ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2020 р. Справа №914/1987/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Мирутенко О.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Явір Інвест вих.№124/19 від 10.01.2020 (вх. № 01-05/410/20 від 28.01.2020)

на рішення Господарського суду Львівської області від 23.12.2019 (повний текст складено 26.12.2019, суддя Косак С.М.)

у справі № 914/1987/19

за позовом: Приватного підприємства Галенерго, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Явір-Інвест, с. Бердихів, Яворівський район, Львівської області

про стягнення заборгованості в сумі 130 227,44 грн.

без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.12.2019 у справі №914/1987/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Явір-Інвест на користь Приватного підприємства Галенерго 77 767,50 грн. заборгованості, 21 408,76 грн. пені, 1980,72 грн. 3% річних та 1 667,35 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору, в частині стягнення основного боргу в сумі 10 000,00 грн. провадження у справі закрити. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині: стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Явір-Інвест на користь Приватного підприємства Галенерго 21 408,76 грн. пені та 1980,72 грн. 3% річних.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2020 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б.- головуючий суддя, члени колегії Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Явір Інвест вих.№124/19 від 10.01.2020 (вх. № 01-05/410/20 від 28.01.2020) на рішення Господарського суду Львівської області від 23.12.2019 у справі №914/1987/19 - залишено без руху.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2020 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Галушко Н.А. до складу колегії суддів введено суддю Мирутенка О.Л.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 (після усунення недоліків апеляційної скарги) Товариству з обмеженою відповідальністю Явір Інвест поновлено строк на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду Львівської області від 23.12.2019 у справі №914/1987/19, зупинено дію оскарженого рішення, відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні без виклику сторін на 25.03.2020.

23.03.2020 на адресу суду надійшло клопотання скаржника про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із запровадженням в період з 12.03.2020 по 03.04.2020 режиму карантину відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 та рекомендаціями Ради суддів України громадянам, які є учасниками судових процесів утриматись від участі в судових засіданнях.

25.03.2020 на електронну адресу суду від ПП «Галенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить залишити оскаржене рішення без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення. Відповідно до довідки Відділу документального забезпечення Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2020 лист (відзив), що надійшов на електронну адресу суду не містить кваліфікованого цифрового підпису.

Відповідно до ч.10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням в період з 12.03.2020 по 03.04.2020 режиму карантину з огляду на те, що справу було призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Приватне підприємство «Галенерго» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест» про стягнення заборгованості за Договором підряду від 29.04.2019 №40/19 у розмірі 130 227,44 грн, з яких: 102 767,50 грн основного боргу, 23 076,00 грн. пені, 2837,28 грн 3% річних та 1 546,60 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ним підрядником на виконання Договору підряду №40/19 від 29.04.2019 виконано усі роботи, що підтверджується Актом приймання виконаних робіт від 17.06.2019. Однак відповідачем-замовником не здійснено своєчасної та повної оплати виконаних робіт, внаслідок чого станом на 20.09.2019 існує заборгованість в розмірі 102 767,50 грн основного боргу. Крім того, за неналежне виконання умов Договору підряду відповідачу нараховано 23 076,06 грн пені, 2 837,28 грн 3% річних та 1 546,60 грн інфляційних втрат.

Після закриття підготовчого засідання та призначення розгляду справи по суті позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути 77 767,50 грн основного боргу, 23 076,00 грн пені, 2837,28 грн 3% річних та 1 546,60 грн інфляційних втрат. Вказану заяву суд першої інстанції залишив без розгляду як подану після закінчення встановленого процесуального строку.

