номер провадження справи 15/21/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2020 Справа № 908/234/20

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова Ігоря Сергійовича, розглянувши матеріали

за позовом Комунального підприємства "Управління капітального будівництва", 69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 60-б

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоліт", 69063, м. Запоріжжя, вул. Тургенєва/ Гоголя, буд. 44/53, кв.5

про стягнення коштів

за участю секретаря судового засідання Осоцький Д.І.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача - Коновалов Д.В., довіреність № юр-00002 від 02.01.2020.

від відповідача - не з`явився.

Суть спору:

26.04.2019 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Комунального підприємства "Управління капітального будівництва", м. Запоріжжя до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоліт", м. Запоріжжя про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 13 536,38 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на приписи ст. ст. 15, 16, 1212 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 162, 171, 247, 249 Господарського процесуального кодексу України. При цьому вказує, що позивачем на виконання грошового зобов`язання було перераховану відповідачу кошти в сумі 13 536,38 грн, як оплату за виконання робіт з поточного ремонту. Відповідач до виконання робіт з поточного ремонту не приступив, сплачені кошти не повернув. Згідно вказаного перерахування у рахунку-фактурі міститься посилання на договір підряду 3/2017/р від 20.02.2017, проте зазначений договір сторонами не укладався. Позивач посилається на те, що відповідач набув грошові кошти без достатньої правової підстави і зобов`язаний повернути їх позивачу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 908/234/20 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 05.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/234/20, присвоєно справі номер провадження 15/21/20. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 26.02.2020 о/об 15 год. 15 хв.

Ухвалою суду від 26.02.2020 у судовому засіданні оголошувалась перерва на 19.03.2020 о 10 год. 00 хв.

В судовому засіданні 19.03.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у призначені судові засідання не з`являвся, при причини неявки суду не повідомив. Про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому порядку шляхом направлення на адресу відповідних ухвал. Клопотань про розгляд справи без уповноваженого представника або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Вимоги ухвал суду не виконані, відзив на позов не надано.

З метою повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання, судом, на юридичну адресу відповідача, визначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (69063, м. Запоріжжя, вул. Тургенєва/ Гоголя, буд. 44/53, кв. 5 ), рекомендованою кореспонденцією надіслані копія ухвали господарського суду 05.02.2020 про відкриття провадження у справі та копія ухвали про оголошення перерви від 26.02.2020.

На адресу Господарського суду Запорізької області повернулась ухвала суду від 05.02.2020 про відкриття провадження у справі № 908/234/20 направлено на адресу відповідача з позначкою пошти про причини невручення поштового відправлення: "за відсутністю адресату".

Таким чином, судом дотримано положення частин 2-4 ст. 120 ГПК України та ч. 5 ст. 242 ГПК України щодо повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання та вчинення відповідної процесуальної дії шляхом вручення сторонам копій ухвал по даній справі в порядку визначеному ГПК України.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України закріплено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п. 2).

Отже, враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце призначеного судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними в матеріалах справи документами.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме програмно - апаратного комплексу "Оберіг".

В судому засіданні 19.03.2020 судом, в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом 5 днів.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача в судових засіданнях, суд установив.

21.02.2017 Комунальне підприємство "Управління капітального будівництва", (позивач) на підставі рахунка-фактури №СФ-0000009 від 20.02.2017 перерахував на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоліт" (відповідач) кошти у розмірі 13 536,38 грн на виконання робіт з поточного ремонту приміщень в адміністративній будівлі підприємства за адресою: вул. Незалежної України, 60б, що підтверджується наявною у матеріалах справи банківською випискою, із призначенням платежу: оплата згідно рахунку-фактури № СФ-0000009 від 20.02.2017 за поточний ремонт приміщень в адміністративній будівлі.

Позивач стверджує, що договору підряду № 3/2017/р від 20.02.2017, який зазначений у рахунку-фактурі № СФ-0000009 від 20.02.2017 між ним та відповідачем укладено не було.

