ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року м. ОдесаСправа № 915/1947/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів головуючого судді Лавриненко Л.В.

суддів: Аленіна О.Ю., Філінюка І.Г.

при секретарі судового засідання - Чеголі Є.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" м. Київ

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.12.2019 р.

по справі № 915/1947/19

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНТУР - ЕКС" м. Миколаїв

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерства інфраструктури України м. Київ

про припинення сервітуту

суддя суду першої інстанції: Семенчук Н .О.

час та місце ухвалення рішення: 09.12.2019 р., м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області

Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 22.01.2020 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ на рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.12.2019 р. по справі № 915/1947/19.

Апеляційна скарга Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ розглянута в межах процесуального строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

У вересні 2019 р. Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» м. Київ звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінтур - Екс» м. Миколаїв, в якому просило:

- припинити сервітут, встановлений договором від 10.07.2013 р. № А7-А, укладеним між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» м. Київ та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грінтур - Екс» м. Миколаїв, щодо користування причалом № 14 (інв. № 1031041) та причальною інфраструктурою: залізничними коліями № 53 та № 54 (інв. № 1031089 та інв. № 1031090), підкрановими коліями (інв. № 1031070); номер запису про інше речове право 7901272 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- припинити договір від 10.07.2013 р. № А7-А, укладений між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» м. Київ та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грінтур - Екс» м. Миколаїв, щодо користування причалом № 14 (інв. № 1031041) та причальною інфраструктурою: залізничними коліями № 53 та № 54 (інв. № 1031089 та інв. № 1031090), підкрановими коліями (інв. № 1031070); номер запису про інше речове право 7901272 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Обґрунтовуючи свої вимоги, Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» м. Київ стверджувало, що відповідно до рекомендаційних роз`яснень Антимонопольного комітету України від 01.08.2019 р. № 21-рр подальше виконання договору сервітуту від 10.07.2013 р. № А7-А може призвести до порушення ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки інші портові оператори при проведенні аналогічних робіт здійснюють оплату у значно більшому розмірі відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України «Про затвердження тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України» від 18.12.2015 р. № 541.

Позивач зауважував також на тому, що в силу приписів ч. 1 ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України ціна договору (плата за користування сервітутом) є істотною умовою договору, розмір якої має істотне значення для Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ. Визначена договором сервітуту від 10.07.2013 р. № А7-А плата не відповідає вимогам чинного законодавства і інтересам держави, оскільки не враховує компенсацію витрат Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ, пов`язаних з забезпеченням функціонування об`єктів сервітуту, зокрема, виробничих та адміністративних витрат, які несе Миколаївська філія адміністрації, а також витрат на використання суміжної (залізничних станцій, електромереж, автодоріг), та забезпечувальної інфраструктури, без яких неможливе належне використання та функціонування об`єктів сервітуту для здійснення вантажних операцій.

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» м. Київ зауважило на тому, що ним вживались заходи, спрямовані на зміну вартості користування сервітутом, але чисельні перемовини залишились без результату.

Позивач стверджує також, що обтяження державного майна сервітутом обмежує його право власника на ефективне використання цього майна, належне його утримання, ефективне використання об`єктів портової інфраструктури, призводить до створення нерівних умов для провадження господарської діяльності у морському порту та неможливості рівного доступу до послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій.

Посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни в додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 р. № 405» від 07.07.2015 р. № 483, ст. 21 Закону України «Про морські порти України» та ст. 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення», державне підприємство наполягає на тому, що послугу з забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, включено до переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, а тому оплата цих послуг має здійснюватися за державно - регульованими цінами - тарифами.

Разом із тим, плата за користування причалом для здійснення навантажувально - розвантажувальних робіт, визначена чинним договором про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А7-А, є значно меншою, ніж розмір тарифів, регламентованих наказом Міністерства інфраструктури України «Про затвердження Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України» від 18.12.2015 р. № 541.

Наведені обставини, на думку Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ, можуть спричинити виникнення загрози інтересам держави.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 09.12.2019 р. у справі № 915/1947/19 Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» м. Київ у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що рекомендаційні роз`яснення Антимонопольного комітету України не можуть вважатися обставиною, з якою закон пов`язує можливість припинення сервітуту, а будь - яких доказів порушення відповідачем умов договору сервітуту не надано.