Відповідач у відповіді на відзив зазначав про здійснення оплати заборгованості за договором підряду №40/19 від 29.04.2019 13.09.2019 на суму 130 000,00 грн., 19.09.2019 на суму 15 000,00 грн, 22.10.2019 на суму 10 000,00 грн., а також звернувся до суду із заявою про зменшення розміру штрафних санкцій та надав контррозрахунок нарахування пені та інфляційних втрат.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 102 767,50 грн. є обґрунтованими в частині стягнення 77 767,50 грн., в частині стягнення 15000,00 грн., які відповідач сплатив до відкриття провадження у справі суд відмовив у зв`язку з відсутністю порушеного права позивача на момент відкриття провадження у справі, в частині стягнення боргу в сумі 10 000,00 грн. суд закрив провадження у зв`язку із сплатою відповідачем після відкриття провадження у справі, щодо стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних витрат суд першої інстанції здійснив перерахунок заявлених позивачем сум та дійшов висновку, що підлягають до стягнення 21 408,76 грн. пені, 1980,72 грн. 3% річних та відмовив у стягненні інфляційних втрат, а також відмовив у задоволенні заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що оскаржене рішення ухвалене при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Так, суд невірно провів перерахунок пені за договором підряду, оскільки право позивача на нарахування пені виникає починаючи із шостого дня прострочення сплати авансового платежу чи іншого належного підряднику платежу, а саме із 15.05.2019, у відповідності до п.7.3. договору підряд №40/19 на електромонтажні роботи від 29.04.2019. Також суд при вирішенні питання стягнення 3% річних не дотримав норм ст.253 ЦК України, провівши розрахунок за день, в якому фактично відбулась сплата, хоча повного дня прострочення оплат не було. Апелянт просить скасувати оскаржене рішення в частині стягнення 3% річних та пені.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції вірно встановив наступні фактичні обставини справи.

24.04.2019 сторони у справі уклали Договір підряду №40/19 на електромонтажні роботи (далі Договір).

За умовами пункту 1.1 цього Договору підрядник (позивач у справі) зобов`язується своїми силами виконати роботи по об`єкту: Електропостачання виробничих приміщень ТзОВ Розточчя Інвест за адресою: Яворівський р-н, с.Бердихів, вул.Промислова,8 (перша черга будівництва), а замовник (відповідач у справі ) зобов`язується прийняти роботи та оплатити їх.

Відповідно до п. 2.1. Договору сторони узгодили, що попередня вартість робіт та матеріалів, відповідно до умов цього договору складає: 207 767,50 грн (додаток №1 до Договору - договірна ціна)

Остаточна вартість робіт та матеріалів по даному договору визначається на підставі поданих підрядником та прийнятих замовником Актів прийому-передачі виконаних робіт (п. 2.3. Договору).

Відповідну п. 2.4. Договору на виконання умов даного Договору сторони дійшли згоди про наступний порядок розрахунків: - авансовий платіж - 100% ціни Договору, відповідно до п.2.1. даного Договору, протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання договору.

У п. 3.4. Договору передбачено, що виконані роботи приймаються комісією у складі уповноважених представників сторін, та оформлюються Актом приймання- передачі виконаних робіт. Підписаний сторонами акт приймання-передачі результатів роботи, є підставою для остаточного розрахунку між сторонами (п.6.2. Договору).

На виконання умов Договору підрядником- позивачем своєчасно виконано усі роботи, передбачені Договором, що підтверджується Актом приймання виконаних будівельних робіт та відповідно до Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень 2019 року від 17.06.2019 для відповідача вартість виконаних робіт за Договором підряду №40/19 від 26.04.2019 становить 207 767,50 грн.

15.07.2019 позивач направив відповідачу претензію від 10.07.2019 щодо сплати заборгованості за виконані роботи згідно Договору №40/19 від 29.04.2019. Претензію відповідач отримав 20.07.2019, що підтверджується повідомленням про вручення, однак свої зобов`язання за вказаним договором у повному обсязі не виконав.

Відповідачем частково здійснено оплату вартості виконаних робіт, що підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями в сумі 130 000,00 грн, що визнається сторонами.

