РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.03.2020Справа № 910/1317/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрлада»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт буд»

про стягнення 38009,87 грн,

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрлада» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт буд» про стягнення 38110,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Договору на технічне обслуговування та ремонт автомобілів №530 від 05.05.2017, в частині своєчасної та повної оплати за виконані роботи, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 14450,55 грн основного боргу. Також, позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню у розмірі 4803,92 грн, штрафу в розмірі 14506,55 грн та 30% річних в розмірі 4349,40 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у поданому до суду відзиві на позов заперечив проти задоволення позовних вимог зазначивши, що в наданому позивачем на підтвердження власних доводів наряді-замовленні міститься підпис технічного директора ТОВ «Моноліт Буд», проте вказаний технічний директор не мав повноважень на прийняття виконаних позивачем робіт. На підставі викладеного відповідач зазначив, що наряд-замовлення підписаний не уповноваженою особою, а відтак позивачем не надано доказів, що роботи були виконані у повному обсязі та у відповідній якості, у зв`язку з чин, на думку відповідача позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також відповідач заперечив проти вимог позивача про стягнення пені зазначивши, що нарахування позивачем пені здійснено за період, що перевищує встановлений чинним законодавством шестимісячний термін. Крім того, відповідач заперечив проти нарахованої позивачем суми штрафу, зазначивши, що одночасне стягнення пені і штрафу суперечить приписам чинного законодавства та Конституції України, оскільки є одним видом цивільно-правової відповідальності, а відтак їх одночасне застосування є неможливим. Також відповідач зазначив, що розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій значно перевищує розмір основної суми заборгованості, що надає можливість для зменшення заявлених до стягнення сум штрафних санкцій.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач у поданій до суду відповіді на відзив проти доводів відповідача заперечив, зазначивши, що відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження доводів, стосовно того, що роботи за спірним договором були прийняті не уповноваженою особою. Також позивач заперечив проти доводів відповідача, щодо неправомірності нарахування пені за період, що перевищує шестимісячний термін, зазначивши, що за умовами укладеного договору сторони погодили можливість нарахування штрафних санкцій протягом трьох років. Разом з тим, позивач зазначив, що нарахування пені та штрафу не суперечить вимогам чинного законодавства. Крім того, позивач заперечив проти зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій.

Разом з тим, в ході розгляду справи, через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог у якій позивач зазначив, що після звернення останнього до суду із даним позовом, відповідачем було здійснено часткову оплату заборгованості на суму 100,55 грн. На підставі викладеного позивач просив суд зменшити розмір заявлених позовних вимог та стягнути з відповідача 14350 грн заборгованості, 4803,92 грн пені, 14506,55 грн штрафу та 4349,40 грн 30% річних.

У відповідності до ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши заяву позивача, судом прийнято до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку із чим має місце нова ціна позову.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.05.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрлада» (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Моноліт буд» (замовник, відповідач) було укладено Договір на технічне обслуговування та ремонт автомобілів №530, відповідно до умов якого, виконавець зобов`язується виконувати роботи по комерційному ремонту та/або технічному обслуговуванню автомобілів (роботи) власником яких є замовник та/або має право володіння і користування автомобілем, а замовник зобов`язується приймати автомобілі після здійснення виконавцем ремонту та/або технічного обслуговування та оплачувати надані послуги у строки та на умовах, що вказані у даному договорі. Перелік автомобілів замовника вказується у Додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору, проте є невичерпним (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.2.2.1 Договору, замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснити розрахунок згідно відповідного наряду-замовлення у строки та на умовах, встановлених у розділі 4 цього договору, та на основі виставленого виконавцем рахунку-фактури.

Згідно з п.3.8 Договору, після виконання робіт, виконавець надає замовнику наряд-замовлення.

У п.3.9 Договору сторони погодили, що по закінченні робіт та підписання наряду-замовлення, автомобіль видається особі, уповноваженій замовником на отримання автомобіля. Підставою для видачі автомобіля є довіреність.

