ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

06.04.2020 м.Дніпро Справа № 912/3373/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі:

судді-доповідача Іванова О.Г.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№37)" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 31.01.2020 (суддя Вавренюк Л.С., м.Кропивницький), у справі № 912/3373/19

за позовом Приватного підприємства "Удача", с.Ганно-Требинівка Устинівського району Кіровоградської області

до Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№37)", м.Інгульське Устинівського району Кіровоградської області

про стягнення 96 309,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 31.01.2020 у справі №912/3373/19 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№37)" на користь Приватного підприємства "Удача" заборгованість в сумі 96 309,80 грн за договором № Г-00108/17 від 03.03.2017, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№37)" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність рішення, просить його скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ознайомившись з матеріалами апеляційної скарги, апеляційний господарський суд вважає за необхідне залишити її без руху з огляду на наступне.

За приписами ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина 2). Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 статті 261 цього Кодексу (частина 3).

Згідно з матеріалами справи, 31.01.2020 судом ухвалено оскаржуване рішення, дати складення та підписання повного тексту рішення оскаржуваний процесуальний документ не містить, отже, строк на апеляційне оскарження, визначений законодавством, спливає 20.02.2020. Скаржником апеляційна скарга подана з пропуском встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку 20.03.2020, безпосередньо до канцелярії господарського суду, про що здійснена відмітка на першому аркуші апеляційної скарги.

За змістом частини 3 статті 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані неповажними.

Окремим додатком до апеляційної скарги подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

В обґрунтування поважності причин пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Кіровоградської області від 31.01.2020 скаржник, зокрема, зазначив, що справа розглянута в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін, дане рішення отримано відповідачем 11.02.2020.

При цьому станом на теперішній час в провадженні Господарського суду Кіровоградської області знаходиться 190 справ за участю Державного підприємства та ПП "Удача", та у 170 справах предметом розгляду є позовні вимоги ПП "Удача" про стягнення з відповідача коштів за нібито виконані ними роботи по абсолютно ідентичним договорам підряду від 03.03.2017 за номерами з Г-001/17 по Г- 00263/17, за якими акти виконаний робіт було підписало 17.08.2017; загальна сума стягнення складає 19 397 348,41 грн.; у 19 справах відповідач оспорює договори з цього переліку, за якими рішення про стягнення коштів ухвалені в період з травня по серпень 2019, коли апелянт не мав коштів на оплату судового збору за подання зустрічної позовної заяви. Крім того, Господарським судом Кіровоградської області розглядається справа 912/4025/19 в якій ПП "Удача" оспорює Додаткову угоду до Договору підряду №Г-18 від 23.01.2017, а Державне підприємство намагається зобов`язати ПП "Удача" виконати умови цієї Додаткової угоди в частині завезення на елеватор 6833,02 тони насіння соняшника, які були привласнені ПП "Удача". Також апелянтом оскаржується низка договорів з наведеного переліку, три з яких вже визнані недійсними з мотивів укладання цих договорів внаслідок зловмисної домовленості представника відповідача з ПП "Удача", інші справи ще не розглянуті та зупинені до набрання чинності судовим рішенням у справі №912/4025/19. Отже, у зв`язку із великою кількістю справ, Державне підприємство, на якому немає штатного юриста, не мало змоги відстежити усі справи та вжити заходи реагування по кожній справі у встановлений процесуальним законом строк.

Вказує, що фактично керівництву Державного підприємства, призначеному на посаду з 28.01.2020, стало відомо про існування оскаржуваного рішення лише після отримання постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Розглянувши вказане клопотання, апеляційний господарський суд визнає підстави, наведені скаржником в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, не доведеними належними доказами, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалу про відкриття провадження у справі №912/3373/19 від 03.12.2019 (а.с.48-49) отримано відповідачем 10.12.2019 (рекомендоване повідомлення № 786). Отже, апелянт був обізнаний із судовим провадженням у цій справі.

Відповідач двічі подавав зустрічну позовну заяву в межах цієї справи: вперше, 18.12.2019 (а.с.56-67), яку повернуто ухвалою від 23.12.2019 через непов"язаність позовів (а.с.68); вдруге, 03.01.2020, яку також повернуто ухвалою суду від 08.01.2020.

31.01.2020 ухвалено рішення у справі, але матеріали справи не містять доказів вручення рішення суду відповідачу. Апелянт у клопотання про відновлення строку на подання апеляційної скарги вказує, що отримав рішення суду 11.02.2020, втім, відповідних доказів отримання рішення в цю дату суду апеляційної інстанції не надав.

За приписами п.4 ч.3 ст.258 ГПК України до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, за наявності.

Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.ст.77, 78 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

За приписами статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Таким чином, апелянтом не підтверджено належними, допустимими доказами отримання рішення суду 11.02.2020.

