РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.03.2020Справа № 910/15607/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ»

до акціонерного товариства «Українська залізниця»

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватне акціонерне товариство «Лізингова компанія «Укртранслізинг»

про витребування майна із чужого незаконного володіння,

Представники:

від позивача Сичик М.В. (за дов.), Тимошенко А.В. (керівник)

від відповідача Лях К.М. (за дов.)

від третьої особи не прибули

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом приватне підприємство «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» до акціонерного товариства «Українська залізниця» про витребування майна із чужого незаконного володіння. Зокрема, заявлені вимоги про витребування такого майна:

НазваРік вводу в експлуатацію підприємствомКількість шт.Дата побудовиМарка, модель
1№ 04822946 - пасажирський вагон плацкарт модель 61- 4194.861-4194.07
2№ 04822987 - пасажирський вагон плацкарт модель 61-4194.861-4194.08
3№ 04823001 - пасажирський вагон плацкарт модель 61- 4194.861-4194.09
4№ 04823027 - пасажирський вагон плацкарт модель 61- 4194.861-4194.10
5№ 04823050 - пасажирський вагон плацкарт модель 61- 4194.861-4194.11
6№ 04822979 - пасажирський вагон плацкарт модель 61- 4194.961-4194.12
7№ 04805875 - пасажирський вагон СВ модель 61-4174.961-4174.03
8№ 04805883 - пасажирський вагон СВ модель 61-4174.961-4174.03
9вагон-колієвимірювач КВЛ-П2.1 08вагон-колієвимірювач КВЛ-П2.1 089
10вагон-дефектоскоп ВД-1МТ5К 08вагон-дефектоскоп ВД-1МТ5К046
11планувальник баласту СПЗ-5/UA 09планувальник баласту СПЗ-5/UA 005
12склад для забруднювачів СЗ-160-4 №8склад для забруднювачів СЗ-160- 4 №52
13склад для забруднювачів СЗ-240-6 №8склад для забруднювачів СЗ-240- 6 №53
14тепловоз ТЭМ 18 №08тепловоз ТЭМ18 №234
15склад для забруднювачів СЗ-240-6 №58 200812008склад для забруднювачів СЗ-240-6 №58
16сповільнювачі № 414, 465, 08сповільнювачі № 414, 465, 445
17RM-80 №08 (щебенеочисні машини RM- 80 UHR (машина для глибокої очистку щебню)200812008RM-80 №08
Позовні вимоги тим, що майно, про витребування якого заявлено позов, перебуває у володінні відповідача за відсутності розпорядчих актів позивача, як власника майна, щодо володіння ним відповідачем. Обґрунтовуючи свої доводи позивач зазначає, що спірне майно за договорами фінансового лізингу ним, як власником, у 2007 році було передано відкритому акціонерному товариству «Лізингова компанія Укртранслізинг», яке в подальшому передало майно у сублізинг державному підприємству «Донецька залізниця». Строки користування предметами лізингу закінчилися в 2015 та 2016 роках. Предмети лізингу власнику не повернуті. У 2019 році позивач встановив, що належне йому майно використовується відокремленими підрозділами акціонерного товариства «Українська залізниця». Проте позивач, як власник вказаного майна, не закріплював його за будь-якими третіми особами на праві господарського відання чи оперативного управління, не укладав з АТ «Українська залізниця» чи з його відокремленими підрозділами жодних договорів та на надав письмової згоди ДП «Донецька залізниця» на передачу предметів лізингу третім особам (у тому числі на умовах оренди/лізингу/сублізингу).

Суд своєю ухвалою від 05.12.2019 відкрив провадження у справі № 910/15607/19, постановив розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

Відповідач позовні вимоги відхилив. Відповідач визнав факт володіння спірним майном, яке було передано йому комісією з реорганізації державного підприємства (далі - ДП) «Донецька залізниця» за передавальний актом майна станом на 31.07.2014 за даними останньої фінансової звітності, що надавалася ДП «Донецька залізниця» (станом на 30.06.2014). Як на правову підставу володіння майном відповідач посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції», якою встановлено, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до пункту 5 зазначеної постанови, а відображається в балансі (крім зобов`язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї постанови. Саме тому, враховуючи ситуацію на Сході України та положення вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України, ДП «Донецька залізниця» інвентаризацію та оцінку майна станом на 31.07.2014 не проводило, відповідно, фінансова звітність на зазначену дату не складалася.

