ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року Справа № 924/1122/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Юрчук М.І. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

позивача - Москалюк С.А. - в режимі відеоконференції;

відповідача - Богач А.А. - в режимі відеоконференції;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "АСГАРД-ТК" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2019 року (повний текст складено 02.05.2019) у справі №924/1122/18 (суддя Муха М.Є.)

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

до Приватного підприємства "АСГАРД-ТК"

про стягнення 81543815,84 грн, з яких: 35983434,57 грн - прострочена заборгованість по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна; 30247774,11 грн - прострочена заборгованість з винагороди за користування майном; 15312607,16 грн - пеня за порушення грошового зобов`язання

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 24 квітня 2019 року у справі №924/1122/18 позов акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до приватного підприємства "АСГАРД-ТК" про стягнення 81543815,84 грн, з яких: 35983434,57 грн. - прострочена заборгованість по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна; 30247774,11 грн - прострочена заборгованість з винагороди за користування майном; 15 312607,16 грн - пеня за порушення грошового зобов`язання задоволено.

Присуджено до стягнення з приватного підприємства "АСГАРД-ТК" на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 35983434,57 грн - прострочена заборгованість по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна; 30247774,11 грн - прострочена заборгованість з винагороди за користування майном; 15312607,16 грн - пеня за порушення грошового зобов`язання, 672 350,00 грн витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ПП "АСГАРД-ТК" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Хмельницької області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01 липня 2019 року у справі №924/1122/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП "АСГАРД-ТК" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2019 року у справі №924/1122/18. Призначено справу №924/1122/18 до розгляду на 15 липня 2019 року.

12 липня 2019 року на адресу апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 липня 2019 року у справі №924/1122/18, серед іншого, клопотання Приватного підприємства "АСГАРД-ТК" про призначення судової економічної експертизи - задоволено; призначено у справі №924/1122/18 судову економічну експертизу документів фінансово-кредитних операцій, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, місто Київ, вулиця Смоленська, будинок 6). Провадження у справі №924/1122/18 зупинено на час проведення судової експертизи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05 лютого 2020 року у справі №924/1122/18 поновлено провадження у справі №924/1122/18; розгляд апеляційної скарги призначено на 24 лютого 2020 року; зобов`язано позивача та відповідача в трьохденний строк з дня отримання даної ухвали надати письмові пояснення з врахуванням результатів комісійної судово-економічної експертизи.

В письмових поясненнях на висновок експерта за результатами проведення судової економічної експертизи позивач не погоджується з останнім та зазначає, що розрахунок заборгованості з простроченої винагороди за користування майном, наданий позивачем до позовної заяви, є вірним та відповідає умовам договору лізингу.

Відповідач в додаткових поясненнях по справі просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити АТ КБ "Приватбанк" у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та в частині стягнення простроченої заборгованості з винагороди за користування майном.

25 березня 2020 року на адресу апеляційного суду від представника відповідача надійшло клопотання про призначення у справі додаткової експертизи, яке обгрунтоване тим, що у висновку експерта від 29.01.2020 №20914/20915/19-72/3600/3601/20-72 за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи по справі №924/1122/18 експертом не надано відповіді на питання 5, а саме: "Яка заборгованість лізингоодержувача ПП "АСГАРД -ТК" по сплаті АТ КБ "ПриватБанк" пені за Договором фінансового лізингу №4А16064ЛИ від 20.08.2016 (із змінами та доповненнями), станом на 31.01.2019?".

Крім того, заявник зазначає, що позивачем надано детальний розрахунок заборогованості за договором фінансового лізингу №4А16064ЛИ від 20.08.2016, який відрізняється від розрахунку, здійсненого відповідачем.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд призначити у справі №924/1122/18 додаткову судово-економічну експертизу документів фінансово-кредитних операцій, на вирішення якої просить поставити питання: "Який розмір заборгованості станом на 31.01.2019 лізингоодержувача ПП "АСГАРД -ТК" по сплаті АТ КБ "ПриватБанк" пені за Договором фінансового лізингу №4А16064ЛИ від 20.08.2016 (із змінами та доповненнями), укладеним між ПП "АСГАРД -ТК" та АТ КБ "ПриватБанк?".

