ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.03.2020 Справа № 920/169/18

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі:

головуючого судді Заєць С.В.,

судді Яковенка В.В.,

судді Котельницької В.Л.

розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю)

до відповідача - фізичної особи-підприємця Шкриль Лариси Григорівни,

про стягнення 300000 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився,

від відповідача - не з`явився.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Короткий зміст рішень по справі.

Позивач 12.03.2018 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача 300000 грн безпідставно отриманих грошових коштів.

Позов мотивований тим, що спірні грошові кошти перераховані відповідачу помилково із посиланням на договір, який між сторонами не укладався. При цьому позивач зазначає про відсутність у нього жодних зобов`язань перед відповідачем щодо оплати юридичних послуг, адже такі послуги фактично не надавались та документально не підтверджені.

Рішенням господарського суду Сумської області від 16.05.2018 у позові відмовлено повністю. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.09.2018 рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги задоволені. На виконання постанови господарським судом Сумської області 18.09.2018 було видано відповідний наказ.

Постановою Верховного Суду від 20.12.2018 рішення першої інстанції та постанову апеляційної інстанції було скасовано, а справа була передана на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

Верховний Суд у постанові зазначив, що суди належним чином не встановили наявність чи відсутність актів виконаних робіт чи інших правових підстав, які б свідчили про виникнення у позивача зобов`язання за договором від 14.01.2014 перед відповідачем в розмірі 300000 грн, що існувало на момент перерахування грошових коштів за платіжним дорученням № 2392 від 24.10.2016. Також, зі змісту постанови суду апеляційної інстанції не вбачає, що він ґрунтується на дослідженні оригіналів екземплярів зазначених актів.

21.02.2019 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву з урахуванням постанови Верховного Суду, в якому зазначає, що правовідносини сторін у данному спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 ЦК України. До відзиву надано копія висновку судово-економічної експертизи № 21 від 05.07.2018.

04.03.2019 позивачем була надана відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. До відповіді позивач надає висновок судової експертизи № 768 від 16.04.2018.

22.03.2019 відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що матеріалами справи підтверджується наявність існування договірних відносин між сторонами.

09.04.2019 позивачем були надані пояснення з урахуванням заперечень відповідача. 25.07.2019 позивач надав до суду письмові пояснення з урахуванням поданих відповідачем додаткових доказів.

Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

31.01.2019 матеріали справи були повернуті на адресу господарського суду 01.02.2019 позивач подав до суду клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду (суддя Заєць С.В.) від 01.02.2019 було призначено підготовче засідання по справі.

25.02.2019 позивач надав до суду клопотання про встановлення додаткового строку на подання відповіді на відзив.

04.03.2019 позивачем до суду було надано клопотання про зобов`язання відповідача подати до суду докази надання юридичних послуг за договором від 14.01.2014. Ухвалою суду від 26.03.2019 клопотання було задоволено судом. Крім того, вказанною ухвалою було продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

25.04.2019 відповідачем до суду було надано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, що підтверджують виконання робіт за договором від 14.01.2014.

Ухвалою суду від 26.04.2019 було призначено колегіальний розгляд справи. Ухвалою суду від 26.04.2019 було постановлено розглядати справу спочатку та призначити підготовче засідання, а також повторно зобов`язано відповідача подати до суду докази надання юридичних послуг по договору від 14.01.2014.

12.06.2019 відповідачем до суду було надано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, що підтверджують виконання робіт за договором від 14.01.2014.

13.06.2019 позивач надав до суду клопотання про витребування доказів, а саме оригіналів документів, які додані відповідачем до клопотання про залучення доказів.

Ухвалою суду від 25.06.2019 розгляд справи було розпочато спочатку розгляд справи та призначено підготовче засідання по справі.

Ухвалою суду від 10.07.2019 було зобов`язано сторін подати до суду оригінали документів, а саме договору від 14.01.2014 та актів №№ 1-5.

Ухвалою суду від 25.07.2019 було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

В поясненнях від 25.04.2019 відповідач проти усного клопотання позивача про призначення експертизи заперечував. Крім того, 10.07.2019 відповідач надав пояснення про доцільність проведення експертизи по справі.

12.09.2019 відповідач надав до суду заяву про призначення експертизи, в якій просив суд поставити на вирішення експерта запитання про те, чи підтверджується документально заборгованість позивача перед відповідачем за вказаними договорами від 31.12.2013 та 14.01.2014. 23.09.2019 позивач подав до суду заперечення на заяву про призначення судової економічної експертизи.