Відхиляючи доводи Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ про невідповідність плати за користування сервітутом вимогам чинного законодавства, місцевий господарський суд зазначив, що позивачем не вказано норм, яким суперечить договір від 10.07.2013 р. № А7-А. В свою чергу, постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню» від 03.06.2013 р. № 405 та наказ Міністерства інфраструктури України «Про затвердження Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України» від 18.12.2015 р. № 541 питання встановлення ціни в договорах сервітуту не регулюють.

Не прийнято до уваги судом першої інстанції і доводи позивача про те, що діючий розрахунок плати за сервітут не враховує витрат адміністрації морських портів, пов`язаних із забезпеченням функціонування об`єктів сервітуту, а також витрат на використання суміжної та забезпечувальної інфраструктури, оскільки ці доводи не підтверджено належними та допустимими доказами.

З підстав недоведеності відхилив місцевий господарський суд і твердження Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ про позбавлення його можливості володіти, користуватися та розпоряджатися майном, щодо якого встановлено сервітут.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Миколаївської від 09.12.2019 р. у справі № 915/1947/19, Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» м. Київ оскаржило його до Південно - західного апеляційного господарського суду.

В апеляційній скарзі позивач зауважує на тому, що:

- наявність договору сервітуту призводить до того, що Державне підприємство «Адміністрація морських портів» м. Київ, як природний монополіст, застосовує різні ціни до рівнозначних угод без обґрунтовано виправданих на те причин, що є порушенням Закону України «Про захист економічної конкуренції»;

- місцевим господарським судом зроблено помилковий висновок про недоведеність доводів позивача щодо неможливості повноцінного володіння майном, позбавлення його права володіння, користування та розпорядження майном;

- подальше існування і виконання договору про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А7-А призводить до порушення інтересів держави, оскільки сервітут спричиняє неефективне використання державного майна, доходи від сервітуту є значно меншими, ніж від спеціалізованої послуги, що призводить до недоотримання коштів державним підприємством.

Наведені обставини, на думку Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ, свідчать про наявність правових підстав для скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.12.2019 р. у справі № 915/1947/19, як такого, що не відповідає вимогам ст. 236 ГПК України.

Міністерство інфраструктури України з доводами, викладеними в апеляційній скарзі Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ погодилось.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінтур - Екс» м. Миколаїв у поданому до суду апеляційної інстанції відзиві рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.12.2019 р. у справі № 915/1947/19 просить залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ - без задоволення.

23.03.2020 р. до суду апеляційної інстанції від Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ надійшла заява про відкладення судового засідання, призначеного на 23.03.2020 р., у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 р. № 211, яким на всій території України встановлено карантин.

Розглянувши вказану заяву, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на те, що в судовому засіданні, яке відбулось 03.03.2020 р. і тривало з 11 год. 00 хв. до 11 год. 57 хв., Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» м. Київ та Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінтур - Екс» м. Миколаїв висловили свої доводи та заперечення. Відповідно до протоколу судового засідання від 03.03.2020 р., об 11 год. 42 хв. суд апеляційної інстанції в присутності представників сторін перейшов до встановлення фактичних обставин справи і перевірки їх доказами, об 11 год. 57 хв. в судовому засіданні було оголошено перерву до 23.03.2020 р. до 12 год. 00 хв., явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як встановлено Господарським судом Миколаївської області, і ці обставини підтверджуються матеріалами справи, 10.07.2013 р. між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» м. Київ (володілець) в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грінтур-Екс» м. Миколаїв (користувач) укладено договір № А7-А про встановлення сервітуту.

Укладення цього договору було обумовлено необхідністю виконання користувачем комплексу робіт і послуг, пов`язаних з перевалкою вантажів (навантажувально - розвантажувальних робіт) через причал № 14, з використанням причальної інфраструктури (залізничних та підкранових колій).

Пунктом 1 договору про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А7-А передбачено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінтур-Екс» м. Миколаїв користується причалом № 14 (інв. № 1031041) та причальною інфраструктурою: залізничними коліями № 53, № 54 (інв. № 1031089, № 1031090) та підкрановими коліями (інв. № 1031070) (причали та причальна інфраструктура).

Відповідно до п. 1.1. договору сервітут встановлюється щодо користування причалом та причальною інфраструктурою, які розташовані за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23.