З огляду на викладене, враховуючи, що інвентаризація та оцінка майна ДП «Донецька залізниця» через ситуацію на Сході не проведена, та, зважаючи на те, що всі первинні документи, у тому числі щодо будь-яких договірних зобов`язань ДП «Донецька залізниця» знаходяться безпосередньо в фінансово-економічній службі останнього, яка розташована на території проведення антитерористичної операції, AT «Укрзалізниця» під час передачі йому не могло знати і не знало про те, на якій правовій підставі вони знаходились у володінні, користуванні чи/або розпорядженні ДП «Донецька залізниця», та який правовий статус вони мають.

Відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідач вважає, що перебіг строку позовної давності розпочався з моменту закінчення строків користування предметами лізингу. Тобто станом на дату закінчення строків користування предметами лізингу (2015-2016) позивач знав (як власник майна), що майно, зазначене у позовній заяві, вибуло з його володіння та перебуває в АТ «Укрзалізниця», однак позивач звернувся до суду з позовом у листопаді 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Також відповідач зазначив, що позивачеві відомо про знаходження майна з 31.07.2014 у АТ «Укрзалізниця».

У свою чергу позивач, заперечуючи проти застосування позовної давності, зазначив, що АТ «Укрзалізниця» як юридична особа зареєстрована 21.10.2015, тому твердження відповідача, що йому було передано майно на праві господарського відання з 31.07.2014 не відповідає дійсності. Крім того закінчення строків користування предметом лізингу відповідно до умов договорів не може автоматично свідчити про те, що майно вибуло з володіння власника. Враховуючи ситуацію на Сході України, позивач в межах своїх прав та обов`язків, як власник майна, не міг знати та не знав, що належне йому майно перебуває у користуванні відповідача, оскільки після початку військових дій на Сході України і до сьогодні відсутня будь-яка можливість листування з ДП «Донецька залізниця», а відповідач жодним чином не інформував позивача про перелік майна, яке йому було передане. Сам факт прийняття Кабінетом Міністрів України постанови № 604 від 12.11.2014 не може свідчити про вибуття майна з володіння позивача та про обізнаність з цим фактом, оскільки у цій постанові не деталізовано, яке саме майно передається відповідачу.

Суд своєю ухвалою від 06.02.2020 залучив до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватне акціонерне товариство «Лізингова компанія «Укртранслізинг», а також витребував у акціонерного товариства «Укрзалізниця» копію передавального акту майна станом на 31.07.2014 за даними останньої фінансової звітності, що надавалась державним підприємством «Донецька залізниця», складений комісією з реорганізації державного підприємства «Донецька залізниця», створеною відповідно до наказу Укрзалізниці № 266-Ц/од від 05.08.2015.

Акціонерне товариство «Укрзалізниця» надало суду копію передавального акту ДП «Донецька залізниця» від 05.08.2015.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Майно, витребування якого є предметом спору, придбано приватним підприємством «ВТБ Лізинг Україна», яке в подальшому перейменовано у приватне підприємство «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ», у 2017 році за такими договорами:

- договір купівлі-продажу № 43-КП, укладений 13.08.2007 з товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Маніфік», за яким придбано вагон-колієвимірювач КВЛ-П2.1, що позивачем отриманий 08.08.2008 ;

- договір купівлі-продажу № 47-КП, укладений 13.08.2007 з ТОВ «Маніфік», за яким придбано вагон-дефектоскоп ВД-1МТ5К, що позивачем отриманий 14.04.2008;

