ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2020 р. Справа № 917/150/20

Суддя Господарського суду Полтавської області Білоусов С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE", вул. Толстого, 1/1, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29009, , адреса для листування: 74000, м. Бровари, вул. Гагаріна, 23, кв. 79

до Фізичної особи-підприємця Колінько Анатолія Миколайовича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

28.01.2020 року до Господарського суду Полтавської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" до відповідача Фізичної особи-підприємця Колінько Анатолія Миколайовича про стягнення заборгованості у сумі 15 172,42 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, своєчасно за отриманий товар не розрахувався.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 04.02.2020 р. у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, позивачу надано строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, відповідачу надано строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (у разі подання такого) подати заперечення на відповідь на відзив.

Поштове відправлення (ухвала суду від 04.02.2020 р.) не було вручено Позивачу та було повернуто до суду 02.03.2020 р. з відміткою у довідці відділення поштового зв`язку 22.02.2020 р. про невручення даного поштового відправлення у зв`язку з - "із закінченням терміну зберігання".

Також поштове відправлення (ухвала суду від 04.02.2020 р.) не було вручено й Відповідачу та було повернуто до суду 12.02.2020 р. з відміткою у довідці відділення поштового зв`язку 22.08.2019 р. про невручення даного поштового відправлення у зв`язку з - "за цією адресою не проживає".

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зробленого судом станом на 02.04.2020 року відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за адресою на яку направлялася ухвала суду.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 04.02.2020 року є 11.02.2020 р.

Відповідач також на вимогу суду відзив на позовну заяву не надав.

За ч. 9 ст. ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

01.04.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" (позивач) та Фізичною особою-підприємцем Колінько Анатолієм Миколайовичем (відповідач) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР-ПАРТС" - третя сторона, в особі директора Гаврилов А.П., що діє на підставі статуту та агентського договору з Постачальником був укладений договір поставки № U31516 (Договір).

Згідно п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується, використовуючи послуги Третьої сторони (яка є комерційним посередником, тобто надає послуги (сприяє) в укладені Постачальником угод поставки, просуває від імені Постачальникам товар, узгоджує та оформлює партії поставки, комплектує та відповідає за їх доставку), передати на замовлення та у встановлений строк Покупцю запасні частини до автомобілів, автохімію, масла, супутні товари для автотранспорту тощо (далі - товар) окремими партіями в асортименті (номенклатурі), за цінами та у кількості, що остаточно погоджується сторонами в накладних, які є специфікаціями у розумінні статті 266 ГПК України та складають його невід`ємну частину, в Покупець зобов`язується приймати товари для здійснення підприємницької діяльності та оплачувати його.

Відповідно до п. 2.1 договору договір набуває чинності з дня його належного підписання сторонами та діє до 31 грудня 2016 року. Якщо жодна зі сторін за три тижні до цього терміну письмово не підтвердить намір припинити Договір, то строк Договору поновлюється на тих самих умовах по 31 грудня кожного наступного року.

Згідно п. 2.2 договору якщо на момент припинення або розірвання Договору стороною не виконано будь - яке зобов`язання - Договір продовжує діяти до моменту виконання такою стороною всіх зобов`язань і проведення остаточних розрахунків.

Згідно п. 3.2. Договору третя сторона з урахуванням товарних позицій, які є на складах Постачальника і можуть бути доставлені покупцю не пізніше 5 робочих днів, від імені Постачальника: підтверджує замовлення, надсилає Покупцю рахунок на оплату, оформлює видаткову накладну на партію товару, яка готується до відправника.

На виконання свої зобов`язань позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується наступними документами, а саме: накладною № UAUP1_190047629 від 05.10.2019 року на суму 2 325,67 грн., накладною №UAUP1_190049049 від 12.10.2019 р. на суму 818,04 грн., накладною № UAUP1_190049252 від 15.10.19 на суму 1 227,06 грн., накладною № UAUP1_190050600 від 22.10.2019 року.

Згідно до п. 5 договору Покупець за визначеною законодавством формою розрахунків сплачує повну ціну товару на умовах:

попередньої оплати - відповідно до оформленого третьою стороною рахунка постачальника, при цьому перебіг строку поставки почитається з наступного дня надходження суми передплати на банківський рахунок постачальника дня;

відстрочення платежу - протягом 14 календарних днів після приймання такої партії від постачальника (від дня підписання покупцем накладної постачальника).

Як зазначає позивач у позовній заяві, за поставлений товар за відповідачем існує борг в сумі 14 245,57 грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 14 245,57 грн. - суми основного боргу за договором поставки № U31816 від 01.04.2016 року, пені у розмірі 443,23 грн. та 483,62 грн. - 15% річних.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1 Договору Постачальник поставляє товар окремими партіями в строк до 5 робочих днів від дня попередньої оплати або підтвердження замовлення на умовах EXW (франко - склад) Постачальника у м. Кременчук або СРТ (перевезення сплачене до) Покупця в Кременчук відповідно до Міжнародних правил "Інкотермс 2010". Конкретні умови поставки кожної партії товару вказуються у видатковій накладній.

Таким чином, позивач здійснив поставку товару згідно накладних № UAUP1_ від 05.10.19 року, № UAUP1_190049049 від 12.10.19 року, № UAUP1_190049252 від 15.10.19 року, № UAUP1_190050600 від 22.10.2019 року (а.с. 8-12), а оплату за поставлений товар відповідачем не було здійснено.

Таким чином, позов в частині стягнення 14 245,57 грн. основного боргу є обґрунтованим, підтвердженим належними доказами та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Згідно п. 10.6 договору покупець у разі несвоєчасної оплати товару, сплачує Постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в цей період від простроченої суми, а також проценти (ч. 5 ст. 694 ЦКУ) на прострочену суму в розмірі 15% річних.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи умови договору та норми чинного законодавства позивач заявив до стягнення з відповідача пеню у розмірі 443,23 грн. за період з 20.10.2019 року по 23.01.2020 року та 15% річних - 192,82 грн. за період з 20.10.2019 року по 23.01.2019 року.

Здійснивши перевірку розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені та 15% річних, за допомогою системи "ЛІГА:ЗАКОН", суд прийшов до висновку, що дані вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме а у частині стягнення пені у розмірі 443,23 грн. та 455,24 грн. - 15% річних.

Згідно п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписами ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись статтями 129, 130, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Колінько Анатолія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" (вул. Толстого, 1/1, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29009, , адреса для листування: 74000, м. Бровари, вул. Гагаріна, 23, кв. 79) - основний борг в розмірі 14 245,57 грн., пені - 443,23 грн., 455,24 грн. - 15% річних та 2098,07 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Згідно ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення підписано 02.04.2020 року

Суддя Білоусов С. М.