ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2020 року Справа № 902/760/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Саврій В.А. , суддя Дужич С.П.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 08.11.19р. суддею Маслієм І.В. об 12:01 год. у м.Рівному, повний текст складено 18.11.19р. у справі № 902/760/19

за позовом: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

до Державного підприємства "45 експерементальний механічний завод" (вул.Червоноармійська, 57, м. Вінниця, 21100)

про стягнення 3 521,02 грн.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до господарського суду Вінницької області з позовом до Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" про стягнення 3521,02 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2001-2002 роках військовою частиною НОМЕР_2 (правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 ) для проведення капітального ремонту Державному підприємству "732 Вінницький ремонтний завод" (правонаступником якого є Державне підприємство "45 експериментальний механічний завод") була передана аеродромно-експлуатаційна техніка. Під час прийому техніки в 2013 році з ДП "732 Вінницький ремонтний завод" комісією був встановлений некомплект запасних частин, який стався під час зберігання техніки на підприємстві, чим завдані збитки державі у розмірі 3521,02 грн., що і стало підставою звернення з позовом до суду.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 08.11.2019 року у справі №902/760/19 в задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" про стягнення 3 521,02 грн. відмовлено повністю.

В обґрунтування рішення, суд з посиланням на ст. ст. 11, 22, 611, 614 ЦК України, ст. ст. 224, 225 ГК України, ст. ст. 74, 80 ГПК України, докази наявні в матеріалах справи, вказує, що позивачем не доведено існування конкретних обставин, які підтверджують вину відповідача щодо завданих позивачу збитків, що виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з їх відшкодування, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача збитків у розмірі 3521,02 грн задоволенню не підлягає.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою вих.№685 від 09.12.2019 року, в якій просить скасувати повністю рішення господарського суду Вінницької області від 18.11.2019 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 (як правонаступника військової частини НОМЕР_2 ).

Вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 08.11.2019 року у справі №902/760/19 є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

З посиланням на ст.ст. 11, 205, 208, 220, 509, 526, 530, 599, 610, 627, 628, 837 ЦК України, ст.ст. 173, 175, 181, 193 ГК України, наказ заступника командувача з логістики - начальника логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 12.03.2013 року №12 «Про організацію вилучення аеродромно-експлуатаційної техніки із ремонтного фонду» ДП 732 ВРЗ», наряди від 17.04 2013 року №№ 23/Т, 24/Т, 25/Т виданого командиром військової частини НОМЕР_3 , акти технічного стану техніки за №350/129/137/2/352/пс, №350/129/137/2/354/пс, №350/129/137/2/356/пс від 24.04.2013 року, складені комісією під головуванням офіцера відділу експлуатації аеродромів та інженерно-аеродромних засобів інженерно-аеродромного управління логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України майора ОСОБА_1 , акти прийому від 26.04.2013 року про передачу шнекороторного снігоочищувача ДЕ-226-2 од., (номера замовлень 7/02, 8/02) на шасі УРАЛ-4320, шасі № НОМЕР_4 , двигун № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 , двигун № НОМЕР_7 , аеродромно-комбіновану поливомиючу машину АКПМ - 3 - 1 од., (номер замовлення 35/01) на шасі ЗІЛ - 131, шасі №б/н, двигун № НОМЕР_8 на тимчасове зберігання до військової частини НОМЕР_9 , аудиторську перевірку, якою встановлено нестачу (розукомплектування шнекороторної машини), телеграму заступника командувача з логістики - начальника логістики Командування ПС ЗС України НР 350/129/137/2/578-т від 17.09.2014 року, наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 21.10.2014 року №163 «Про результати службового розслідування по факту розукомплектування спеціальної військової техніки, що зберігалась на ДП «732 ВРЗ» вказує, що у даному випадку між сторонами виникли правовідносини із договору підряду а не змішані правовідносини, що виникли як з договору підряду, так і з договору зберігання, як вказав суд 1-ої інстанції.

Звертає увагу, що ДП «732 ВРЗ» своїх зобов`язань, щодо ремонту техніки не виконав, і в подальшому під час зберігання у ремонтному фонді ДП «732 ВРЗ» зазначена техніка військової частини НОМЕР_1 була розукомплектована та знаходилась у непрацездатному стані.

Тому, невиконанням зобов`язань ДП «732 ВРЗ» спричинив військовій частині шкоду у розмірі 3 521,02 грн..

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність договірних відношень між сторонами, у зв`язку із відсутністю будь-яких первинних документів стосовно передачі ДП «732 ВРЗ» шнекороторного снігоочишувача ДЕ-226-2 од., на шасі УРАЛ-4320, шасі №085070, спецобладнання №б/н та №085069, спецобладнання №01154, аеродромна-комбінованої поливомиючої машини АКПМ - 3 - 1 од., на шасі ЗІЛ -131, шасі №б/н, двигун №б/н, з огляду на таке.