Таким чином, оскільки відповідач не приступив до поточного ремонту приміщень, а також між сторонами відсутні будь-які договірні зобов`язання, позивач вважає, що відповідач є особою, яка набула грошові кошти у розмірі 13 536,38 грн. без достатньої правової підстави та зобов`язаний повернути ці кошти позивачу, що і стало підставою для звернення останнього з даним позовом до суду.

Позивач для врегулювання спору в досудовому порядку звернувся до відповідача з вимогою за вих. № юр-00128 від 22.01.2020 щодо виконання робіт та надання актів виконаних робіт або повернення безпідставно перерахованих Товариству з обмеженою відповідальністю "Іоліт" грошових коштів в розмірі 13 536,38 грн протягом 7 днів з моменту отримання даної вимоги. Надсилання даної вимоги підтверджується фіскальним чеком від 22.01.2020 долученим до матеріалів справи.

Невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення безпідставно перерахованих на його розрахунковий рахунок коштів після отримання ним відповідної вимоги стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Стаття 1213 ЦК України визначає, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ч. 1).

Таким чином, у відповідача виникло зобов`язання повернути безпідставно набуті грошові кошти.

Відповідно до ч. 1. ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом відповідно до ст. 74 ГПК України і не надав до суду доказів, які могли б свідчити про повернення ним на розрахунковий рахунок позивача безпідставно набутих коштів в повному обсязі.

Згідно з ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом положень ст. 1212 Цивільного кодексу України зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали.

Отже, кошти, отримані як оплата за виконання робіт, надання послуг за договором і набуті за наявності правових підстав для цього, не можуть бути витребувані згідно зі ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Судом встановлено, що позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 13 536,38 грн, що підтверджується банківською випискою наявною у матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що згідно банківської виписки грошові кошти були перераховані на рахунок відповідача із зазначенням призначення платежу: оплата згідно рахунку-фактури № СФ-0000009 від 20.02.2017 за поточний ремонт приміщень в адміністративній будівлі.

Водночас, за твердженням позивача, яке не спростоване відповідачем, між сторонами не укладався та не підписувався договір підряду 3/2017/р від 20.02.2017, а також станом на час розгляду справи грошові кошти у сумі 13 536,38 грн. відповідачем позивачу не поверталися.

В свою чергу, договір № 3/2017/р від 20.02.2017 сторонами до суду не надавався, позивачем пояснено, що він не укладався, в наявних матеріалах справи відсутні докази існування між сторонами зобов`язальних відносин, на виконання яких могли бути перераховані грошові кошти в розмірі 13 536,38 грн. Документального підтвердження виконання будь-яких господарських операцій на суму 13 536,38 грн відповідачем не надано.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Враховуючи приписи наведених норм, надавши оцінку зазначеним вище обставинам, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами викладені позивачем у позові обставини щодо відсутності правових підстав для перерахування позивачем грошових коштів у розмірі 13 536,38 грн.

За таких обставин, суд, на підставі оцінки наявних у справі доказів, дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 13 536,38 грн безпідставно набутих грошових коштів підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоліт" (69063, м. Запоріжжя, вул. Тургенєва/Гоголя, буд. 44/53, кв. 5, ідентифікаційний податковий номер 37941934) на користь Комунального підприємства "Управління капітального будівництва", 69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 60-б, ідентифікаційний код юридичної особи 04054151) безпідставно набуті грошові кошти в сумі 13 536,38 грн (тринадцять тисяч п`ятсот тридцять шість гривень гривень 38 коп). Видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоліт" (69063, м. Запоріжжя, вул. Тургенєва/ Гоголя, буд. 44/53, кв.5, ідентифікаційний податковий номер 37941934) на користь Комунального підприємства "Управління капітального будівництва", 69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 60-б, ідентифікаційний код юридичної особи 04054151) судовий збір у розмірі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 коп). Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України 24 березня 2020 року.

Суддя І. С. Горохов