В той же час, слід зауважити, що, навіть, з урахуванням отримання рішення суду 11.02.2020, апеляційну скаргу на рішення суду відповідач мав подати у строк до 02.03.2020 (включно), відповідачем же скарга подана 20.03.2020 (тобто, з пропуском ще 18 днів від дати, в яку мало би бути оскаржене рішення суду).

Апелянт стосовно пропуску строку на апеляційне оскарження рішення у цей період зазначив про велику кількість справ, в яких він є учасником та відсутність на підприємстві штатного юриста, що не дало змоги відстежити всі справи та вжити вчасних заходів реагування по ним, фактичною обізнаністю керівництва відповідача, яке призначено на посаду лише з 28.01.2020 тільки в момент отримання постанов державного виконавця.

В той же час, на підтвердження зазначених обставин, зокрема відсутності штатного юриста на підприємстві, відповідачем не надано жодного доказу; крім цього, не вказано конкретного переліку справ за період з 31.01.2020 (дата ухвалення оскаржуваного рішення) до 20.03.2020 (дата подання апеляційної скарги), в яких скаржником вчинялись процесуальні дії (подавались позовні заяви, оскаржувались рішення суду першої інстанції тощо), з метою встановлення їх кількості та дійсного навантаження, що слугувало перешкодою в оскарженні рішення по цій справі.

Доводи скарги про призначення нового керівництва на підприємстві відповідача з 28.01.2020 не є тією поважною підставою, з якою пов"язується визнання пропуску строку поважним, оскільки. Як встановлено з матеріалів справи, ухвалу про відкриття провадження у справі підприємство відповідача отримало 10.12.2019, тобто завчасно.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

Отже, в кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи з доказами на їх підтвердження, що наведені в обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин такого пропуску.

Норми Господарського процесуального кодексу України, встановлюючи строки на апеляційне оскарження, тим самим визначають баланс між принципом правової визначеності, забезпечуючи стабільність правовідношень у сфері підприємницької та іншої економічної діяльності, з однієї сторони, і правом на справедливий судовий розгляд, який передбачає можливість виправлення судових помилок, з іншої.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

У рішенні від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне провадження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип юридичної визначеності.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню та обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Також у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі "Скорик проти України" Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Суд також зазначив, що мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

У справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішеннях у справах "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 та "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини 3 статті 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених статтею 256 цього Кодексу, а підстави, вказані нею в заяві визнані апеляційним господарським судом неповажними. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою та вказати інші підстави для поновлення строку.

За змістом частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З метою уникнення надмірного формалізму та непропорційності між застосованими засобами та поставленою метою, з урахуванням необхідності надати скаржнику можливість захистити своє право в суді, оскільки інакший підхід був би проявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке регламентовано статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний господарський суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без руху для надання скаржнику можливості усунути її недоліки та навести додаткові аргументи для відновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду та надати належні та допустимі додаткові докази відсутності штатного юриста на підприємстві; неможливості звернутись до фахівця для надання професійної правничої допомоги; наведення точної кількості (переліку) справ за період з 31.01.2020 (дата ухвалення оскаржуваного рішення) до 20.03.2020 (дата подання апеляційної скарги), в яких скаржником вчинялись процесуальні дії (подавались позовні заяви, оскаржувались рішення суду першої інстанції тощо), з метою встановлення дійсного навантаження, що слугувало перешкодою в оскарженні рішення по цій справі.

Слід звернути увагу, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом не поважними.

Керуючись статтями 234, 235, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№37)" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 31.01.2020 у справі №912/3373/19 (суддя Вавренюк Л.С.) залишити без руху.

2. Апелянту протягом 10 днів з дня отримання цієї ухвали усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме: навести додаткові аргументи для відновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду та надати належні та допустимі додаткові докази відсутності штатного юриста на підприємстві; неможливості звернутись до фахівця для надання професійної правничої допомоги; наведення точної кількості (переліку) справ за період з 31.01.2020 (дата ухвалення оскаржуваного рішення) до 20.03.2020 (дата подання апеляційної скарги), в яких скаржником вчинялись процесуальні дії (подавались позовні заяви, оскаржувались рішення суду першої інстанції тощо), з метою встановлення дійсного навантаження, що слугувало перешкодою в оскарженні рішення по цій справі.

3. У разі не усунення недоліків у зазначений судом строк настають наслідки, передбачені ч.4 ст. 174, ч.6, 8 ст. 260, п.4 ч.1 ст.261 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Інформацію по справі учасники справи можуть отримати на сторінці Центрального апеляційного господарського суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/sud4876/ або переглянути процесуальні документи по справі на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua/

Суддя-доповідач О.Г. Іванов