- договір купівлі-продажу № 45-КП, укладений 13.08.2007 з ТОВ «Сфера-Транс», за яким придбано планувальник баласту СПЗ-5/UA, що позивачем отриманий 29.01.2009;

- договір купівлі-продажу № 35-КП, укладений 15.08.2007 з ТОВ «Маніфік», за яким придбано склад для забруднювачів СЗ-160-4, що позивачем отриманий 18.01.2008;

- договір постачання № 54-КП, укладений 12.09.2007 з ТОВ «Маніфік», за яким придбано тепловоз ТЭМ-18, що позивачем отриманий 31.03.2008;

- договір купівлі-продажу № 18-КП, укладений 20.07.2007 з ТОВ «Зоряна ЛТД», за яким придбано два склади для забруднювачів СЗ-240-6, що позивачем отриманий 26.08.2008;

- договір купівлі-продажу № 29-КП, укладений 22.07.2007 з ТОВ «Кепітал Енерго Систес», за яким придбано щебенеочисні машини RM-80 UHR, позивачем отримана 28.10.2008;

- договір купівлі-продажу № 23-КП, укладений 20.07.2007 з ТОВ «Богіс і Ко», за яким придбано пасажирські вагон купе, модель 61-4186.03, пасажирські вагон типу СВ, модель 61-4174.03 та пасажирські вагони плацкартного типу, модель 61-4194.07, що позивачем отримані 27.03.2008;

- договір купівлі-продажу № 25-КП, укладений 20.06.2007 з ТОВ «Богіс і Ко», за яким придбані сповільнювачі вагонні, що позивачем отримані 27.05.2008, 236.02.2008 та 30.04.2008.

З моменту передання цього майна продавцями позивачу у останнього, відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, виникло право власності, тобто він (позивач) набув щодо майна правомочності, які формують право власності у суб`єктивному розумінні - володіння, користування та розпорядження майном.

Майно придбано позивачем з метою надання його у лізинг відкритому акціонерному товариству «Лізингова компанія Укртранслізинг», що зазначено у вказаних вище договорах купівлі-продажу.

В подальшому позивач та відкрите акціонерне товариство «Лізингова компанія Укртранслізинг» (наразі - приватне акціонерне товариство «Лізингова компанія Укртранслізинг», далі - ПАТ «УТЛ») (лізингоодержувач) уклали такі договори фінансового лізингу: № 139-ФЛ від 09.08.2007; № 141-ФЛ від 09.08.2007; № 142-ФЛ від 09.08.2007; № 145-ФЛ від 09.08.2007; № 146-ФЛ від 09.08.2007; № 148-ФЛ від 09.08.2007; № 28-ФЛ від 14.06.2007; № 36-ФЛ від 14.06.2007; № 39-ФЛ від 14.06.2007; № 99-ФЛ від 14.06.2007; № 138-ФЛ від 09.08.2007.

Згідно з умовами цих договорів лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв таке рухоме майно:

