ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2020 Справа № 917/202/20

Суддя Паламарчук В.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022, адреса для листування: проспект Свободи, 8, м. Кременчук, Полтавська область, 39601

до Державної установи "Кременчуцька виховна колонія", 39617, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Лікаря О. Богаєвського, буд. 10/30

про стягнення 193991,71 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Полтаваобленерго" звернулося з позовом до Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" про стягнення 193991,71 грн. заборгованості за договором №233 від 01.06.2010р. про постачання теплової енергії в гарячій воді, з яких: 177787,98 грн. - пені, 16203,73 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.02.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та визначено сторонам строки для вчинення процесуальних дій.

02.03.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №2490), який за своїм змістом є клопотанням про зменшення пені на 90%.

23.03.2020р. позивач надіслав на адресу суду відповідь на відзив (вхід. №3289), в якому зазначає, що відсутність бюджетного фінансування не звільняє відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати. Проти зменшення пені заперечує.

Від відповідача до суду надійшли заперечення на відзив (вхід. №3472 від 26.03.2020р., вхід. №3538 від 27.03.2020р.) в яких, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, а також просить зменшити розмір штрафних санкцій (пені) на 90%.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

01.06.2010 між Позивачем (теплопостачальна організація) та Кременчуцькою виховною колонією (споживач) було укладено Договір № 233 про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі -Договір), 15.02.2017 року, в зв`язку зі зміною назви споживача на Державна установа "Кременчуцька виховна колонія" (далі-відповідач) укладено Додаткову угоду № 5 до даного Договору.

Відповідно до п.1.1 Договору позивач зобов`язався надавати відповідачу вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки і на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що тарифи на послуги з теплопостачання затверджуються в установленому порядку відповідно до Закону України "Про теплопостачання" та діючого законодавства України.

Додатком № 2 до Договору встановлено фактичні обсяги теплового навантаження та теплоспоживання і орієнтовна вартість теплової енергії відпущеної Споживачу за поточний рік, відповідно до тарифів діючих на момент укладання Договору.

Додатком № 3 до Договору встановлено тариф на теплову енергію, можливість його зміни і повідомлення про це Споживача.

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються у відповідності до п. 23 Правил користування тепловою енергією (далі - Правила) затверджених постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007 року, п. 2.2.2 Договору та Додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" до Договору.

У відповідності до п. 6 Додатку № 4 до Договору, п. 4.2.2 Договору № 233 про постачання теплової енергії в гарячій воді, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» - за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію Споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із застосуванням індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення згідно ст.625 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03.09.2019 р. у справі №917/1023/19 було стягнуто з Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" на користь Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» 1150491,58 грн. - вартість спожитої теплової енергії, 53610,81 грн. - пені, 7075,27 грн. - інфляційні, 8819,32 грн. - 3% річних за загальний період з 05.12.2018 р. по 11.05.2019 р., 19104,12 грн. витрат по сплаті судового збору.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача 193991,71 грн., з яких 177787,98 грн. пеня за неналежне виконання умов договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 233 від 01.06.2010 р., 16203,73 грн. 3% річних, нарахованих за період, що не охоплений вищезазначеним рішенням господарського суду Полтавської області від 03.09.2019 р. у справі № 917/1023/19.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами частини 1 статті 67 Господарського кодексу України унормовано, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Враховуючи правову природу укладеного договору, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно пункту 1 Додатку № 4 до Договору - Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії за вказаними в Додатку № 2 Гкал (гігакалорії), передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми «заборгованості» на початок місяця. Сплату рахунків Теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного Договору, Споживач зобов`язаний проводити не пізніше 7 (семи) календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 233 від 01.06.2010 р. щодо постачання теплової енергії. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором та приписів цивільного законодавства України за отриманий товар розраховувався з порушенням строків, встановлених вищезазначеним договором.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 4.2.2 договору № 233 від 01.06.2010 р. визначено, що за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію Споживач несе відповідальність шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку, індексу інфляції та 3 % річних.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Позивачем наведено розрахунок пені за прострочення оплати вартості товару за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 233 від 01.06.2010 р. в розмірі 177787,98 грн. (розрахунок в матеріалах справи), а саме:

- за зобов`язаннями лютого 2019 р (строк оплати до 27.02.2019 р.) позивач нарахував 95333,87 грн пені за період з 12.05.2019 р. по 31.10.2019 р.

- за зобов`язаннями березня 2019 р. (строк оплати до 27.03.2019 р.) позивач нарахував 66879,93 грн пені за період з 12.05.2019 р. по 31.10.2019 р.

- за зобов`язаннями квітня 2019 (строк оплати до 20.04.2019 р.) позивач нарахував 15574,18 грн пені за період з 12.05.2019 р. по 31.10.2019 р.

Однак, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як зазначено вище, рішенням господарського суду Полтавської області від 03.09.2019 р. у справі № 917/1023/19 було стягнуто з Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" на користь Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» 53610,81 грн. пені за неналежне виконання умов договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 233 від 01.06.2010 р. за загальний період з 05.12.2018 р. по 11.05.2019 р. А тому період нарахування пені у даній справі має здійснюватись в межах шестимісячного строку, визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України (від дня, коли строк виконання зобов`язання мало бути виконано), з урахуванням періоду, за який вже стягнуто пеню за рішенням господарського суду Полтавської області від 03.09.2019 р. у справі № 917/1023/19.

З огляду на викладене, суд здійснив перерахунок пені за прострочення оплати поставленої теплової енергії в гарячій воді згідно Договору № 233 від 01.06.2010 р. та дійшов до висновку, що обґрунтованим є розмір пені в сумі 135248,42грн., нарахований наступним чином:

- за зобов`язаннями лютого 2019 р (строк оплати до 27.02.2019 р.) 65725,28 грн пені за період з 12.05.2019 р. по 27.08.2019 р.

- за зобов`язаннями березня 2019 р. (строк оплати до 27.03.2019 р.) 54277,38 грн пені за період з 12.05.2019 р. по 27.09.2019 р.

- за зобов`язаннями квітня 2019 (строк оплати до 20.04.2019 р.) 15245,76 грн пені за період з 12.05.2019 р. по 27.10.2019 р.

Проте, суд, розглянувши клопотання відповідача про зменшення пені, дійшов висновку про зменшення останньої на 50%, виходячи з наступного.

У відповідності до стаття 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи те, що: 1) терміни прострочки сплати основного боргу є незначними; 2) відповідач є бюджетною організацією; 3) ступінь виконання боржником зобов`язань за укладеним договором, керуючись ч. 2 ст. 233 ГК України, суд дійшов висновку про наявність виключних обставин, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково в розмірі 67624,21 грн.

При цьому судом враховано зазначену у рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 правову позицію Конституційного Суду України, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З дотриманням цієї норми, позивачем приведено розрахунок 3% річних в розмірі 16203,73 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3 % річних, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення пені в розмірі 67624,21 грн та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 16203,73 грн. є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, в іншій частині - у позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи приписи ст.ст. 123, 129 ГПК України, судовий збір покладається судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (без урахування зменшення судом розміру пені).

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" (39617, м.Кременчук, вул. Лікаря О.Богаєвського, 10/30, ) на користь Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5, ) пеню в розмірі 67624,21 грн., 3 % річних в розмірі 16203,73 грн., 2271,78 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Паламарчук