВ "Астем 2018" в межах суми 836256,87 грн, зазначивши банківський рахунок підприємства, а також на грошові кошти, які перебувають на інших рахунках ТОВ "Астем 2018", відкритих в АТ "Комерційний банк" Глобус" та/або в інших банківських установах.

В обґрунтування заяви вказано, що вимоги ТОВ "Плюс Форте" повернути грошові кошти, сплачені як аванс за виконання робіт з виготовлення металевих конструкцій, які ТОВ "Астем 2018" фактично не виконало, та сплатити пеню за порушення строків виконання вказаних зобов`язань, проігноровані підприємством. Оскільки кошти, які належать товариству, перебувають у його повному та безперешкодному володінні на розрахункових рахунках, тому відповідач може витратити грошові кошти, не сплативши заборгованість ТОВ "Плюс Форте", що може призвести до істотного ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. Той факт, що ТОВ "Астем 2018" ухиляється від виконання своїх обов`язків за договором №0020/19 від 06.09.2019 вказує на те, що в майбутньому товариство також може ухилятися і від виконання рішення суду. Також зазначено, про наявність судового провадження про стягнення з ТОВ "Астем 2018" заборгованості та не завершених виконавчих проваджень, що в свою чергу свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань.

Відповідно до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у виконанні такого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, обов`язковим в силу приписів ч.1 ст.74 ГПК України, є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, що мають значення для справи.

Належними, згідно ст. 76 ГПК України, є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Суд звертає увагу, що інститут забезпечення позову застосовується у випадку наявності з боку відповідача реальних дій, які свідчать про те, що рішення суду (у випадку задоволення позову), буде неможливо виконати, або утруднено його виконання. Застосування інституту забезпечення позову не може переслідувати будь яких інших цілей, зокрема, таких як спонукання сторін до здійснення будь-яких інших дій.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Інститут забезпечення позову застосовується у випадку наявності зі сторони відповідача реальних дій, які свідчать про те, що рішення суду (у випадку задоволення позову), буде неможливо виконати, або утруднено його виконання.

Натомість заявником не надано доказів, які б свідчили про наявність фактичних обставин, які б вказували на те, що невжиття заявлених ним заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Вимога про вжиття заходів забезпечення позову позивачем заявлена без відповідних доказів на підтвердження того, що існує реальна можливість вчинення відповідачем дій, які б унеможливили виконання рішення суду у даній справі.

Вирішуючи питання про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ "Астем 2018", суд дотримується розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності підприємства з огляду на розмір заявленого у позовній заяві боргу.

Предметом спору є вимога ТОВ "Плюс Форте" до ТОВ "Астем 2018" про стягнення пені у сумі 202784,95 грн, яка заявлена на підставі договору підряду на виконання робіт з виготовлення металоконструкцій №0020/19 від 06.09.2019, а також 633471,92 грн безпідставно набутих коштів.

Посилання позивача на невиконання зобов`язань та можливість витрачання грошових коштів, які містяться на рахунках підприємства не є доказом того, що відповідач буде вчиняти дії, які в свою чергу, унеможливлять в майбутньому виконання рішення суду у даній справі.

В даному випадку, вимога про забезпечення позову фактично ґрунтується на припущеннях заявника, що відповідач може вчиняти дії, які призведуть до неможливості виконання рішення суду.

В свою чергу, саме лише посилання на наявність судових проваджень, учасником яких є ТОВ "Астем 2018", не є тією обставиною, яка б могла свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, оскільки є припущенням, не підтвердженим доказами (аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд у складі КГС у постанові від 02.04.2019, розглядаючи справу №918/702/18).

В статті 6 Господарського кодексу України визначено принцип свободи підприємницької діяльності. Водночас принцип змагальності, закріплений у статті 13 ГПК України, встановлює право відповідача заперечити проти наявності боргу з певних підстав. При цьому відповідач має право розраховувати на те, що його господарська діяльність під час розгляду спору по суті не зазнаватиме з боку держави свавільного утиску, зокрема, шляхом безпідставного арешту грошових коштів.

За наведених вище обставин суд, оцінивши обґрунтованість доводів заявника, дійшов висновку, що на даній стадії судового процесу відсутні достатні підстави для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Отже, суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Форте" про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та підлягає апеляційному оскарженню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її підписання безпосередньо до суду апеляційної інстанції або згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до апеляційного суду через відповідний місцевий суд.

Суддя Давидюк В.К.

Друк:

1 - в справу

2 - позивачу