Номер договору фінансового лізингуДата укладення договору Дата закінчення строку користування предметом лізингуПредмет лізингу Ідентифікаційна ознака
1 139-ФЛ 09.08.2007 20.09.2015 вагон-колієвимірювач КВЛ-П2.1 № 089
2141-ФЛ09.08.200720.04.2015вагон-дефектоскоп ВД-1МТ5К№ 46
3142-ФЛ09.08.200720.01.2016планувальник баласту СПЗ-5/UA№ 005
4145-ФЛ09.08.200720.01.2015склад для забруднювачів СЗ-160-4№ 52
5146-ФЛ09.08.200720.02.2015склад для забруднювачів СЗ-240-6№ 53
6148-ФЛ09.08.200720.03.2015тепловоз ТЭМ-18№ 234
728-ФЛ14.06.200720.08.2015склад для забруднювачів СЗ-240-6№ 58
836-ФЛ14.06.200720.05.2015сповільнювачі325, 466, 450, 474, 471, 472
сповільнювачі414, 465, 445
сповільнювачі380, 381, 383, 385, 401, 396, 397, 477, 467, 468, 469, 470, 473, 475
939-ФЛ14.06.200720.10.2015щебенеочисні машини RM-80 UHR№ 08
1099-ФЛ6/14/200720.03.2015пас. вагон купе мод. 61 -4186.03№ 048 16401
пас. вагон купе мод. 61-4186.03№ 048 16419
пас. вагон плацкарт мод. 61-4194.07№ 048 22920
пас. вагон плацкарт мод. 61-4194.07№ 048 22938
пас. вагон плацкарт мод. 61-4194.07№ 048 22946
пас. вагон плацкарт мод. 61-4194.07№ 048 22953
пас. вагон плацкарт мод. 61-4194.07№ 048 22961
пас. вагон плацкарт мод. 61-4194.07№ 048 22979
пас. вагон плацкарт мод. 61-4194.07№ 048 22987
пас. вагон плацкарт мод. 61 -4194.07№ 048 22995
пас. вагон плацкарт мод. 61 -4194.07№ 048 23001
пас. вагон плацкарт мод. 61-4194.07№ 048 23019
пас. вагон плацкарт мод. 61-4194.07№ 048 23027
пас. вагон плацкарт мод. 61-4194.07№ 048 23035
пас. вагон плацкарт мод. 61-4194.07№ 048 23043
пас. вагон плацкарт мод. 61-4194.07№ 048 23050
пас. вагон плацкарт мод. 61-4194.07№ 048 23068
пас. вагон СВ мод. 61-4174.03№ 048 05875
пас. вагон СВ мод. 61-4174.03№ 048 05883
пас. вагон СВ мод. 61-4174.03№ 048 05891
пас. вагон СВ мод. 61-4174.03№ 048 05917
пас. вагон СВ мод. 61-4174.03№ 048 05925
Передача майна позивачем у лізин ПАТ «УТЛ» засвідчується відповідними актами приймання-передачі майна в лізинг.

У свою чергу, ПАТ «УТЛ» передало вказані предмети лізингу в сублізинг державному підприємству «Донецька залізниця» (сублізингоодержувачу) на підставі договорів фінансового сублізингу: № Д/П-071742/НЮ від 21.08.2007; № Д/П-071744/НЮ від 21.08.2007; № Д/П-071737/НЮ від 21.08.2007; № Д/П-071738/НЮ від 21.08.2007; № Д/П-071740/НЮ від 21.08.2007; № Д/Т-071759/НЮ від 29.08.2007; № 38-Д/П-071369/НЮ від 19.06.2007; № 37/Д/Ш-071374 НЮ від 18.06.2007; № 40-Д/П-071370/НЮ від 19.06.2007; № 85-Д/Л-071413/НЮ від 25.06.2007; № Д/П-071740/НЮ від 21.08.2007; № Д/П-071744/НЮ від 21.08.2007; № Д38-Д/П-071369/НЮ від 19.06.2007; № Д/П-071741/НЮ від 21.08.2007.

Обставини передачі ПАТ «УТЛ» майна у сублізинг державному підприємству «Донецька залізниця» сторонами визнаються а тому, відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню.

05.08.2015 на підставі передавального акту державного підприємства «Донецька залізниця» спірне майно було передано на праві господарського відання публічному акціонерному товариству «Українська залізниця». Правою підставою для передачі майна стала постанова Кабінету Міністрів України № 604 від 12.11.2014, якою передбачено, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщено на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, а відображається в балансі і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання.

Право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами (ч. 1 ст. 136 ГК України).

Отже дії щодо закріплення майна за суб`єктом підприємництва на праві господарського відання є розпорядчим актом власника і стосується його правомочності щодо розпорядження майном, яка, як зазначено вище, поряд з володінням і користуванням, формує право власності у суб`єктивному розумінні.

Суб`єктами права власності, тобто особами, які здійснюють ці правомочності, виходячи з приписів ст. 318 ЦК України, є фізичні і юридичні особи, Український народ, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти цивільного права.