Безпосередньо в судовому засіданні представник відповідача підтримав вказане клопотання; представник позивача заперечив проти його задоволення, посилаючись при цьому на правомірність розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Відповідно до ст.107 ГПК України, якщо висновок експерта є неповним або неясним, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити додаткову експертизу, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). За наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо) за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам.

Додаткова експертиза призначається судом після розгляду ним висновку первинної експертизи, якщо виявиться, що усунути неповноту або неясність висновку в судовому засіданні шляхом заслуховування експерта неможливо. Висновок експерта визнається неповним, якщо досліджено не всі надані йому об`єкти або не дано вичерпних відповідей на всі поставлені перед експертом питання. Висновок експерта визнається неясним, якщо він викладений нечітко або носить непевний, неконкретний характер.

Враховуючи викладене, колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про призначення у справі №924/1122/18 додаткової судово-економічної експертизи, беручи до уваги пояснення позивача щодо висновку експерта від 29.01.2020 №20914/20915/19-72/3600/3601/20-72 за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи по справі №924/1122/18, не вбачає підстав для його задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, мотивувальну частину рішення Господарського суду Хмельницької області від 24 травня 2019 року у справі №924/1122/18 в частині стягнення пені змінити, в решті рішення залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20 серпня 2016 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" та приватним підприємством "АСГАРД-ТК" (лізингоодержувач/відповідач) був укладений договір фінансового лізингу №4А16064ЛИ (далі - договір), відповідно до п.1.1. якого банк передає лізингоодержувачу майно, лізингоодержувач приймає майно від банка в платне користування, а після виплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені даним договором строки, на умовах фінансового лізингу. У пункті 1.2. договору сторони узгодили, що вартість майна становить: 195 537 673 грн.

За змістом п.3.1. договору передача банком та прийом лізингоодержувачем майна в лізинг здійснюється згідно акту прийому-передачі майна.

Відповідно до розділу 2 договору розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються Додатком №2. Лізингові платежі сплачуються на рахунок, зазначений у п.1.4 цього договору. Лізингоодержувач сплачує банку винагороди на рахунок, зазначений у п.1.4 цього договору: винагороду за відкриття рахунку "Фінансовий лізинг (оренда) у розмірі 500,00 гривень 00 копійок у день укладення цього договору; відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 12 (дванадцять) % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений в Додатку 2. У випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 24 % річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості Майна, згідно Додатку №2. Лізингоодержувач сплачує Банку на відповідний рахунок, зазначений у п.1.4 цього договору, винагороду за користування майном отриманим в лізинг.

Розрахунок винагороди здійснюється 25-го числа кожного поточного місяця, починаючи з дати прийому-передачі майна у лізинг. Нарахування та сплата винагороди здійснюється щомісячно з 25-го числа по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу, зазначений в Додатку 2, або дату остаточного погашення заборгованості за цим договором у день дострокового повного виконання зобов`язань за цим договором. У випадку несплати винагороди за користування майном, отриманим в лізинг, у зазначений термін, винагорода вважається простроченою.

Після першого розрахунку винагороди за період з дати надання майна у лізинг, подальший розрахунок винагороди у наступних періодах відбувається згідно зазначеної формули, де наступні обороти після попереднього розрахунку розглядаються як початкові "п" і "і" набувають нові первинні значення, а до значення "Аі" за перший день в історії кожного наступного періоду розрахунку додається сума не погашеного вхідного залишку заборгованості за предмет лізингу на цю дату. При від`ємному значенні, сума винагороди "V" сплаті не підлягає. Сплата винагороди за користування майном отриманим в лізинг здійснюється в українській гривні.