Так, скаржник зауважує, що в грудні 2010 року в ході проведення аудиту фахівцями Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю, було здійснено звернення до в/ч НОМЕР_2 про надання підтверджуючих документів відносно здачі вищевказаної техніки до «732 ВРЗ» з некомплектом, наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 17.01.2011 р. №12 було проведено службове розслідування, матеріали розслідування передані до Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю. Комісією під головуванням офіцера відділу експлуатації аеродромів та інженерно-аеродромних засобів інженерно-аеродромного управління логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України майора Жебровського В.М. були складені акти технічного стану вказаної техніки за №350/129/137/2/352/пс, №350/129/137/2/354/пс, №350/129/137/2/356/пс від 24.04.2013 року, що говорить про зворотне (дане майно знаходилось на заводі).

Підставою відповідальності є протиправне (дія чи бездіяльність), шкідливе (причинений зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою), винне діяння особи, яка завдала шкоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність не настає.

Таким чином, із приписів наведених норм слідує, що підставою відповідальності, якою є відшкодування збитків в даному випадку, має бути наявність складу правопорушень, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) відповідача, шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причиною зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду.

Саме наявність чотирьох елементів правопорушення є необхідною вимогою для притягнення винної сторони до відповідальності, якщо інше не встановлене законом.

Виходячи з цього, предметом доказування в цьому спорі є: факт не правомірних дій відповідача, виникнення шкоди саме у заявленому стягненні розмірі, причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяння шкоди, наявність вини заподіювана шкоди. Відсутність хоча б однієї з цих обставин не тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування шкоди.

Таким чином вважає, що військовою частиною доведено належних доказів та допустимих доказів, а саме:

- Акти технічного стану №350/129/137/2/352/пс, №350/129/137/2/354/пс, №350/129/137/2/356/пс від 24.04.2013 року.

- Наказ заступника командувача з логістики-начальника логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 12.03.2013 року № 12 «Про організацію вилучення аеродромно-експлуатаційної техніки із ремонтного фонду ДП «732 ВРЗ» та на підставі нарядів від 17.04.2013 року №№ 23/Т, 24/Т, 25/Т виданого командиром військової частини НОМЕР_3 м. Вінниця.

- Службове розслідування за результатами якого було видано наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 21.10.2014 року №163 «Про результати службового розслідування по факту розукомплектування спеціальної військової техніки, що зберігалась на ДП «732 ВРЗ» (де містяться пояснення посадових осіб), з яких свідчить, що вищевказана техніка була розукомплектована саме під час знаходження її на заводі.

Крім того, звертає увагу, на акт приймання передачі ДП «732 ВРЗ» зі сфери управління Міністерства оборони України в управління державного концерну «Укроборонпром», який затверджено 29.12.2011 р., передавальний акт приймання - передачі активів, власного капіталу та зобов`язань ДП «732 ВРЗ» від 13.01.2015 року, які підтверджують, що передавальний баланс майно, кошти та інші зобов`язання (в тому числі кредиторські та дебіторські) які рахувалися на балансі ДП «732 ВРЗ» були прийнятті належним чином на баланс ДП «45 експериментальний механічний завод».

Вказані документи, на думку апелянта, підтверджують факт правонаступництва усіх прав та обов`язків до ДП «45 експериментальний механічний завод» від ДП «732 ВРЗ».

Відзиву на апеляційну скаргу від Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" не надійшло, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду Вінницької області від 08.11.2019р. у справі №902/760/19 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як убачається із матеріалів справи, в позовній заяві позивачем зазначено, що для проведення капітального ремонту на ДП "732 Вінницький ремонтний завод" військовою частиною НОМЕР_2 (м. Полтава) у 2001 та 2002 роках була передана наступна аеродромно - експлуатаційна техніка, а саме: АКПМ-3 - 1 од. (номер замовлення 35/01), ДЄ-226 - 2 од. (номера замовлень 7/02 та 8/02). Відповідно до спільної Директиви Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України від 01.02.2015 року №Д- 322/1/4ДСК правонаступником військової частини НОМЕР_2 визначено військову частину НОМЕР_1 (м. Вознесенськ).

У грудні 2010 року контрольно-ревізійними органами Міністерства оборони України було проведено інвентаризацію майна Збройних Сил України ремонтного фонду ДП "732 Вінницький ремонтний завод". В ході зазначеної перевірки було встановлено, що аеродромно - експлуатаційна техніка, а саме: АКПМ-3 - 1 од., ДЄ-226 - 2 од. були передані військовою частиною НОМЕР_2 з некомплектом, який в подальшому був відшкодований в повному обсязі за рахунок винних осіб військової частини НОМЕР_2 .

24 квітня 2013 року на виконання розпорядження заступника командувача з логістики - начальника логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 17.04.2013 року №350/129/137/2/249-т було проведено вилучення техніки АКПМ-3 - 1 од., ДЄ-226 - 2 од. з ремонтного фонду ДП "732 Вінницький ремонтний завод" із складанням актів технічного стану вказаної техніки №350/129/137/2/352/пс, №350/129/137/2/354/пс, №350/129/137/2/356/пс.