Відповідачем сплачено позивачу: 15 000,00 грн - платіжне доручення №1276 від 11.07.2019; 10 000,00 грн - платіжне доручення №1375 від 23.07.2019; 10000,00 грн - платіжне доручення №1549 від 06.08.2019; 20 000,00 грн - платіжне доручення № 810 від 14.08.2019; 20 000,00 грн - платіжне доручення №1678 від 16.08.2019; 20000,00 грн -платіжне доручення №1894 від 10.09.2019; 10 000,00 грн - платіжне доручення №1952 від 13.09.2019.

Крім цього, відповідачем сплачено 15 000,00 грн платіжне доручення № 2002 від 19.09.2019 (до подання позивачем позовної заяви). Отже, на момент звернення позивачем до суду (позовна заява датована 20.09.2019 та надіслана відповідачу 21.09.2019) у відповідача існувала заборгованість перед позивачем за договором в сумі 87 767,50 грн.

Також, після відкриття провадження у справі (21.10.2019 - ухвала суду про відкриття провадження) відповідач сплатив 10 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1659 від 22.10.2019 .

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (п. 1 ст. 843 ЦК України).

Відповідно до п. 4 ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Статтею 530 ЦК України встановлено - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про те, що вимоги позивача про стягнення 102 767,50 грн. заборгованості за Договором є обґрунтованими в частині стягнення 77 767,50 грн., а також встановивши те, що відповідачем сплачено 15 000,00 грн. до відкриття провадження по справі, відмовив в частині стягнення 15 000,00 грн., у зв`язку з відсутністю порушеного права позивача відповідачем на момент відкриття провадження у справі, та відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України закрив провадження у справі в частині стягнення 10 000,00 грн заборгованості, у зв`язку з сплатою відповідачам після відкриття провадження у справі.

Щодо доводів апеляційної скарги про невірний розрахунок суми пені за договором підряду, оскільки право позивача на нарахування пені виникає починаючи із шостого дня прострочення сплати авансового платежу чи іншого належного підряднику платежу, а саме із 15.05.2019, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно п. 7.1. Договору сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання умов даного Договору у відповідності до законодавства України.

У випадку прострочення строків сплати авансового платежу чи інших належних підрядникові платежів більш, ніж на 5 (п`ять) банківських днів, замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми коштів, що підлягають оплаті (п. 7.3. Договору).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 253 ЦК України)

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснивши перевірку нарахування пені, з врахуванням оплати відповідачем 19.09.2019 15 000,00 грн, що неврахована позивачем при розрахунку, та з врахуванням Розпорядження КМУ від 10.01.2019 № 7-р Про перенесення робочих днів у 2019 році, ст.73 Святкові і неробочі дні - Кодексу законів про працю України, Календар робочих днів банківської системи 2019, затверджений рішенням Правління НБУ від 04.04.2019 № 249, суд першої інстанції встановив, що можливість нарахування пені починається з 16.05.2019 та дійшов висновку, що стягненню підлягає пеня в сумі 21 408,76 грн, в частині стягнення 1 667,30 грн пені слід відмовити.

В апеляційній скарзі зазначено, що право позивача на нарахування пені виникає починаючи з 15 травня 2019 року з урахуванням Розпорядження КМУ від 10.012019 №7-р «Про перенесення робочих днів у 2019 році».

Колегія суддів зазначає, що відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів Укораїни від 10.012019 №7-р «Про перенесення робочих днів у 2019 році» з метою забезпечення раціонального використання робочого часу і створення сприятливих умов для святкування у 2019 році 1 травня Дня праці та у 2020 році 1 січня Нового року рекомендовано керівникам підприємств, установ та організацій (крім органів Пенсійного фонду України, Українського державного підприємства поштового зв`язку Укрпошта, Державної казначейської служби та банківських установ) для працівників, яким установлено п`ятиденний робочий тиждень із двома вихідними днями в суботу та неділю, перенести у 2019 році в порядку та на умовах, визначених законодавством, робочі дні з вівторка 30 квітня на суботу 11 травня; понеділка 30 грудня на суботу 21 грудня; вівторка 31 грудня на суботу 28 грудня. Спеціальний режим роботи банків і їх установ у зазначені дні встановлює Національний банк.