Фізичні і юридичні особи є суб`єктами права приватної власності (ст. 325 ЦК України). Натомість державною власністю є майно, яке належить державі України і від імені та в інтересах якої це право здійснюють відповідно органи державної влади (ст. 326 ЦК України).

Виходячи з рівності усіх суб`єктів права власності перед законом (ч. 2 ст. 318 ЦК України), врегульований порядок здійснення права власності (ст. 319 ЦК України) не поширює компетенції органів державної влади на об`єкти права приватної власності. З огляду на це постанова Кабінету Міністрів України № 604 від 12.11.2014 щодо спірного майна не є розпорядчим актом власника, на підставі якого у публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» виникло речове права щодо спірного майна.

Таким чином, акціонерне товариство «Українська залізниця» володіє майном, що є власністю позивача, поза його волею, і таке володіння не засновано на тих підставах, які за законом надають право здійснення павомочностей щодо майна.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

Здійснення права власності полягає у володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Отже, повнота панування власника над річчю означає можливість здійснення з цією річчю будь-яких дій. Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.

Виходячи з вагомості права власності поряд з іншими цивільним правами, законом встановлена його непорушність (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до цієї ж норми закону ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 ЦК України).

Таким чином, позитивний аспект права власності означає можливість реалізації прав на річ (майно) без участі всіх інших осіб, а негативний - усунення всіх інших осіб від речі і захист її від всіх цих осіб.

Під захистом права власності у цивільному праві розуміється низка передбачених заходів, що вживаються у випадках порушення цього права та спрямовані на захист і відновлення власності.

Заходи, за допомогою яких цивільне право забезпечує захист відносин власності, поділяються на речово-правові та зобов`язально-правові.

Речово-правові заходи спрямовані безпосереднього на захист права власності як абсолютного права. Вони захищають повноваження власника на володіння, користування та розпорядження майном, яке є індивідуально-визначеним та існує в натурі за умови, що порушення права власності не пов`язано з невиконанням зобов`язань, що існували між власником та особою, яка порушила його права.

У системі правових норм, що регулюють цивільно-правовий захист права власності, центральне місце займають норми, які передбачають такий речово-правовий спосіб захисту права, як витребування майна із чужого незаконного володіння - віндикація. Відповідно до закріпленого у статті 387 Цивільного кодексу України загального правила власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Під незаконним володінням розуміється фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави, або правова підстава якого відпала, або правова підстава якого недійсна.

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник, а відповідачем - має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 19.06.2019 по справі № 911/604/18.

Наведене у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість вимог позивача, як власника майна, про витребування у акціонерного товариства «Українська залізниця», що володіє цим майном без правової підстави, тобто неправомірно.

Вирішуючи питання позовної давності суд виходить з такого.

Позовна давність - це строк, у межах якого може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальний строк позовної давності встановлений тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Він застосовується як загальне правило всіх вимог цивільно-правового характеру, якщо тільки для окремих видів вимог не передбачено спеціального строку позовної давності.

За загальним правилом перебіг позовної давності (загальної або спеціальної) починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Презумпція можливості та обов`язку власника знати про стан своїх майнових прав, яка заснована на засадах здійснення права власності, зокрема щодо того, що власність зобов`язує, при порушенні абсолютних прав власника, на відміну від відносних (зобов`язальних) правовідносин, не виключає можливого розриву у часі між самим фактом порушення права і моментом, коли особа, чиє право порушено, дізналася про це. Не маючи уявлень про порушника права (відповідача), потерпіла особа не має процесуальної можливості звернутися з позовом до суду, а отже, і захистити власні права й охоронювані законом інтереси.

Оскільки вимоги позивача до відповідача пов`язані з захистом абсолютного права (права власності), і між сторонами відсутні зобов`язальні відносини, для початку перебігу позовної давності не достатньо встановлення закінчення строків лізингу. Тільки встановлення у сукупності цього моменту з моментом обізнаності позивача про особу фактичного володільця майна є початком відліку строку позовної давності.