Під час прийому техніки з ДП "732 Вінницький ремонтний завод", складом комісії був встановлений некомплект запасних частин, який стався під час зберігання техніки на підприємстві, та відображений в актах технічного стану вказаної техніки №350/129/137/2/352/пс, №350/129/137/2/3 54/пс, №350/129/137/2/356/пс. Посадові особи ДП "732 Вінницький ремонтний завод", а саме директор Білик В.В. та посадова особа яка відповідала за видачу техніки з ремонтного фонду відмовились підписувати акт технічного стану вказаної техніки.

На виконання розпорядження заступника командувача з логістики - начальника логістики Командування Повітряних Сил ЗСУ від 17.09.2014 року №350/129/137/2/578-т складом комісії було вибрано ті комплектуючі запасні частини, нестача яких утворилася під час зберігання на ДП "732 Вінницький ремонтний завод".

Таким чином, під час знаходження на ДП "732 Вінницький ремонтний завод" спеціальна техніка військової частини НОМЕР_2 була розукомплектована, чим, на думку позивача, завдані збитки державі у розмірі 3 521,02 грн згідно відомості визначення залишкової вартості.

Відповідно до наказу ДК "Укроборонпром" від 25.03.2013 року №91 "Про реорганізацію ДП "732 Вінницький ремонтний завод", ДП "45 експериментальний механічний завод" (м. Вінниця) визначено правонаступником всіх прав та обов`язків ДП "732 Вінницький ремонтний завод".

Відповідно до телеграми командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 17.01.2017 №350/1/131/пс зобов`язано командира військової частини НОМЕР_1 організувати подання судового позову до ДП "732 Вінницький ремонтний завод" про відшкодування збитків за фактами розукомплектування спеціальної техніки, яка зберігалася на зазначеному заводі.

З огляду на викладене позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача 3521,02 грн збитків.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов`язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За загальним правилом збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах тощо.

Згідно з ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При цьому, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, при вирішенні даного спору на позивача покладається обов`язок довести факт заподіяння йому збитків, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, факт порушення відповідачем свого обов`язку та причинний зв`язок між цим порушенням і збитками.

Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою винної особи та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності збитків та обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку. Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1 ст. 76 ГПК України).

Ст. 77 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Ч.2, 3 ст.80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Разом з тим, як убачається із матеріалів справи, позивачем в позовній заяві, у відповіді на відзив та в апеляційній скарзі зазначено, що між військовою частиною НОМЕР_2 , правонаступником якого є військова частина НОМЕР_1 та ДП «732 Вінницьким ремонтним заводом», правонаступником якого є ДП«45 експериментальний механічний завод» було укладено правочин у спрощений спосіб - замовлення 35/01, 7/02 та 8/02, при цьому, в матеріалах справи відсутні дані замовлення.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не було досліджено докази надані позивачем, а саме: акти технічного стану №350/129/137/2/352/пс, №350/129/137/2/354/пс, №350/129/137/2/356/пс від 24.04.2013 року; наказ заступника командувача з логістики-начальника логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 12.03.2013 року № 12 «Про організацію вилучення аеродромно-експлуатаційної техніки із ремонтного фонду ДП «732 ВРЗ» та на підставі нарядів від 17.04.2013 року №№ 23/Т, 24/Т, 25/Т виданого командиром військової частини НОМЕР_3 м. Вінниця; службове розслідування за результатами якого було видано наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 21.10.2014 року №163 «Про результати службового розслідування по факту розукомплектування спеціальної військової техніки, що зберігалась на ДП «732 ВРЗ» (де містяться пояснення посадових осіб), які свідчать, що вищевказана техніка була розукомплектована саме під час знаходження її на заводі, з яких убачається, що техніка вилучається у розукомплектованому стані, не беруться судовою колегією до уваги, оскільки вони не спростовують того, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази в підтвердження передання техніки відповідачу в належному стані.

За наведеного, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження протиправності дій відповідача, наявності вини в його діях та наявності прямого причинного зв`язку між діями чи бездіяльністю відповідача та понесеними позивачем збитками, що виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з їх відшкодування, а тому погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення з відповідача збитків у розмірі 3521,02 грн задоволенню не підлягає.

При цьому, судом апеляційної інстанції звертається увага скаржника, що в рішенні суду жодним чином не зазначено про те, що суд першої інстанції приходить до висновку, про укладення між сторонами змішаного договору, а саме договором підряду та зберігання. А тому твердження апелянта про помилковість таких висновків суду першої інстанції є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що факт правонаступництва усіх прав та обов`язків до ДП «45 експериментальний механічний завод» від ДП «732 Вінницьким ремонтним заводом» не ставилося під сумнів судом першої інстанції.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясувавши обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права прийняв законне та обґрунтоване рішення, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не можуть бути підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.129 ГПК України, при відмові в задоволенні апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду Вінницької області від 08.11.19р. у справі № 902/760/19 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 08.11.19р. у справі № 902/760/19 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

4. Справу №902/760/19 повернути до господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "25" березня 2020 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.