Пунктом 1.2. договору сторони узгодили, що до положень даного договору застосовуються норми чинного законодавства України, що регулюють такі відносини.

Відповідно до пунктів 2.1. та 2.2. договору сервітут встановлюється для можливості здійснення користувачем навантажувально - розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури.

Обсяг прав та обов`язків по користуванню причалом та причальною інфраструктурою, щодо яких встановлюється право сервітуту згідно з даним договором, визначається на підставі чинного законодавства України та умовами даного договору.

Пунктами 3.1. та 3.2. договору сторони передбачили, що видом права сервітуту є право користування майном (причалом та причальною інфраструктурою) згідно з «Планом - схемою причалу № 14 та причальної інфраструктури» (додаток № 1, який є невід`ємною частиною цього договору), наступною довжиною:

- причал № 14 (інв. № 1031041) - 238,0 м.п., технологічна ширина 19,80 м.п.;

- залізничні колії № 53 та № 54 (інв. № 1031089, № 1031090) - 519,59 м.п.;

- підкранові колії (інв. № 1031070) - 222,7 м.п. у дві нитки.

Сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування користувачем причалом та причальною інфраструктурою, визначених вище у пункті 3.1. даного договору.

Відповідно до п. 4.2. договору сервітут є строковим та платним.

Згідно з пунктами п. 4.4. та 4.5. договору, сервітут встановлений за даним договором є речовим правом користувача, має абсолютний характер і підлягає захисту від неправомірних дій невизначеного кола осіб відповідно до діючого законодавства України.

Сервітут не позбавляє володільця, щодо якого він встановлений, права володіння та користування причалом та причальною інфраструктурою.

Відповідно до п. 5.1. договору вартість плати за користування сервітутом (причалом № 14 та причальною інфраструктурою) за місяць складає: 387 740,88 грн. без ПДВ. ПДВ стягується відповідно до чинного законодавства України. У разі, якщо фактичне користування причалом та причальною інфраструктурою користувачем не відбувається, плата за цей період володільцем з користувача не справляється.

Згідно з п. 5.3. договору оплата в розмірі, визначеному п. 5.1., п. 5.2. даного договору, здійснюється користувачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок володільця на підставі акту наданих послуг, підписаного обома сторонами згідно виставленого рахунку щомісячно до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 5.7. договору володілець залишає за собою право на зміну тарифу за користування сервітутом за даним договором виключно у разі:

- підвищення мінімального рівня заробітної плати на законодавчому рівні,

- змін у розмірі відрахувань у фонди (пенсійний, соцстраху та інше), інфляції на законодавчому рівні,

з подальшим укладанням додаткової угоди до даного договору. При цьому, тариф за користування сервітутом за даним договором змінюється володільцем на розмір зміни собівартості послуг (сервітуту) у зв`язку з обставинами, вказаними у цьому пункті.

Підпунктом 9.1.4. договору сторони погодили, що володілець має право вимагати припинення сервітуту у випадках, встановлених діючим законодавством України.

Згідно з п. 14.1. договору цей договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє протягом 10 років з моменту набуття чинності. У випадку якщо користувач не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії договору не повідомить володільця про намір припинити його дію, договір вважається автоматично пролонгованим ще на 10 років на тих самих умовах.

Відповідно до пунктів 14.4. та 14.5. договору одностороннє розірвання даного договору з ініціативи володільця не допускається. Користувач має право припинити цей договір в односторонньому порядку шляхом направлення володільцю письмового повідомлення про відмову від сервітуту, встановленого цим договором. У такому разі договір вважається припиненим після спливу п`яти днів з дати відправлення такого повідомлення.

Цей договір може бути припинений за взаємною згодою сторін шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору, підписаної уповноваженими представниками сторін та скріпленої печатками. Цей договір вважається припиненим з дати набуття чинності відповідної додаткової угоди.

Згідно з п. 14.6. договору цей договір припиняється також у разі припинення сервітуту у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також у випадку передання об`єкта сервітуту користувачу в оренду.

Пунктом 15.2. договору передбачено, що будь - які інші зміни і доповнення до даного договору мають силу тільки у випадку, якщо вони оформлені у письмовому виді, підписані повноважними представниками обох сторін та скріплені печатками.