Наявні матеріали свідчать, що позивач довідався про перебування майна у відповідача тільки у 2019 році (акти з 05.04.2019 по 02.08.2019 про виявлення предметів лізингу у відокремлених підрозділів акціонерного товариства «Українська залізниця»: філія «Центр діагностики залізничної інфраструктури» AT «Українська залізниця», структурний підрозділ «Маріупольська дистанція сигналізації та зв`язку» РФ «Донецька залізниця» AT «Українська залізниця»; виробничий структурний підрозділ «Донбаський центр механізації колійних робіт» філія «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» AT «Українська залізниця», структурний підрозділ «Слов`янське локомотивне депо» РФ «Донецька залізниця» AT «Українська залізниця»; інформація про поточну дислокацію вагонів станом на 18.06.2019).

Постанова Кабінету Міністрів України № 604 від 12.11.2014, яка носить публічний і загальнодоступний характер, не є документом, що містить інформацію про перелік майна (його індивідуальні ознаки), що передавалось від державного підприємства «Донецька залізниця» публічному акціонерному товариству «Українська залізниця», тим більше, що її правове регулювання не поширюється на майно, що є приватною власністю. Докази участі позивача у процесі передачі майна від державного підприємства «Донецька залізниця» публічному акціонерному товариству «Українська залізниця», рівно як і докази обізнаності позивача до 2019 року про знаходження спірного майна у відповідача, також відсутні.

Отже, перебіг позовної давності розпочинається з 2019 році і на час звернення з позовом не сплив.

З огляду на це позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю позов приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» до акціонерного товариства «Українська залізниця».

Витребувати у акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680, код 40075815) на користь приватного підприємства «ТІ ЕР EC ЛІЗИНГ» (вул. Велика Житомирська, 20-А, офіс 1, м. Київ, 01001, код 34356910) таке майно:

НазваРік вводу в експлуатацію підприємствомКількість шт.Дата побудовиМарка, модель
1№ 04822946 - пасажирський вагон плацкарт модель 61- 4194.861-4194.07
2№ 04822987 - пасажирський вагон плацкарт модель 61-4194.861-4194.08
3№ 04823001 - пасажирський вагон плацкарт модель 61- 4194.861-4194.09
4№ 04823027 - пасажирський вагон плацкарт модель 61- 4194.861-4194.10
5№ 04823050 - пасажирський вагон плацкарт модель 61- 4194.861-4194.11
6№ 04822979 - пасажирський вагон плацкарт модель 61- 4194.961-4194.12
7№ 04805875 - пасажирський вагон СВ модель 61-4174.961-4174.03
8№ 04805883 - пасажирський вагон СВ модель 61-4174.961-4174.03
9вагон-колієвимірювач КВЛ-П2.1 08вагон-колієвимірювач КВЛ-П2.1 089
10вагон-дефектоскоп ВД-1МТ5К 08вагон-дефектоскоп ВД-1МТ5К046
11планувальник баласту СПЗ-5/UA 09планувальник баласту СПЗ-5/UA 005
12склад для забруднювачів СЗ-160-4 №8склад для забруднювачів СЗ-160- 4 №52
13склад для забруднювачів СЗ-240-6 №8склад для забруднювачів СЗ-240- 6 №53
14тепловоз ТЭМ 18 №08тепловоз ТЭМ18 №234
15склад для забруднювачів СЗ-240-6 №58 200812008склад для забруднювачів СЗ-240-6 №58
16сповільнювачі № 414, 465, 08сповільнювачі № 414, 465, 445
17RM-80 №08 (щебенеочисні машини RM- 80 UHR (машина для глибокої очистку щебню)200812008RM-80 №08

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680, код 40075815) на користь приватного підприємства «ТІ ЕР EC ЛІЗИНГ» (вул. Велика Житомирська, 20-А, офіс 1, м. Київ, 01001, код 34356910) 672350 грн. судового збору.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України».

Повний текст рішення складено 06.04.2020.

Суддя С. А. Ковтун