Ухвалою від 25.10.2019 було призначено підготовче засідання по справі.

07.11.2019 відповідачем була надана заява про призначення експертизи з урахуванням поданих позивачем заперечень. Ухвалою суду від 07.11.2019 заяву було задоволено частково та було призначено по справі судово-економічну експертизу та зупинено провадження у справі.

Вказана ухвала була оскаржена відповідачем. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2019 ухвала була скасована, а справа передана на розгляд до господарського суду Сумської області. Апеляційний суд зазначив, що питання щодо документального підтвердження заборгованості за договором про надання юридичних послуг від 14.01.2014 є правовим та не потребує для вирішення спеціальних знань.

Ухвалою суду від 03.02.2020 було поновлено провадження у справі та продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів. Ухвалою суду від 21.02.2020 було призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 02.03.2020 було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

24.03.2020 позивачем до суду надано клопотання про розгляд справи без участі представників позивача.

Суд визнав клопотання правомірним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Також, 24.03.2020 позивач надав до суду заяву, в якій просив суд прийняти додаткові докази щодо розміру судових витрат на професійну правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

24.03.2020 відповідач надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 2, ч. 4 ст. 170 ГПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. Суд, встановивши, що письмову заяву подано без додержання вимог частини другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Оскільки заява про відкладення розгляду справи не підписана представником відповідача (в даному випадку електронним цифровим підписом), то суд залишає вказану заяву без розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Позивач перерахував відповідачу 300000 грн за платіжним дорученням № 2392 від 24.10.2016 із зазначенням у графі призначення платежу: "оплата за надання юридичних послуг згідно договору б/н від 14.01.2014" (а.с.12, том 1).

Заперечуючи факт укладання договору від 14.01.2014 та вважаючи зазначені кошти перерахованими помилково, позивач 23.02.2018 направив відповідачу вимогу № 212 про повернення помилково сплачених грошових коштів (а.с.13-17, том 1).

Відповідач листом від 03.03.2018 повідомив позивача про правомірність одержання грошових коштів згідно з договором про надання юридичних послуг та актами виконання робіт.

Позивач провів внутрішнє службове розслідування, за результатами якого склав акт № 3 від 05.03.2018 (а.с.18-20, том 1). У акті зазначено, що договір від 14.01.2014 між сторонами не укладався, акти виконання робіт №1 від 04.12.2014, №2 від 18.12.2014, №3 від 23.12.2014, №4 від 29.12.2014, №5 від 29.12.2014 не відносяться до жодного договору, до того ж підписані не директором позивача, а іншою невстановленою особою (а.с.22-26, том 1).

Вказаний письмовий доказ не може бути прийнятий судом в якості належного та допустимого доказу на підтвердження факту відсутності укладання договору, так як службове розслідування проводилося в односторонньому порядку працівниками позивача та має значення лише для самого позивача.

Позивач надав суду висновок судово-почеркознавчого дослідження № 524/525 від 15.03.2018, відповідно до якого, підписи від імені керівника позивача - Марцинковського В.С. на актах виконаних робіт виконані не ним, а іншою особою (а.с.143-161, том 1). Також до матеріалів справи позивач надав докази знаходження директора позивача у відрядженнях в період з 22.12.2014 по 25.12.2014, з 28.12.2014 по 30.12.2014 (а.с.27-44, том 1).

Відповідно до ч.5 ст.101 ГПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Наданий позивачем висновок не відповідає вказаним вимогам, оскільки не містить інформації про те, що він складений для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність, а тому судом до уваги не приймається.

Разом із тим, суд приймає до уваги, що матеріали справи містять докази знаходження у відрядженні керівника позивача, а саме накази, звіти про використання коштів, виданих на відрядження, рахунки та фіскальні чеки про оплату проживання у готелі, подорожні листи службового легкового автомобіля, посвідчення про відрядження (а.с.27-44, том 1).

Відповідачем було надано копію договору б/н від 14.01.2014р. (а.с.172, том 1). Також, позивач надав до матеріалів справи акти виконання робіт № 1 від 04.12.2014, № 2 від 18.12.2014, № 3 від 23.12.2014, № 4 від 29.12.2014, № 5 від 29.12.2014, підписані позивачем та відповідачем (а.с.173-177, т.1).

Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що факт надання юридичних послуг за договором від 14.01.2014 та існування такого договору підтверджується актами виконаних робіт, а також доказами участі Шкриль Л.Г. в судових засіданнях та підготовки нею процесуальних документів у справах № 920/459/14 та у справі № 818/8656/13-а (а.с.178-203 т.1).

Позивач заперечує факт укладення між сторонами договору та зазначає, що підпис від імені позивача виконаний не керівником підприємства. На підтвердження зазначеної обставини посилається на висновок почеркознавчого дослідження. Вказані акти, як зазначає позивач, не відносяться до договору від 14.01.2014.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, саме на відповідача покладено обов`язок довести обставини, на які він посилається, а саме, обгрунтованість перерахування позивачем грошових коштів в розмірі 300000 грн. та надання ним позивачу юридичних послуг за договором від 14.01.2014 на вказану суму.

Як зазначав Верховний Суд у постанові по даній справі, що факт укладення сторонами договору від 24.01.2014 підтверджений також обставинами, встановленими судами у справах №927/987/17 і №927/986/17, згідно з якими позивач протягом вересня 2015 року - лютого 2017 року перераховував відповідачу грошові кошти з призначенням платежу: "оплата за надання юридичних послуг згідно договору б/н від 14.01.2014".

В той же час, згідно з ч.ч. 2, 5, 6 ст. 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Суд погоджується з доводами позивача, що в матеріалах справи при новому розгляді справи та дослідженні доказів містяться лише копії письмових доказів, наданих відповідачем. При цьому, зазначені письмові докази в оригіналі не існують, що було підтверджено відповідачем у судовому засіданні 10.07.2019. Оскільки відповідачем не подані до матеріалів справи оригінали доказів, а саме договір від 14.01.2014, то такі докази не беруться судом до уваги.

Відповідач зазначає, що існування даного договору підтверджується самим платіжним дорученням та відповідним формулюванням платежу в графі призначення платежу платіжного доручення.

Суд погоджується з твердженнями позивача стосовно того, що факт існування угоди між сторонами та факт досягнення згоди з усіх істотних умов не може підтверджуватися платіжними дорученнями, а підтверджується іншими засобами доказування, зокрема умовами відповідних угод, укладених повноважними представниками сторін.

Також, відповідач посилається на акт податкової перевірки як на підставу для виникнення зобов`язань позивача з оплати за надані відповідачем юридичні послуги.

Суд погоджується з аргументами позивача, що акт, складений за результатами такої перевірки, може підтверджувати або не підтверджувати лише правильність нарахування та сплати податків підприємством за певний період та на момент проведення перевірки. Та будь-які дані, що можуть міститися в такому документі відображають лише стан бухгалтерського обліку підприємства на певний момент у часі. Однак жодним чином не можуть підтверджувати факт виникнення чи припинення господарських зобов`язань сторін.

Як вже зазначалось, на підтвердження наявності зобов`язань сторін за договором про надання юридичних послуг від 14.01.2014, відповідачем було надано копії актів виконаних робіт № 1 від 04.12.2014, № 2 від 18.12.2014, №3 від 23.12.2014, №4 від 29.12.2014 та № 5 від 29.12.2014. Позивачем в свою чергу також було надано надано копії актів виконаних робіт №№ 1-5.

Судом у судовому засіданні було досліджено оригінали актів, наданих сторонами спору та встановлено наявність відмінності між оригіналами первинних документів, які містяться у сторін спору. Відмінність полягає у зазначенні у екземплярах відповідача інформації «за договором від 14.01.2014 року».

Оцінюючи критично зазначені письмові докази суд зазначає, що з огляду на очевидну відмінність оригіналів актів, що містяться у сторін спору вчиненим на екземплярах відповідача рукописним шляхом записом, зазначені письмові докази - акти виконаних робіт №№ 1-5 можуть бути прийняті до уваги в якості письмового доказу в тій частині, в якій різні оригінали документів співпадають. Отже, зазначені акти не можуть прийняті судом в якості документів, що породжували б зобов`язання сторін спору саме за договором про надання юридичних послуг б/н від 14.01.2014 року, оскільки не містять такої вказівки, оскільки письмові докази - акти виконаних робіт №№ 1-5, надані відповідачем при цьому не є достовірними в частині інформації, викладеної додатково рукописним шляхом.