Банк має право в односторонньому порядку змінити розмір винагород та/або платежів по відшкодуванню інших витрат банка, пов`язаних з виконанням цього Договору при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); збільшенні ставок, чинних на момент укладання цього договору податків, зборів та інших передбачених чинним законодавством України платежів, що мають відношення до Майна або до визначення розміру лізингової плати. При цьому банк направляє лізингоодержувачу письмове повідомлення про зміну розміру винагород та/або платежів по відшкодуванню інших витрат банка протягом 7 календарних днів з дати зміни (п.п. 2.3.4., 2.4 договору).

У пункті 7.1. договору сторони визначили, що у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, по сплаті винагороди, останній сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Строк дії договору встановлено з дати його підписання і до 25.07.2024р. (п. 9.1. договору).

В п.10.4. договору зазначено, що останній укладений/підписаний із використанням електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ "КБ "Приватбанк" в порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 11.02.2013, укладеної між сторонами.

Сторонами також підписано додатки до договору фінансового лізингу, а саме: додаток №1 (найменування нерухомого майна - предмету фінансового лізингу); додаток №2 (графік лізингових платежів); додаток №3 (акт №1 прийому-передачі майна); додатки складено із використанням електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ "КБ "Приватбанк" в порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 11.02.2013, укладеної між сторонами.

Сторонами також підписано додаткову угоду про внесення змін у п.п. 2.3.4. основного договору; додаткову угоду про внесення змін у п.п. 2.3.2, 2.3.3. основного договору (додаткові угоди складено із використанням електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ "КБ "Приватбанк" в порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 11.02.2013, укладеної між сторонами).

Сторонами також підписано та скріплено печатками сторін додаткову угоду від 22.08.2016р. про внесення змін у п.п. 1.4, 2.3.4, 6.2.11. основного договору та від 25.08.2016р. про внесення змін у п.п. 4.2., 6.2. основного договору.

Графіком лізингових платежів (додаток №2 до договору) сторони передбачили 85 періодів сплати лізингових платежів, які починаються із 25 вересня 2016 року та закінчуються 25 липня 2024 року. Дата кожного лізингового платежу припадає на 25 число кожного поточного місяця.

На виконання умов договору між сторонами підписаний акт прийому-передачі майна на загальну суму 195 537 673,00 грн, згідно якого ПАТ "КБ "Приватбанк" (позивач) на праві власності передав, а ПП "АСГАРД-ТК" (відповідач) прийняв у платне володіння та користування предмет лізингу - будинок з основними засобами, сім автозаправних станцій,

Натомість, відповідач, в порушення умов договору, зобов`язання щодо сплати щомісячних лізингових платежів виконував не в повному обсязі та з порушенням встановлених додатком №2 "Графік лізингових платежів" до договору №4А16064ЛИ строків.

На повідомлення АТ "КБ "Приватбанк" від 06.10.2017, від 08.11.2017 та від 05.07.2018 з вимогою сплатити наявну заборгованість ПП "АСГАРД-ТК" відповіді не надав, розрахунків не здійнив.

Враховуючи викладене, АТ "КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом про стягнення з ПП "АСГАРД-ТК" заборгованості в розмірі 81543815,84 грн, з яких: 35983434,57 грн - прострочена заборгованість по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна, 30247774,11 грн - прострочена заборгованість з винагороди за користування майном, 15 312607,16 грн - пеня за порушення грошового зобов`язання (згідно заяви про збільшення позовних вимог).

Відповідно до ст. 806, 807, 809 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Не можуть бути предметом договору лізингу земельні ділянки та інші природні об`єкти, а також інші речі, встановлені законом. Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета договору лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг", сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Статтею 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що Лізингодавець зобов`язаний: 1) у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; 2) попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров`я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним; 3) відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу; 4) відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором.

