ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"06" квітня 2020 р. Справа№ 910/11540/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Тищенко О.В.

Станіка С.Р.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 13.02.2020 (повний текст рішення складено 17.02.2020)

у справі № 910/11540/19 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ASCO d.o.o.»

до 1. Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України

2. Головного управління Державної фіскальної служби України

в Закарпатській області

3. Державної казначейської служби України

про відшкодування шкоди у розмірі 12 750,68 євро (358 252,03 грн.)

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі №910/11540/19 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного бюджету України (Державна казначейська служба України) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ASCO d.o.o.» матеріальну шкоду в сумі 12 750, 68 євро та 5 684, 86 грн. судового збору.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, Закарпатська митниця Державної фіскальної служби України оскаржила його в апеляційному порядку, просила скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної заяви, а також заявила клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої просила доручити Господарському суду Закарпатської області.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями 30.03.2020 справу № 910/11540/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Тищенко О.В., Станік С.Р.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, додані до неї документи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України підлягає залишенню без руху.

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 258 ГПК України у чинній редакції до апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і в справі немає підтвердження його повноважень.

Відповідно до ст. 131-2 Конституції України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30.09.2016, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Згідно пп. 11 п. 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення» № 390-IX від 18.12.2019, який набрав чинності 29.12.2019, внесено зміни, у тому числі, до ч.ч. 3, 4 ст. 56 ГПК України, які розширюють можливості самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення.

За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 56 ГПК України (в редакції вищезгаданого Закону № 390-IX від 18.12.2019) юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника».

Таким чином, прийнятий Закон визначає поняття «самопредставництва юридичної особи» шляхом закріплення такого права не лише за керівником, членом виконавчого органу юридичної особи, а для держави та територіальної громади - за керівником відповідного органу, а і за іншими уповноваженими особами.

Працівник органу державної влади, органу місцевого самоврядування підтверджує право на звернення від імені такого органу в порядку самопредставництва, для чого надає суду:

- витяг з контракту, в якому визначено, що особа має повноваження представляти орган державної влади, орган місцевого самоврядування в суді в конкретній судовій справі без окремого доручення; або

- оригінал або копію трудового договору (акту про призначення), або оригінал посвідчення та витяг з посадової інструкції, в якій визначено, що особа має повноваження представляти орган державної влади, орган місцевого самоврядування в суді без окремого доручення керівника; та

- окреме доручення (резолюція) керівника, в якому визначено повноваження особи представляти інтереси державного орган, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування в суді в конкретній судовій справі, якщо посадовою інструкцією або контрактом не передбачено права такої особи представляти інтереси юридичної особи без такого доручення.

Виключно довіреність, за відсутності інших передбачених ч. 4 ст. 56 ГПК України доказів (статуту, положення, трудового договору, контракту тощо) не є доказом, що відповідна особа уповноважена діяти від імені відповідного органу місцевого самоврядування та державної влади в порядку самопредставництва. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд (ухвали від 21.01.2020 у справі № 924/440/19 та від 07.02.2020 у справі № 07.02.2020).

Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження.

Як встановлено апеляційним судом, апеляційна скарга від імені Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України підписана представником Пензовим С.В., на підтвердження повноважень якого на самопредставництво юридичної особи долучено копію наказу про персональний склад комісії з реорганізації, однак не додано доказів, що Пензов С.В. обіймає зазначену в наказі посаду, а також доказів, які дозволяють встановити обсяг повноважень цієї посадової особи (статут, положення, трудовий договір (контракт).

До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 258 цього Кодексу, застосовуються приписи ст. 174 цього Кодексу (ч. 2 ст. 260 ГПК України ).

У свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 174 ГПК України передбачено, що встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 162, 164, 172 цього Кодексу, суддя протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За змістом ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою (ч. 4 ст. 174 ГПК України).

За таких обставин, апеляційна скарга Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі № 910/11540/19 підлягає залишенню без руху для усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, а саме, подання (надсилання) до Північного апеляційного господарського суду доказів на підтвердження посадового становища особи, яка підписала апеляційну скаргу, а також доказів, які дозволяють встановити обсяг повноважень цієї посадової особи.

Керуючись ст.ст. 174, 234, 258, 260 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі № 910/11540/19 залишити без руху, надавши скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали, але не пізніше 24.04.2020.

Попередити Закарпатську митницю Державної фіскальної служби України, що у випадку неусунення у встановлений судом термін наведених в мотивувальній частині ухвали недоліків, дану апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді О.В. Тищенко

С.Р. Станік