Будь-яких доказів, що вказували б на видалення такої інформації з екземплярів актів, наданих позивачем, відповідачем суду надано не було. Огляд оригіналів документів при цьому свідчить про виключення такої можливості.

В підтвердження своїх доводів про відсутність будь-яких зобов`язань за договором від 14.01.2014, позивач надав суду висновок судової економічної експертизи № 820 від 08.05.2018, відповідно до якого, за результатами дослідження наданих документів, дебіторська заборгованість відповідача в розмірі 1682000 грн. перед позивачем станом на 20 квітня 2018 року документально підтверджена (а.с.5-17, том 2).

Висновком в свою чергу визначено, що акти виконання робіт складені з недотриманням вимог п. 2 ст. 9 Закону України № 996 та п.2.4 Положення № 88, а саме: у актах не зазначено дату договору, до якого вони складені назва отримувача послуг не відповідає даним щодо назви юридичної особи; акти не містять інформації щодо вартості наданих послуг.

Оскільки, в наданих на дослідження актах виконаних робіт вартість наданих послуг не значиться, а зазначається лише сума сплачених коштів, то визначити суму зобов`язань позивача перед відповідачем по актам виконання робіт не видається за можливе.

Суд приймає зазначений доказ до уваги, зокрема, враховуючи відхилення судом доводів відповідача щодо віднесення позивачем відповідної суми до складу валових витрат та зменшення у зв`язку з цим бази оподаткування з податку на прибуток.

Крім того, позивач взагалі заперечує надання відповідачем юридичних послуг, перелічених в актах виконаних робіт, що містяться в матеріалах справи.

За приписами ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів визначено у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995.

Дослідивши вказані правові норми, суд дійшов висновку, що спірні акти виконання робіт не відповідають вимогам, встановленим чинним законодавством до первинних документів, а отже не можуть підтверджувати здійснення господарської операції між сторонами чи наявність зобов`язання за договором.

Крім того, у актах виконання робіт не визначено вартість виконаних послуг і при цьому зазначено, що "за виконані юридичні послуги замовником сплачено __грн".

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що вказані акти виконання робіт не підлягають пред`явленню до оплати і не можуть бути підставою для стягнення будь-яких грошових сум з відповідача, оскільки у них відсутнє посилання на наявність заборгованості за виконані роботи.

Виходячи з наведеного вище, матеріалами справи не підтверджується наявність зобов`язань за договором про надання юридичних послуг б/н від 14.01.2014 року.

У якості доказів надання юридичних послуг відповідачу позивачем надано суду копії письмових юридичних консультацій. Доказів отримання або направлення йому вказаних документів позивачем суду не надано, а тому неможливо встановити, чи дійсно вказані консультації та проекти договорів були надані відповідачу.

Також, при оцінці наданих доказів, суд доходить висновку, що об`єм цих послуг не відповідає об`єму послуг, зазначених у актах виконання робіт, а інших доказів, що підтверджують надання інших послуг позивачем суду не надано.

При цьому, суд погоджується з доводами позивача про те, що надані відповідачем письмові докази не містять підпису про їх отримання та прийняття з боку замовника та затвердження сторонами спору.

Таким чином, суд доходить висновку, що надані позивачем документи не є належними і допустимими доказами у розумінні ст. 76 ГПК України, які підтверджують факт надання відповідачу вказаних юридичних консультацій та проектів договорів.

Крім того, як вбачається з актів виконання робіт позивачем надано відповідачу, зокрема, такі послуги: ведення переговорів з контрагентами, юридичного супроводження угод щодо придбання новітнього обладнання та впровадження його у виробничий процес надання консультацій на усні запити працівників підприємства, проведення співбесід з працівниками товариства про дотримання техніки безпеки на виробництв.

Однак суд доходить висновку про те, що до матеріалів справи не надано належних і допустимих доказів на підтвердження надання юридичних послуг відповідачу, які вказані у актах виконання робіт до договору від 30.12.2013.

Оскільки суд дійшов висновку про ненадання відповідачем належних, достовірних та достатніх доказів надання позивачу юридичних послуг, суд визнає встановленою обставиною, що такі послуги в рамках договору про надання юридичних послуг б/н від 14.01.2014 року та актів №№ 1-5 не надавались.