Згідно ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов`язаний: 1) прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору; 2) відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу, підтримувати його у справному стані; 3) своєчасно сплачувати лізингові платежі; 4) надавати лізингодавцеві доступ до предмета лізингу і забезпечувати можливість здійснення перевірки умов його використання та утримання; 5) письмово повідомляти лізингодавця, а в гарантійний строк і продавця предмета, про всі випадки виявлення несправностей предмета лізингу, його поломок або збоїв у роботі; 6) письмово повідомляти про порушення строків проведення або непроведення поточного чи сезонного технічного обслуговування та про будь-які інші обставини, що можуть негативно позначитися на стані предмета лізингу, - негайно, але у будь-якому разі не пізніше другого робочого дня після дня настання вищезазначених подій чи фактів, якщо інше не встановлено договором; 7) у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором. Умови ремонту і технічного обслуговування предмета лізингу можуть визначатися окремим договором. Лізингоодержувач може мати інші права та обов`язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та нормативно-правових актів.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судами обох інстанцій, строки оплати лізингових платежів узгоджені сторонами в графіку лізингових платежів, що є додатком до договору, і містить чіткі дати оплати кожного платежу.

Як вже зазначалося вище, відповідач сплачував лізингові платежі, що підтверджується банківськими виписками, однак не у повному обсязі згідно графіку платежів, затвердженого обома контрагентами, в зв`язку з чим позивачем нараховано до сплати 35983434,57 грн простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна, 30247774,11 грн простроченої заборгованості з винагороди за користування майном та 15 312607,16 грн пені за порушення грошового зобов`язання.

Відповідач в суді апеляційної інстанції заперечив щодо правильності зробленого позивачем розрахунку простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна, простроченої заборгованості з винагороди за користування майном, пені за порушення грошового зобов`язання за Договором фінансового лізингу №4А16064ЛИ від 20.08.2016.

Враховуючи викладене та зважаючи на складність розрахунку сум, які є предметом позову, необхідність дослідження значного обсягу первинних фінансових документів та їх співставлення, у тому числі на відповідність умовам договору фінансового лізингу, що потребують спеціальних економічних знань, для дослідження документів фінансово- кредитних операцій за договором фінансового лізингу №4А16064ЛИ від 20.08.2016, що становлять суму позову, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 липня 2019 року призначено у справі №924/1122/18 судову економічну експертизу документів фінансово-кредитних операцій, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення експертизи поставлено наступні запитання:

- Чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" розмір заборгованості за Договором фінансового лізингу №4А16064ЛИ від 20.08.2016 (із змінами та доповненнями) станом на 31.01.2019 по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна у розмірі 35 983 434,57 грн, заборгованості з винагороди за користування майном у розмірі 30 247 774,11 грн та пені за порушення грошового зобов`язання у розмірі 15 312 607,16 грн.?

- Чи відповідає наявний у матеріалах справи №924/1122/18 наданий АТ КБ "Приватбанк" розрахунок заборгованості "АСГАРД-ТК" перед банком станом на 31.01.2019 умовам укладеного між вказаними сторонами Договору фінансового лізингу №4А16064ЛИ від 20.08.2016 (із змінами та доповненнями) щодо заборгованості по лізингових платежах, заборгованості по винагороді за користування предметом лізингу та пені?

- Який розмір заборгованості станом на 31.01.2019 лізингоодержувача Приватного підприємства "АСГАРД-ТК" перед АТ КБ "ПриватБанк" з прострочених лізингових платежів за Договором фінансового лізингу №4А16064ЛИ від 20.08.2016 (із змінами та доповненнями), укладеним між ПП "АСГАРД-ТК" перед АТ КБ "ПриватБанк"?

- Який розмір заборгованості лізингоодержувача ПП "АСГАРД-ТК" перед АТ КБ "ПриватБанк" з простроченої винагороди за користування майном за Договором фінансового лізингу №4А16064ЛИ від 20.08.2016 (із змінами та доповненнями), укладеним між ПП "АСГАРД-ТК" перед АТ КБ "ПриватБанк" станом на 31.01.2019?