У 2014 р. Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» м. Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінтур - Екс» м. Миколаїв про спонукання внести зміни до договору про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А7-А шляхом підписання додаткової угоди № 3 в редакції Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Завдяки підписанню додаткової угоди № 3 Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» м. Київ прагнуло підвищити плату за сервітут та змінити порядок її обчислення.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 08.05.2014 р. у справі № 915/382/14 Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» у задоволенні позову відмовлено повністю.

Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 24.05.2014 р.

У 2016 р. Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» м. Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінтур - Екс» м. Миколаїв про припинення договору про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А7-А.

Позовні вимоги державного підприємства були обґрунтовані припиненням обставини, яка свого часу стала підставою для встановлення сервітуту. При цьому, Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» м. Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» посилалось на постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін в додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 р. № 405» від 07.07.2015 № 483, якою перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, було доповнено послугою з забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства які підлягають державному регулюванню, а також на наказ Міністерства інфраструктури України «Про затвердження Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України» від 18.12.15 № 54.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.12.2016 р. у справі № 915/92/16, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 р. та постановою Вищого господарського суду України від 19.06.2017 р., Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» м. Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» у задоволенні позову відмовлено повністю.

Листом від 18.03.2019 р. № 1043/10-01-01/Вих Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» м. Київ запропонувало Товариству з обмеженою відповідальністю «Грінтур - Екс» м. Миколаїв внести зміни до договору про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А7-А в частині визначення вартості користування причалами та причальною інфраструктурою за відповідним договором в розмірі, еквівалентному розміру витрат Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ на утримання цих об`єктів, та щодо умов здійснення оплати. Разом з цим листом відповідачеві було направлено проект додаткової угоди до договору про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А7-А та запропоновано розглянути цей проект в порядку, встановленому ст. 188 ГК України.

Листом від 11.04.2019 р. № 1065 Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінтур - Екс» м. Миколаїв запропонувало Державному підприємству «Адміністрація морських портів України" м. Київ надати інформацію з приводу тих даних, на які державне підприємство послалось у своєму листі від 18.03.2019 р. № 1043/10-01-01/Вих.

Після отримання вказаного листа Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» м. Київ з позовом про внесення змін до договору про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А7-А до суду не зверталось.

01.08.2019 р. Антимонопольним комітетом України за зверненням позивача (заява від 24.-1.2019 р. 285/10-01-01/Вих) були надані рекомендаційні роз`яснення № 21-рр, які містять висновки, що дії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» щодо подальшого виконання договорів сервітуту, зокрема з Товариством з обмеженою відповідальністю «Грінтур - Екс» м. Миколаїв, якими встановлена вартість користування сервітутом у частині плати за користування причалом для здійснення навантажувально - розвантажувальних робіт, можуть призвести до порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченої статтею 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки інші портові оператори під час проведення аналогічних робіт здійснюють оплату згідно з наказом Міністерства інфраструктури України "Про затвердження тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України" від 18.12.2015 р. № 541.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України сервітут/право користування є різновидом речового права на чуже майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно з ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі:

1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом;

2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут;

3) спливу строку, на який було встановлено сервітут;

4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту;

5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд;

6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Власник земельної ділянки має право вимагати припинення сервітуту, якщо він перешкоджає використанню цієї земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» м. Київ, обґрунтовуючи свої вимоги про припинення сервітуту та договору про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А7-А, наполягає на наявності обставин, що мають істотне значення.

Однією з таких обставин, на думку позивача, є те, що подальше існування та виконання цього договору може призвести до порушення ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

На підтвердження своїх доводів позивачем до матеріалів справи надано рекомендаційні роз`яснення Антимонопольного комітету України від 01.08.2019 р. № 21-рр.

За змістом цього документу портові оператори, які здійснюють навантажувально-розвантажувальні роботи однієї групи вантажів на причалах у Миколаївському морському порту і є конкурентами, сплачують різну вартість за отримання від Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ фактично однієї і тієї ж послуги - права користуватися причалом та причальною інфраструктурою.

В окремих випадках такі суб`єкти господарювання навіть здійснюють навантажувально-розвантажувальні роботи однієї групи вантажів на одному й тому ж причалі Миколаївського морського порту, проте сплачують різну вартість за право користуватись тими самими: причалом та причальною інфраструктурою.