Також, судовим рішенням господарського суду Чернігівської області у справі № 927/138/18 між тими ж сторонами, судом було встановлено наступні обставини:

Відповідно до змісту акту № 1 від 04.12.2014 «За виконані юридичні послуги замовником сплачено 80000 грн». Таким чином, загальну вартість робіт в акті взагалі не зазначено, а лише зафіксовано суму, яку фактично отримав позивач за надані за договором юридичні послуги. Про наявність заборгованості за надані послуги в Акті не йдеться. Аналогічним чином складені й наявні у справі акти № 2 від 18.12.2014, відповідно до якого «За виконані юридичні послуги замовником сплачено 25000 грн.», № 3 від 23.12.2014, відповідно до якого «За надані юридичні послуги замовником сплачено 140000 грн.», № 4 від 29.12.2014, відповідно до якого «За надані юридичні послуги замовником сплачено 200000 грн.», № 5 від 29.12.2014, відповідно до якого «За виконані юридичні послуги замовником сплачено 225000 грн.».

В процесі судового розгляду справи документів, які б свідчили про наявність заборгованості відповідача за укладеним сторонами у справі договором від 14.01.2014, позивач суду не надав.

Нормами ч. 4 ст. 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В той же час, належність актів виконання робіт № 1-5 саме до договору від 14.01.2014 не підтверджується наявними у справі письмовими доказами. Навпаки, договором б/н від 03.03.2014 підтверджується той факт, що представництво інтересів позивача відповідачем за взаємовідносинами з ТОВ «Автодомпассаж» щодо участі у судових засіданнях та підготовки процесуальних документів по справі № 920/459/14 було предметом окремої угоди, якою було визначено суму, що підлягає сплаті за відповідні послуги.

Також, надаючи оцінку висновку судового експерта Мужицької Н.Ю. № 21 від 05.07.2018, наданого відповідачем, то зазначений документ не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки не відповідає вимогам ч. 7 статті 98 та ч. 5 статті 101 ГПК України, так як не містить підпису експерта про обізнаність щодо відповідальності за завідомо неправдивий висновок, в зв`язку з чим зазначений висновок не може вважатися достовірним доказом.

Що ж стосується доводів відповідача про зарахування безпідставно отриманих грошових коштів на виконання інших зобов`язань, суд не приймає зазначені доводи відповідача з огляду на факт недоведеності факту та правомірності такого зарахування, як і факту існування між сторонами інших невиконаних зобов`язань.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до статті 1212 ЦК України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали.

Наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень статті 1212 ЦК України, якщо згадана підстава продовжує існувати.

Зокрема, з огляду на положення статей 11, 202, 509, 626 ЦК України достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір.

На думку суду, сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Водночас сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору.

Враховуючи висновок Верховного Суду про необхідність додаткового дослідження наявності правових підстав та докази у справі, судом встановлено відсутності зобов`язань позивача перед відповідачем з оплати за послуги, які були б надані за договором від 14.01.2014 з огляду на недоведеність факту надання таких послуг за договором (не зважаючи на факт відсутності такого договору в цілому).

Суд погоджується з твердженнями позивача, що поданими відповідачем актами №№ 1-5 взагалі не визначено вартості послуг, що підлягає сплаті та зазначено, що за надані послуги вже сплачено певну суму грошових коштів. Таким чином, зобов`язань позивача зі сплати відповідачу за надані послуги за договором від 14.01.2014 не існує. Будь-які зобов`язання відповідача перед позивачем за договором про надання юридичних послуг від 14.01.2014 не виникли. В зв`язку з вказанним, грошові кошти у сумі 300000 грн було сплачено з помилковим призначенням платежу, а тому зазначені кошти є помилково перерахованими, та відповідно, безпідставно отриманими відповідачем.

Тому позовні вимоги є правомірними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом позовні вимоги позивача до відповідача задоволені, то на відповідача покладаються витрати позивача із сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.123, 129, 130,185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю) до фізичної особи-підприємця Шкриль Лариси Григорівни про стягнення 300000 грн - задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Шкриль Лариси Григорівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю) (вул. Пушкіна, 34В, м. Чернігів, 14000, код 21103448) 300000 грн безпідставно отриманих грошових коштів, 4676 грн 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати Товариству реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю)наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 03.04.2020.

Головуючий суддя С.В. Заєць

Суддя В.В. Яковенко

Суддя В.Л. Котельницька