- Який розмір заборгованості станом на 31.01.2019 лізингоодержувача ПП "АСГАРД-ТК" по сплаті АТ КБ "ПриватБанк" пені за Договором фінансового лізингу №4А16064ЛИ від 20.08.2016 (із змінами та доповненнями), укладеним між ПП "АСГАРД-ТК" перед АТ КБ "ПриватБанк?"

Згідно Висновку експерта за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи №20914/20915/19-72/3600/3601/20-72 від 29.01.2020 (далі - Висновок експерта) наявний у матеріалах справи №924/1122/18, наданий АТ КБ "Приватбанк", розрахунок заборгованості ПП "АСГАРД-ТК" перед банком станом на 31.01.2019р.: - по заборгованості по лізингових платежах відповідає умовам укладеного між вказаними сторонами Договору фінансового лізингу №4А16064ЛИ від 20.08.2016р. (із змінами та доповненнями); - по заборгованості по винагороді за користування предметом лізингу не відповідає умовам договору фінансового лізингу №4А16064ЛИ від 20.08.2016р. в частині зарахувань лізингових платежів в погашення заборгованості; - по пені за порушення грошового зобов`язання документально підтвердити не видається за можливе.

Згідно наданих документів заборгованість лізингоодержувача ПП "АСГАРД-ТК" перед АТ КБ "Приватбанк" з прострочених лізингових платежів за Договором фінансового лізингу №4А16064ЛИ від 20.08.2016р. (із змінами та доповненнями) станом на 31.01.2019р. документально підтверджується у розмірі 53 983 434,57 грн.

Згідно наданих документів заборгованість лізингоодержувача ПП "АСГАРД-ТК" перед АТ КБ "Приватбанк" з простроченої винагороди за користування майном за Договором фінансового лізингу №4А16064ЛИ від 20.08.2016р. (із змінами та доповненнями) станом на 31.01.2019р. розрахунково підтверджується у розмірі 30 134 610,73 грн.

Заборгованість лізингоодержувача ПП "АСГАРД-ТК" по сплаті АТ КБ "Приватбанк" пені за Договором фінансового лізингу №4А16064ЛИ від 20.08.2016р. (із змінами та доповненнями) станом на 31.01.2019р. документально підтвердити не видається за можливе з причин, наведених в дослідницькій частині висновку.

При цьому, у вищевказаному Висновку експерта зазначено про те, що розбіжність між даними дослідження та Розрахунком заборгованості, наданого ПАТ КБ "Приватбанк", за відсотками (винагороди за користування майном) у розмірі 113 163,38 грн (30 247 774,11 - 30 134 610,73) виникла внаслідок того, що згідно Розрахунку заборгованості банком суми погашення лізингових платежів зараховувались на наступний календарний день, а не в день погашення, хоча умовами договору це не передбачено. Щодо розміру заборгованості по пені за порушення грошового зобов`язання, експертом зазначено, що документально підтвердити розмір заборгованості по сплаті пені у сумі 15 312 607,16 грн, визначений в Розрахунку ПАТ КБ "Приватбанк", станом на 31.01.2019р. за договором фінансового лізингу №4А16064ЛИ від 20.08.2016р., не видається за можливе, оскільки в наданому банком Розрахунку заборгованості відсутній детальний розрахунок пені окремо по кожному виду зобов`язань, а лише в межах однієї суми. Крім того, не видається за можливе обґрунтувати базу для нарахування пені за несвоєчасне погашення відсотків, оскільки в Розрахунку не міститься детального опису (даних) щодо розміру відсотків, винесених на прострочення.

Згідно зі ст.104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.86 цього Кодексу.

При цьому слід зазначити, що статтею 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст.ст. 1066 - 1068 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом, та за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з пунктом 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження у разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж зазначені, строки виконання доручень клієнтів.

Статтею 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено відповідальність банків перед платником та отримувачем за порушення банком строків виконання доручень клієнтів.