Уповноважений на отримання автомобіля з ремонту представник замовника також зобов`язаний при отриманні автомобіля з ремонту (технічного обслуговування) прийняти виконані виконавцем з ремонту та технічного обслуговування роботи згідно відповідного наряду-замовлення. Особа, уповноважена на прийняття автомобіля з ремонту вважається компетентною з прийняття автомобіля і замовник не має права в подальшому оскаржувати дії свого представника за мотивами його некомпетентності.

Відповідно до п.4.1 Договору, вартість ремонту та/або технічного обслуговування автомобіля складається з вартості нормативного часу роботи помноженого на кількість необхідного нормативного часу, необхідних запчастин витратних матеріалів (використаних) і визначається рахунком-фактурою, який складає виконавець на підставі наряду-замовлення та направляє замовнику.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що оплата за виконані роботи проводиться замовником по факту виконання робіт, в строк, не пізніше 3-х робочих днів після дати підписання наряду-замовлення.

Відповідно до п.5.2 Договору, у разі, коли якість виконаних виконавцем робіт задовольняє замовника, сторони підписують наряд-замовлення.

Згідно з п.6.2 Договору, за прострочення оплати за цим договором, замовник сплачує, окрім відшкодування вартості фактично виконаних робіт, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент порушення Договору, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

За умовами п.6.3 Договору, сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України, і встановлюють її в розмірі тридцяти відсотків. З дня закінчення строків сплати, передбачених розділом 4 договору, вважається, що виконавцем пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та відсотків річних. При затримці платежу виконавець має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошима та інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а замовник зобов`язаний оплатити його в строк не більше 3 (трьох) днів.

Пунктом 6.4 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення замовником оплати відповідного наряду-замовлення згідно умов цього договору більш ніж на 10 (десять) календарних днів замовник зобов`язаний сплатити на користь виконавця штраф у розмірі суми заборгованості.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через три рок від дня, коли це зобов`язання повинне було бути виконане (п.6.5 Договору).

Згідно з п.9.1 Договору, даний договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2017, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

Відповідно до п.9.2 Договору, якщо за 1 (один) місяць до закінчення строку дії цього договору та/або кожного наступного календарного року (при подальшій автоматичній пролонгації договору) жодна із сторін не надішле письмове повідомлення іншій стороні про зміну або небажання продовжувати дію цього договору на інший термін, дія цього договору продовжується на тих же умовах автоматично на кожний наступний календарний рік.

Додатковою угодою №1 від 28.12.2018 сторони погодили внести зміни в п.9.1 договору, виклавши його в новій редакції: «Даний договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2019, а в частині розрахунків до повного їх виконання».

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтями 843, 854 ЦК України встановлено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Як встановлено ч.4 ст.882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до ст.857 Цивільного кодексу України робота виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було виконано роботи по ремонту належного позивачу автомобіля на загальну суму 14506,55 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Наряду-замовлення №УКЗ0029290/УКН0022312 від 24.01.2019.

Вказаний наряд-замовлення підписаний представниками обох сторін та скріплений відповідними печатками обох підприємств. Доказів наявності заперечень відповідача щодо кількості, якості або вартості проведених позивачем ремонтних робіт матеріали справи не містять.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що оплата за виконані роботи проводиться замовником по факту виконання робіт, в строк, не пізніше 3-х робочих днів після дати підписання наряду-замовлення.

Таким чином, підписавши 24.01.2019 зазначений наряд-замовлення на суму 14506,55 грн, відповідач мав протягом 3 робочих днів, тобто до 29.01.2019 оплатити виконані позивачем роботи.

Відповідно до ч.1 ст.853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що виконані позивачем роботи були прийняті відповідачем в повному обсязі.

В той же час, судом відхиляються доводи відповідача стосовно того, що спірний наряд-замовлення підписано неуповноваженою особою, оскільки відповідачем не надано суду доказів того, що особа, яка підписала наряд замовлення, яка є технічним директором ТОВ «Моноліт буд», за поясненнями відповідача, не мала необхідного обсягу повноважень на прийняття відремонтованого автомобіля.