Плата, яка нараховується за навантажувально - розвантажувальні роботи на причалах у Миколаївському морському порту суб`єктам господарювання за договорами сервітуту, є значно меншою, ніж, якщо б ці суб`єкти господарювання сплачували за договором доступу портового оператора до причалу, як сплачують їх конкуренти.

Зазначене, безумовно, ставить цих суб`єктів господарювання у нерівне конкурентне становище.

Отже, дії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ щодо нарахування одним портовим операторам плати за договорами сервітуту, а іншим портовим операторам, які є їх конкурентами, - за тарифами на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України «Про затвердження тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України» від 18.12.2015 р. № 541, ставлять в нерівні конкурентні умови одних суб`єктів господарювання порівняно з іншими суб`єктами господарювання - їх конкурентами.

Подальше виконання договорів про встановлення сервітуту, в т. ч. від 10.07.2013 р. № А7-А, може призвести до порушення ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про антимонопольний комітет України» 26.11.1993 р. № 3659-XII (зі змінами та доповненнями) Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Пунктом 13 ч. 3 ст. 7 Закону до повноважень Антимонопольного комітету України у сфері формування та реалізації конкурентної політики, сприяння розвитку конкуренції, нормативного і методичного забезпечення діяльності Антимонопольного комітету України та застосування законодавства про захист економічної конкуренції віднесено надання рекомендаційних роз`яснень з питань застосування законодавства про захист економічної конкуренції.

В силу приписів ст. 14 Закону України «Про захист економічної конкуренції» від 11.01.2001 р. № 2210-III (зі змінами та доповненнями) з метою запобігання порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, підвищення передбачуваності його застосування Антимонопольний комітет України чи адміністративна колегія Антимонопольного комітету України може надавати суб`єктам господарювання на підставі наданої ними інформації висновки у формі рекомендаційних роз`яснень щодо відповідності дій суб`єктів господарювання положенням статей 6, 10 та 13 цього Закону та статті 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції».

Проаналізувавши зміст наявних в матеріалах справи рекомендаційних роз`яснень від 01.08.2019 р. № 21-рр, суд зазначає, що вони надані:

- відповідно до ст. 14 Закону України «Про захист економічної конкуренції»;

- за заявою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ від 24.01.2019 р. № 285/10-01-01/Вих. «Про надання висновків щодо відповідності дій заявника положенням ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та на підставі наданих державним підприємством документів.

Вказані рекомендаційні роз`яснення не містять обов`язкових для виконання Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» м. Київ вказівок щодо вчинення дій, спрямованих на припинення укладених з портовими операторами договорів про встановлення сервітуту, в т. ч. договору від 10.07.2013 р. № А7-А.

Щодо наявних у висновках Антимонопольного комітету України, викладених в рекомендаційних роз`ясненнях від 01.08.2019 р. № 21-рр, припущень про те, що дії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ з подальшого виконання договорів сервітуту (в т. ч. з Товариством з обмеженою відповідальністю «Грінтур - Екс» м. Миколаїв) можуть призвести до порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» від 11.01.2001 р. № 2210-III (зі змінами та доповненнями) зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

В силу приписів п. 2 ч. 2 цієї норми застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин визнається зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про природні монополії» 20.04.2000 р. № 1682-III (зі змінами та доповненнями) надання спеціалізованих послуг у річкових, морських портах, морських рибних портах та аеропортах відповідно до переліку, визначеного Кабінетом Міністрів України, віднесено до сфери регулювання цього Закону.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про морські порти України» від 17.05.2012 р. № 4709-VI (зі змінами та доповненнями) тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту.

Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України.

Тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій цієї статті, є вільними та визначаються договором між суб`єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про морські порти України» Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову «Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню» від 03.06.2013 р. № 405. Згідно з цією постановою до переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, були включені наступні послуги:

- забезпечення лоцманського проведення;

- регулювання руху суден;

- забезпечення проведення криголамних робіт.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін в додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 р. № 405» від 07.07.2015 р. № 483 перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, доповнено послугою з забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства.

При цьому вказана постанова не містить вказівок для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність у відповідних сферах, щодо способів подальшого врегулювання правовідносин, пов`язаних з користуванням причалами та причальною інфраструктурою, зокрема про те, що раніше укладені договори сервітуту мають бути припинені.

