ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. Справа №914/2129/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Гриців В.М.

Зварич О.В.

за участю секретаря судового засідання Кіри М.С.

розглянув матеріали апеляційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова № 207 від 20.01.2020 (вх. № 01-05/332/20 від 22.01.2020)

на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 24.12.2019 (суддя Горецька З.В., повний текст складено 26.02.2019)

у справі № 914/2129/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТзОВ) «Санком-Львів», м. Львів

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, м. Львів

про стягнення 71 887,51 грн. (згідно заяви про зменшення позовних вимог 66 689,50 грн.)

за участю представників:

від позивача: адвокат Мартинович С.В. (ордер в справі);

від відповідача: не з`явився (належно повідомлений).

1. Розгляд справи

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

Судове засідання фіксувалось за допомогою технічних засобів звукозапису, згідно з ст. 222 ГПК України.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Відповідач участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив. Належним чином повідомлений, що підтверджується реєстром вихідної кореспонденції Західного апеляційного господарського суду та інформацією з офіційного веб сайту Укрпошти № 501.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що в силу положень ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто при відсутності уповноваженого представника відповідача.

3. Короткий зміст позовних вимог.

3.1. 18.10.2019 року Тзов «Санком-Львів» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог) до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова про стягнення 66 689,50 грн. згідно договору про надання послуг щодо накопичення та вивезення твердих побутових відходів.

4. Короткий зміст рішення та додаткового рішення суду першої інстанції.

4.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.12.2019 року у справі №914/2129/19 (з врахуванням ухвали від 10.12.2019 року про виправлення описки) позов задоволено. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Львів" заборгованість в розмірі 66 689,50 грн., а також 1 782,10 грн. судового збору.

4.2. 10.12.2019 року ТзОВ «Санком-Львів» звернулось до Господарського суду Львівської області із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 914/2129/19 про вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

4.3. Додатковим рішенням (оскаржується в апеляційному порядку) Господарського суду Львівської області від 24.12.2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком - Львів " про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Львів" - 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

4.4. При прийнятті додаткового рішення суд врахував співмірність ціни позову та розміру наданих позивачем адвокатських послуг, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, відсутність клопотання відповідача про зменшення суми витрат на правничу допомогу.

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи сторін у справі.

5.1. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова не погоджується з ухваленим додатковим рішенням суду, заперечує оплату праці адвоката в розмірі 10 000,00 грн. Зокрема зазначає, що КЕВ м. Львова належить до державного сектору і його фінансування залежить від Міністерства оборони України. Відповідно витрати на професійну правничу допомогу буде відшкодовано з Державного бюджету, що принесе додаткові збитки нашій державі. Крім того, на думку скаржника, заявником не надано обгрунтованих доказів понесених витрат, пов язаних з розглядом даної справи. Скаржник вважає, що фактично виконана адвокатом ТзОВ «Санком-Львів» - Мартинович С.В. робота у даній справі не є істотною за витратами праці на неї, ні за своїм змістом. Просить змінити додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 24.12.2019 року у справі № 914/2129/19 в частині зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

5.2. ТзОВ «Санком-Львів» у письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, стверджує, що докази понесення витрат позивачем на професійну правову допомогу є у матеріалах справи, зокрема, це підписаний двома сторонами акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 18 жовтня 2019 року та платіжне доручення від 17 жовтня 2019 року. Вказує, що на час прийняття судом першої інстанції додаткового рішення перелік усіх робіт, який був зазначений у акті приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), був виконаний. На думку позивача, фактичний обсяг наданої правової допомоги був значно більшим, ніж було обумовлено, а саме: підготовка заяви про зменшення позовних вимог, заяви про поновлення строку на її подання, заяви про винесення додаткового рішення у справі та інше. Просить апеляційну скаргу КЕВ м. Львова залишити без задоволення, додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 24.12.2019 року - без змін.

6. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

За приписами ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і надавали пояснення, не ухвалено рішення. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З аналізу наведеної норми права вбачається, що додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у позовній заяві (першій заяві по суті) зазначив попередній розрахунок суми судових витрат: розмір судового збору за подання цього -1 921,00 грн., вартість витрат на професійну правничу допомогу - 10 000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Часинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу унормовано витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 названої статті для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. ст. 129 ГПК України).

Частиною 5 названої статті передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

В матеріалах даної справи міститься копія договору про надання правової допомоги № 2 від 03.10.2019 року, укладеного між Адвокатським Бюро «Мартиновича» (Виконавець) та ТзОВ «Санком-Львів» (Клієнт), копія Акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 18.10.2019 року згідно вищеназваного договору про надання правової допомоги, в якому зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу становлять 10 000,00 грн., копія платіжного доручення № 7098 від 17.10.2019 року. Інтереси позивача в судових засіданнях представляв адвокат Мартинович С.В., згідно ордеру серії ВС №1005069 (а.с. 19, 20, 21, 23, 24).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Отже, суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).

Будь-які дії учасника господарської справи, пов`язані із її розглядом судом, зокрема, явка в судове засідання, участь у судовому засіданні, відправлення документів є процесуальною дією в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, а відтак, і витрати, понесені такою стороною, відносяться до складу судових витрат.

Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жодний з названих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню у взаємозв`язку з обставинами кожного конкретного випадку.

За приписами статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що заявником не надано обгрунтованих доказів понесених витрат з розглядом даної справи. Як встановлено судами, докази понесених витрат на професійну правову допомогу наявні у матеріалах справи, зокрема це підписаний двома сторонами акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 18.10.2019 року та платіжне доручення № 7098 від 17.10.2019 року.

З огляду на вищенаведені норми права колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи додаткове рішення у даній справі діяв в межах та у спосіб передбачений ст. ст.123, 126, 244 ГПК України врахувавши співмірність ціни позову та розміру наданих позивачем адвокатських послуг, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, відсутність клопотання відповідача про зменшення суми витрат на правничу допомогу, а отже дійшов правомірного висновку про відшкодування позивачу витрат на оплату послуг адвоката, та стягнення з відповідача на користь позивача витрати за послуги адвоката в розмірі 10 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в додатковому рішенні Господарського суду Львівської області від 24.12.2019 року у справі №914/2129/19.

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 ГПК України, для скасування додаткового рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав апеляційним судом не встановлено.

Отже, додаткове рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

8. Судові витрати

Нормами Господарського процесуального кодексу України та Законом України «Про судовий збір» не передбачено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення.

Керуючись, ст. ст. 129, 252, 269, 270, 275, 276, 281 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 24.12.2019р. у цій справі без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.03.2020 року.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Зварич О.В.