З урахуванням викладених норм та за умовами договору банківського обслуговування, саме на відповідача та банк відповідача покладаються наслідки несвоєчасного зарахування коштів з поточного рахунку платника на рахунок отримувача, відкритий в АТ КБ "Приватбанк", з метою погашення заборгованості за договором лізингу, а відповідно й нарахування винагороди за користування предметом лізингу за фактичну кількість днів користування лізингом є правомірним, а звільнення від сплати зазначеної винагороди за період перебування коштів в розпорядженні банку платника є неправомірним.

З огляду на вищевикладене, Висновок експерта стосовно того, що розрахунок заборгованості ПП "АСГАРД-ТК" перед банком станом на 31.01.2019р. по заборгованості по винагороді за користування предметом лізингу не відповідає умовам договору фінансового лізингу №4А16064ЛИ від 20.08.2016р. та розрахунково підтверджується у розмірі 30 134 610,73 грн, колегією суддів до уваги не береться.

Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, існує заборгованість відповідача перед позивачем, а наданий позивачем розрахунок заборгованості по лізингових платежах та по винагороді за користування предметом лізингу відповідає умовам договору фінансового лізингу №4А16064ЛИ від 20.08.2016, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна в розмірі 35983434,57 грн та заборгованості з винагороди за користування майном в розмірі 30247774,11 грн, правомірно задоволені судом першої інстанції на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 806, 807, 809 ЦК України.

Крім того, звертаючись з позовом до суду, позивач просив також стягнути з відповідача 15312607,16 грн пені за порушення грошового зобов`язання - несвоєчасну сплату лізингових платежів в рахунок вартості майна та несвоєчасну сплату винагороди за користування майном за період з 27.09.2017 року по 31.01.2019.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові насліди встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання та сплата неустойки.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом та іншими законами та договором.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом частин 1 та 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 7.1. договору сторони узгодили, що у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, по сплаті винагород, лізингоодержувач сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Нарахування пені передбачено пунктом 7.10. договору, згідно з яким нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань здійснюється протягом 15 років від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане лізингоодержувачем.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даними приписами передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Умова договору про нарахування неустойки протягом 15 років з дня, коли зобов`язання повинне бути виконане розцінюється судом як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п.2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

При цьому сторони, користуючись своїми правами відповідно до ст. 611 ЦК України, у договорі погодили нарахування пені - подвійна облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу).

Відповідно до п. 6, 8 Положення про основи процентної політики Національного банку України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 21.04.2016 № 277, облікова ставка Національного банку - ключова процентна ставка Національного банку, яка є основним індикатором змін у грошово-кредитній політиці та орієнтиром вартості залучених та розміщених грошових коштів для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку. Рішення щодо розміру облікової ставки затверджується Правлінням Національного банку України на засіданні з питань монетарної політики на підставі пропозицій Департаменту монетарної політики та економічного аналізу після обговорення на засіданні Комітету з монетарної політики.

Облікова ставка НБУ визначається у відсотках річних, а тому математично обчислення облікової ставки в розрізі одного дня здійснюється шляхом поділу розміру облікової ставки (річної процентної ставки) на 365 днів. При цьому, оскільки розмір пені визначено у відсотках річних, для обчислення суми пені необхідним є переведення величини, вираженої у відсотковому відношенні в абсолютну величину, що потребує ділення першої на 100. Результатом такої математичної операції є розмір частки суми заборгованості, що підлягає сплаті за річний період прострочення.

Таким чином, математично правильною формулою обчислення пені відповідно до п.п. 7.1, 7.10 Договору є наступна: Пеня (?Р) = s * р% * Q, де: ?Р - сума пені; s - сума заборгованості; р% - ставка пені (у відсотках за день прострочення); Q - кількість днів прострочення випливає із частини 3 ст. 549 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості по сплаті лізингових платежів, відсоткової винагороди за користування майном та суми пені), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, оскільки це є процесуальним обов`язком суду.