Відповідно до Календаря робочих днів банківської системи 2019, затвердженого рішенням Правління НБУ від 04.04.2019 № 249 четвер, 9 травня вихідний день, субота, 11 травня - робочий банківський день, відтак, шостим банківським днем з дня прострочення сплати авансового платежу, є 16 травня 2019 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується із розрахунком пені, наведеним в рішенні суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд при вирішенні питання стягнення 3% річних не дотримав норм ст.253 ЦК України, провівши розрахунок за день, в якому фактично відбулась сплата, хоча повного дня прострочення оплат не було, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд першої інстанції, здійснивши перерахунок 3% річних (з врахуванням оплати відповідачем 19.09.2019 15 000,00 грн, що неврахована позивачем при розрахунку та з врахуванням Розпорядження КМУ від 10.01.2019 № 7-р Про перенесення робочих днів у 2019 році, ст.73 Святкові і неробочі дні - Кодексу законів про працю України, Календар робочих днів банківської системи 2019, затверджений рішенням Правління НБУ від 04.04.2019 №249) встановив, що прострочення виконання Договору наступило з 09.05.2019 та дійшов висновку, що стягненню підлягає 3% річних в сумі 1 980,72 грн, а в частині стягнення 856,56 грн 3% річних слід відмовити.

В оскаржуваному рішенні наведено розрахунок трьох відсотків річних, відповідно до якого підлягає стягненню загальна сума процентів 1980,72 грн, з яких: 1075,84 грн. за період прострочення 09.05.2019 - 10.07.2019 (сума боргу 207 767,50 грн.); 190,13 грн. за період прострочення 11.07.2019 - 22.07.2019 (сума боргу 192767.50 грн.); 210.31 грн. за період прострочення 23.07.2019 - 05.08.2019 (сума боргу 182767.50 грн.); 113.60 грн. за період прострочення 06.08.2019 - 13.08.2019 (сума боргу 172767.50 грн.); 25.11 грн. за період прострочення 14.08.2019 - 15.08.2019 (сума боргу 152767.50 грн.); 272.81 грн. за період прострочення 16.08.2019 - 09.09.2019 (сума боргу 132767.50 грн.); 27.81 грн. за період прострочення 10.09.2019 - 12.09.2019 (сума боргу 112767.50 грн.); 50.68 грн. за період прострочення 13.09.2019 - 18.09.2019 (сума боргу 102767.50 грн.); 14.43 грн. за період прострочення 19.09.2019 - 20.09.2019 (сума боргу 87767.50 грн.).

З матеріалів справи вбачається, що позивач виставив рахунок на оплату за договором №40/19 від 29.04.2019 №80 від 08.05.2019 на суму 207 767,50 грн. Відповідач частково сплачував заборгованість: 15 000,00 грн - 11.07.2019; 10 000,00 грн - 23.07.2019; 10000,00 грн - 06.08.2019; 20 000,00 грн - 14.08.2019; 20 000,00 грн - 16.08.2019; 20000,00 грн - 10.09.2019; 10 000,00 грн - 13.09.2019; 15 000,00 грн - 19.09.2019.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним розрахунок, проведений місцевим господарським судом та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Інших доводів, окрім наведених, апеляційна скарга не містить.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід залишити за скаржником.

Із врахуванням того, що розгляд справи відбувався в порядку письмового провадження без участі представників сторін, відповідно до положень ч.5 ст.240, суд зазначає, що датою прийняття постанови у цій справі є дата складення повного тексту постанови.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Явір Інвест вих.№124/19 від 10.01.2020 (вх. № 01-05/410/20 від 28.01.2020) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 23.12.2019 у справі №914/1987/19 у справі залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений заявником за подання апеляційної скарги - залишити за скаржником

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи №914/1987/19 повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено та підписано 01.04.2020.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Мирутенко О.Л.