номер провадження справи 5/20/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2020 Справа № 908/3608/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Ріф Січ (69002, м. Запоріжжя, вул. Крива Бухта, 102; )

про стягнення 7 212,54 грн.

Без участі представників сторін

СУТНІСТЬ СПОРУ:

27.12.2019 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго до Товариства з обмеженою відповідальністю Ріф Січ про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії № 8144 від 01.07.2010 за період з листопада по грудень 2018 на загальну суму 7 212,54 грн.

27.12.2019 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 15.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/3608/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 12.02.2020. Ухвалою від 12.02.2020 судом оголошено перерву, запропоновано сторонам виконати вимоги ухвали суду від 15.01.2020.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Судом встановлено, що 21.01.2020 відповідачем отримано ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 15.01.2020, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштової кореспонденції № 666 від 17.01.2020.

У судовому засіданні 16.03.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Як вбачається з позовної заяви, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 01.07.2010 між Публічним акціонерним товариством Запоріжжяобленерго (ПАТ «Запоріжжяобленерго», позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріф Січ» (ТОВ «Ріф Січ», відповідач) укладено договір № 8144 про постачання електричної енергії (Договір). Умовами цього договору та додатку № 1 до договору були визначені обсяги постачання електричної енергії відповідачу на листопад 2018 у розмірі 2 500 кВт.год. та на грудень 2018 у розмірі 2 500 кВт.год. За коригуванням договірної величини споживання електричної енергії на листопад грудень 2018 відповідач до ПАТ Запоріжжяобленерго не звертався. Відповідно до Акту про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію за листопад грудень 2018 та звітів про спожиту активну електричну енергію за листопад грудень 2018, відповідачем використано у листопаді 2018 3 488 кВт.год., у грудні 2018 4 877 кВт.год., внаслідок чого, різниця між фактично спожитою та договірною величиною споживання електричної енергії за договором за листопад 2018 склала 988 кВт.год., за грудень 2018 2 377 кВт.год. відповідно. Керуючись п. 6 додатку №4 до Договору, внаслідок перевищення відповідачем договірної величини споживання електричної енергії у листопаді 2018 на 988 кВт.год. та у грудні 2018 на 2 377 кВт.год., відповідачу виставлені рахунки № 8144/11п від 11.12.2018 на суму 2 117,68 грн. та № 8144/12п від 11.01.2019 на суму 5 094,86 грн., які відповідачем не сплачені. 22.04.2019 на адресу відповідача надіслана претензія № 007-18/6922 від 22.04.2019 про сплату заборгованості за перевищення договірних величин електричної енергії за період з листопада по грудень 2018 на загальну суму 7 212,54 грн. Проте, вказана претензія залишена ТОВ «Ріф Січ» без відповіді, заборгованість відповідачем не сплачена. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на Договір про постачання електричної енергії № 8144 від 01.07.2010, ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 629 ЦК України, ст. ст. 275, 276 ГК України, 2, 4, 5, 20, 42, 46, 56, 58, 60, 124, 162, 163, 164, 171, 172 ГПК України, та просить суд стягнути з відповідача 7 212,54 грн. оперативно-господарської санкції за перевищення договірних величин споживання електричної енергії в листопаді-грудні 2018, а також судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

Станом на 16.03.2020 документи запропоновані ухвалами від 15.01.2020 та 12.02.2020 від відповідача до суду не надійшли.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Надані до матеріалів справи докази дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2010 між Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (змінено найменування позивача з відкритого акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство, на виконання Закону України Про акціонерні товариства) (далі Постачальник електричної енергії, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріф Січ» (далі Споживач, відповідач) укладено договір № 8144 про постачання електричної енергії (далі - Договір).

Відповідно до розділу 1 Договору, постачальник електричної енергії продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку № 1 Обсяги постачання електричної енергії споживачу, а Споживач оплачує Постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Точки продажу електричної енергії визначаються додатком № 2 Точки продажу електричної енергії споживачу.

Згідно п. 2.1. Договору, під час виконання умов цього договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, Сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України та правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ).

Пунктами 2.3.2., 2.3.4. Договору визначено, що споживач зобов`язується: дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 цього договору; оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатка № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» та Додатка № 5 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Споживач має право на зміну (коригування) договірних величин споживання електричної енергії у порядку, визначеному умовами розділу 5 цього договору (п.п. 3.2.1. договору).

Відповідно до п. 4.2.2. Договору, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього Договору, Споживач сплачує Постачальнику електричної енергії двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживача з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячним споживанням 50000 кВт.год. і більше.