Як вбачається з наданого позивачем в суді апеляційної інстанції детального розрахунку заборгованості, пеня розрахована позивачем виходячи з 360 днів у році, а не з 365/366, що суперечить умовам п.7.1. укладеного між сторонами договору.

На вказане судом першої інстанції не було звернуто уваги, і як наслідок останньому не було надано належної правової оцінки.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 у справі №924/1122/18, серед іншого, зобов`язано позивача протягом трьох днів з дня отримання копії даної ухвали надати суду розрахунок заборгованості за договором №4А16064ЛИ від 20.08.2016 станом на 31.01.2019 з врахуванням суми погашення лізингових платежів в день їх погашення, з зазначенням дати та суми погашення лізингових платежів, та здійснити перерахунок пені, виходячи з 365/366 днів, із зазначенням суми заборгованості з відсоткової винагороди, на яку здійснюється нарахування пені. Запропоновано відповідачу протягом трьох днів з дня отримання копії даної ухвали надати суду контррозрахунок заборгованості за договором №4А16064ЛИ від 20.08.2016.

Вимоги даної ухвали позивачем виконано не було. Відповідачем, в свою чергу, на виконання даної ухвали було надано власний контррозрахунок заборгованості, відповідно до якого розмір пені за порушення строків розрахунків становить 8 363 519,66 грн.

Однак, даний розрахунок колегією суддів до уваги не береться, оскільки відповідачем обраховано пеню лише на прострочену заборгованість з винагороди за користування майном та виходячи з 360 днів у році, а не з 365/366.

З огляду на вимоги ст.86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Враховуючи викладене, колегія суддів, здійснивши розрахунок пені на прострочену заборгованість по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна та на прострочену заборгованість з винагороди за користування майном самостійно, встановила, що її розмір складає 15 633 013,27 грн, що є більшим розміру пені, заявленого позивачем до стягнення.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору фінансового лізингу та зважаючи, що п.п. 7.1,7.10 договору передбачена майнова відповідальність, колегія суддів прийшла до висновку, що стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 15 312 607,16 грн (за розрахунком позивача), оскільки суд відповідно до частини другої статті 237 ГПК України не може виходити за межі позовних вимог.

При цьому, посилання скаржника на те, що судом першої інстанції неправомірно відхилено клопотання про зменшення розміру пені колегією суддів до уваги не беруться з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Апелянт звертає увагу суду на ту обставину, що усвідомлюючи тимчасову неможливість своєчасної та повної сплати суми лізингових платежів по договору фінансового лізингу він неодноразово звертався до позивача з проханням переглянути розмір лізингових платежів в бік зменшення та надати згоду на передачу майна в сублізинг.

Слід зазначити, що укладаючи договір фінансового лізингу сторони погодили умову про заборону передавати в сублізинг предмет договору без згоди позивача. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Тобто, відповідач не був позбавлений можливості відмовитись від укладення договору на невигідних для себе умовах.

Слід зазначити, що відповідно до ст.42 Господарського кодексу України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична господарська діяльність, яка здійснюється на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Договором фінансового лізингу №4А16064ЛИ від 20.08.2016 банк наділений правом надавати згоду на передачу майна у сублізинг, однак це не є безумовним обов`язком та реалізується позивачем на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст.277 ГПК України).

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог, однак з підстав, викладених у мотивувальній частині даної постанови апеляційної інстанції, з огляду на що рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені підлягає зміні, в решті рішення слід залишити без змін.

При цьому, судові витрати, передбачені ст.123 ГПК України, у відповідності до вимог ст.129 ГПК України залишаються за відповідачем.

Керуючись ст.ст. 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "АСГАРД-ТК" залишити без задоволення.

2. Мотивувальну частину рішення Господарського суду Хмельницької області від 24 травня 2019 року у справі №924/1122/18 в частині стягнення пені змінити, виклавши останню в редакції даної постанови. В решті рішення залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Справу №924/1122/18 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "06" квітня 2020 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Миханюк М.В.