Суд апеляційної інстанції зауважує також на тому, що, а ні постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін в додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 р. № 405» від 07.07.2015 р. № 483, а ні Закон України «Про морські порти України» не містять визначення терміну «послуги з забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України».

Загальне визначення договору про надання послуг закріплено в ст. 901 ЦК України. За приписами цієї норми за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В свою чергу сервітут є одним з різновидів речового права на чуже майно.

Наявні в матеріалах справи рекомендаційні роз`яснення Антимонопольного комітету України від 01.08.2019 р. № 21-рр не містять порівняльного і правового аналізу сервітуту і послуги з забезпечення доступу портового оператора до причалу, а тому висновки, які містяться в цьому роз`ясненні, про те, що договір про встановлення сервітуту і договір про надання відповідної послуги є рівнозначними за своєю правовою природою не підтверджено належними доказами і є передчасними.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд цілком правильно не погодився з доводами Державного підприємства «Адміністрації морських портів України» м. Київ про те, що рекомендаційні роз`яснення Антимонопольного комітету України від 01.08.2019 р. № 21-рр є доказом існування обставин, які мають істотне значення (можливе порушення законодавства про захист економічної конкуренції), з якими ч. 2 ст. 406 ЦК України пов`язує можливість припинення сервітуту.

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» м. Київ наполягає на невідповідності розміру плати за користування сервітутом вимогам чинного законодавства та інтересам держави, оскільки узгоджена в договорі про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А7-А плата за користування причалом для здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт є значно меншою, ніж розмір тарифів, регламентований наказом Міністерства інфраструктури України «Про затвердження Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України» від 18.12.2015 р. № 541.

З цього приводу суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 2 ст. 180 ГК України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 5.1. договору про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А7-А позивач і відповідач узгодили, що розмір плати за користування сервітутом (причалом № 14 та причальною інфраструктурою) за місяць складає: 387 740,88 грн. без ПДВ. ПДВ стягується відповідно до чинного законодавства України.

Отже, на час укладення відповідного договору сторони досягли згоди за такою його істотною умовою, які ціна договору.

Подальша незгода Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ з розміром плати за користування сервітутом не є обставиною, яка має істотне значення для припинення сервітуту.

Місцевим господарським судом правомірно відхилено доводи позивача про невідповідність плати за користування сервітутом вимогам наказу Міністерства інфраструктури України «Про затвердження Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України» від 18.12.2015 р. № 541, оскільки цей нормативно - правовий акт встановлює розмір тарифу для спеціалізованих послуг, перелік яких визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню» від 03.06.2013 р. № 405 (зі змінами та доповненнями), і жодним чином не регулює правовідносин сторін, пов`язаних з встановленням сервітуту.

Щодо доводів Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ про те, що ним постійно здійснюються витрати по утриманню майна, щодо якого встановлено сервітут.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 та ст. 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачем до матеріалів справи не надано доказів, які підтверджують факт понесення ним витрат на утримання майна, щодо якого встановлено сервітут.

За таких же обставин суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ про неможливість повноцінного володіння майном, щодо якого встановлено сервітут, оскільки ці доводи суперечать положенням ч. 5 ст. 403 ЦК України, відповідно до якої сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном, і не підтверджено належними та допустимими доказами.

Доводи державного підприємства про те, що подальше виконання договору про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А7-А може спричинити порушення інтересів держави через недоотримання доходу державним підприємством, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки ч. 1 ст. 203 ЦК України, на яку посилається позивач, містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Наслідком недотримання цих вимог в момент вчинення правочину в силу приписів ст. 215 ЦК України є визнання правочину недійсним. З огляду на викладене, посилання Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ на приписи цієї норми, як на істотну обставину, яка є підставою для припинення сервітут, є хибним.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 та ч. 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.12.2019 р. у цій справі відповідає вимогам ст. 236 ГПК України, а тому правові підстави для його зміни або скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 272 - 282 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.12.2019 р. у справі № 915/1947/19 залишити змін, апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, в порядку та на умовах, передбачених ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 31.03.2020 р.

Головуючий суддя: Л. В. Лавриненко

Судді: О.Ю. Аленін

І.Г. Філінюк