Згідно абз. 1 п. 5.1. Договору, для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік, споживач не пізніше 1 листопада поточного року надає постачальнику електричної енергії відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії за формою додатку № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу», у 2-х екземплярах, оформлених зі своєї сторони.

Пунктом 6 додатку № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» до договору встановлено, що за підсумками розрахункового періоду постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок для остаточного розрахунку. Сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тарифів на активну електричну енергію та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних наданого Споживачем «Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію» з урахування сум платежів, що надійшли від споживача.

Рахунки направляються постачальником споживачу поштою рекомендованим листом нарочним або віддаються уповноваженому представнику споживача під розпис у пронумерованому, прошнурованому та скріпленому печаткою постачальника журналі (п. 9 додатка № 4).

Пунктом 9.4. договору встановлено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2010р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії. Умови, а також термін дії договору, можуть бути переглянуті в будь-який момент за узгодженням сторін.

Додатком №1 до договору були визначені обсяги постачання електричної енергії відповідачу на листопад 2018 в розмірі 2 500 кВт.год. та на грудень 2018 в розмірі 2 500 кВт.год.

Згідно п. 7 додатку № 4 до договору, у разі перевищення Споживачем договірної величини споживання електричної енергії, що визначається постачальником електричної енергії при підбитті підсумків розрахункового періоду на основі «Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію», сума платежу для остаточного розрахунку збільшується на величину вартості, визначеної із середньозваженого тарифу, різниці фактично спожитої та договірної величин споживання електричної енергії.

Відповідно до п. 10 додатку № 4 передбачено, що Споживач зобов`язаний у термін, що не перевищує п`яти операційних днів з дня отримання рахунку, здійснити оплату рахунку, що направляється йому постачальником електричної енергії. Датою отримання рахунку вважається, зокрема, при направленні рекомендованим листом дата, зазначена на фінансовому чеку поштового відділення, що підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту 3 дні); у випадку вручення рахунку уповноваженому представнику споживача під розпис в журналі, дата зазначена у журналі; при направленні нарочним дата вручення споживачу.

Судом встановлено, що доказів припинення дії договору про постачання електричної енергії № 8144 від 01.07.2010 або визнання його недійним сторонами до матеріалів справи не надано, отже договір є чинним.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було перевищено договірну величину споживання електричної енергії за листопад 2018 року на 988 кВт.год. та за грудень 2018 року на 2 377 кВт.год., згідно акту про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію за листопад грудень 2018 року та відповідно до звітів про спожиту електричну енергію у листопаді грудні 2018 року, які підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств. Позивачем було виставлено відповідачу рахунки № 8144/11п від 11.12.2018 на суму 2 117,68 грн. та № 8144/12п від 11.01.2019 на суму 5 094,86 грн.

Вказані рахунки були направлені на адресу відповідача, про що свідчать реєстри відправленої кореспонденції за відповідні місяця.

Відповідач свої зобов`язання по оплаті виставлених рахунків за перевищення договірної величини електроспоживання за договором № 8144 від 01.07.2010 не виконав та оплату не здійснив. Доказів оскарження вказаної санкції до суду відповідачем не надано.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи № 908/3608/19, суд при прийнятті рішення враховує наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Як зазначено у ч. 1, 2 ст. 217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

За порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку.

До суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання. (ст. 235 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 236 Господарського кодексу України, у господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій, як встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов`язань стороною, яка порушила зобов`язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо.

Згідно ч. 1, 2 ст. 237 Господарського кодексу України, підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику зобов`язання. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.

Пунктом 4.2.2. Договору про постачання електричної енергії № 8144 від 01.07.2010 передбачено, що за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього Договору, Споживач сплачує Постачальнику електричної енергії двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживача з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячним споживанням 50000 кВт.год. і більше.

Таким чином сторонами передбачено застосування оперативно-господарської санкції за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, а тому позивач обґрунтовано здійснив її нарахування за період з листопада по грудень 2018 включно на загальну суму 7 212,54 грн., з яких за листопад 2018 на суму 2 117,68 грн. та за грудень 2018 на суму 5 094,86 грн., які підтверджені матеріалами справи.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Контррозрахунку спірної суми або доказів її сплати відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Інші доводи та аргументи відповідача судом до уваги не приймаються в силу вищевикладеного.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Ріф Січ (69002, м. Запоріжжя, вул. Крива Бухта, 102; ) на користь Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14; ) 7 212 (сім тисяч двісті дванадцять) грн. 54 коп. заборгованості за перевищення договірної величини споживання електричної енергії за договором № 8144 від 01.07.2010 за період з листопада по грудень 2018 включно та судовий збір на суму 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. Видати наказ.

Повний текст рішення складено та підписано: 23.03.2020.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.