Крім того, про фактичне прийняття відповідачем робіт за спірним договором також свідчать часткові оплати, здійснені відповідачем саме за спірним нарядом-замовленням на загальну суму 156,55 грн.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про виконання позивачем робіт за спірним нарядом-замовленням та прийняття вказаних робіт відповідачем, у зв`язку з чим у відповідача наявна заборгованість за виконані роботи в розмірі 14350 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача основної заборгованості за договором в розмірі 14350 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами п.6.3 Договору, сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України, і встановлюють її в розмірі тридцяти відсотків.

На підставі вказаних норм, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 4349,40 грн тридцяти відсотків річних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що при здійсненні вказаного нарахування позивачем допущено арифметичні помилки, відтак здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення суми суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача 30% річних в сумі 4337,48 грн.

Стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 4803,92 грн та штрафу в сумі 14506,55 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно з п.6.2 Договору, за прострочення оплати за цим договором, замовник сплачує, окрім відшкодування вартості фактично виконаних робіт, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент порушення Договору, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Пунктом 6.4 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення замовником оплати відповідного наряду-замовлення згідно умов цього договору більш ніж на 10 (десять) календарних днів замовник зобов`язаний сплатити на користь виконавця штраф у розмірі суми заборгованості.

Оскільки відповідачем допущено прострочення виконання своїх зобов`язань за вказаним договором в частині своєчасного виконання зобов`язань по сплаті виконаних позивачем робіт, що є підставою для стягнення з відповідача пені та штрафу, вимоги позивача в цій частині є законними та обґрунтованими.

В той же час, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами п.6.5 Договору сторони передбачили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через три рок від дня, коли це зобов`язання повинне було бути виконане.

З огляду на зазначений пункт укладеного між сторонами договору, останні погодили можливість нарахування штрафних санкцій за період, що перевищує встановлений статтею 232 ГК України шестимісячний строк.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, за період з 30.01.2019 по 28.01.2020, із урахуванням часткової оплати здійсненої відповідачем та штрафу, судом встановлено, що вказані нарахування проведено позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору та вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі

Разом з тим, щодо заперечень відповідача, що нарахування пені та штрафу є одним видом цивільно-правової відповідальності, а відтак їх одночасне застосування за одне порушення суперечить Конституції України судом відхиляються з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Наразі, нормами чинного законодавства не заборонено одночасне нарахування пені та штрафу за порушення умов договору, у випадку якщо такий вид санкцій передбачений укладеним між сторонами договором, а відтак зазначені заперечення відповідача визнаються судом безпідставними та необґрунтованими.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Разом з тим, стосовно заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена стаття кореспондується зі ст. 233 Господарського кодексу України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 № 7-рп/2013).

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Тобто, в контексті зазначеного, суд звертає увагу на те, що наявність обставин для зменшення штрафних санкцій повинна бути доведена належними та допустимими доказами саме відповідачем.

Проте, всупереч викладеного вище, відповідачем не було доведено суду таких обставин як, наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, винятковість випадку, з урахуванням інтересів обох сторін, не наведено причин неналежного виконання зобов`язання, яке стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Тобто, з наведеного вбачається, що на момент вирішення спору по суті у суду відсутні підстави вважати наявними та належним чином доведеними обставини, які є достатніми для зменшення розміру неустойки у відповідності до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав зменшення розміру штрафних санкцій.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт буд» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 56, оф. 2; ідентифікаційний код 35131736) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрлада» (04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, буд. 28; ідентифікаційний код 30979427) 14350 (чотирнадцять тисяч триста п`ятдесят) грн заборгованості, 4337 (чотири тисячі триста тридцять сім) грн 48 коп. 30% річних, 4803 (чотири тисячі вісімсот три) грн 92 коп. пені, 14506 (чотирнадцять тисяч п`ятсот шість) грн 55 коп. штрафу, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2101 (дві тисячі сто одна) грн. 34 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 30.03.2020.

Суддя Я.В. Маринченко