номер провадження справи 12/51/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.03.2020 Справа № 908/743/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

розглянувши заяву Концерну «Міські теплові мережі» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛЮС-СЕРВІС" коштів в загальній сумі 2471,50 грн.

ВСТАНОВИВ

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до Господарського суду Запорізької області із заявою за вих. № 60 від 05.03.2020 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛЮС-СЕРВІС" (далі - боржник) заборгованості за відпущену теплову енергію в розмірі 1774,86 грн., інфляційних витрат в сумі 398,75 грн., трьох відсотків річних в сумі 297,89 грн. за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100637 від 01.02.2010, що разом складає 2471,50 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2020 вищевказану заяву про видачу судового наказу передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

В обґрунтування вказаної заяви заявник посилається на те, що 01.02.2010 між Концерном «Міські теплові мережі» (заявник, Теплопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПЛЮС-СЕРВІС" (Споживач) був укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100637, далі Договір, відповідно до п. 1.1. якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невід`ємними частинами. Вказаний Договір укладено щодо об`єкту: викуплене нежитлове приміщення магазину по вул. Дванадцятого квітня, 7, викуплене нежитлове приміщення магазину по вул. Перемоги, 26. Заявник вказує, що в період з листопада 2017 по квітень 2018 Концерн «Міські теплові мережі» відпустив боржнику теплову енергію на загальну суму 1774,86 грн., з яких жодних коштів не сплачено, факт постачання теплової енергії підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

За змістом статей 148, 154 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 232 ГПК України судовий наказ є судовим рішенням.

Таким чином, зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та розмір якої підтверджується доданими до заяви документами.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 2 ст. 150 ГПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено:

- повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

- ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання.

Частиною 2 ст. 27 ГПК України визначено, що для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Заявник в заяві про видачу судового наказу за вих. № 60 від 05.03.2020 зазначив місцезнаходження боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛЮС-СЕРВІС"): 69037, м. Запоріжжя, вул. 12 Квітня, буд. 7.

Однак, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № від 19.03.2020 місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛЮС-СЕРВІС" (боржник) є: 69035, м. Запоріжжя, проспект Маяковського, буд. 8-А.

Таким чином, заявник зазначив в заяві про видачу судового наказу невірне місцезнаходження боржника.

Разом з тим, всупереч вимог п. 3 ч. 2 ст. 150 ГПК України в поданій заяві про видачу судового наказу заявник не зазначив місце проживання представника, який підписав заяву, а саме: ОСОБА_1 .

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 86 ГПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, в також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Заявник в заяві про видачу судового наказу зазначає, що теплова енергія відпускається споживачу в Гкал згідно Додатку 1 до договору.

В пункті 11.1. укладеного договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100637 від 01.02.2010 зазначено, що невід`ємними частинами цього Договору є: додатки до Договору № 1, 1а, 2, 3, 4, 5, 6.

Втім, в порушення вимог п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України заявник вказані додатки до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100637 від 01.02.2010 суду не надав.

Отже, при подачі заяви про видачу судового наказу до суду заявником порушені вимоги пунктів 2, 3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.

Приписами ч. ч. 2, 3 ст. 152 ГПК України визначено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Згідно із ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За таких обставин, суд відмовляє у видачі судового наказу за заявою Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛЮС-СЕРВІС" заборгованості за відпущену теплову енергію в розмірі 1774,86 грн., інфляційних витрат в сумі 398,75 грн., трьох відсотків річних в сумі 297,89 грн. за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100637 від 01.02.2010 - на підставі п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Частиною 1 ст. 153 ГПК України передбачено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Приписами ч. 2 ст. 151 ГПК України визначено, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 147, 150, п. 1 ч. 1 ст. 152, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ

1. У видачі судового наказу за заявою Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛЮС-СЕРВІС" заборгованості за відпущену теплову енергію в розмірі 1774,86 грн., інфляційних витрат в сумі 398,75 грн., трьох відсотків річних в сумі 297,89 грн. за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100637 від 01.02.2010 - відмовити.

2. Звернути увагу учасників судового процесу, що з судовим рішенням можливо ознайомитися в Єдиному державному реєстрі судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади: http://court.gov.ua/sud5009/. Електронна адреса Господарського суду Запорізької області: inbох@zp.arbitr.gov.ua.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 23.03.2020 та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Г. Смірнов