Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/142/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Заголдної Я.В. при секретарі судового засідання Васильєвій О.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) до 4 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області (35604, Рівненська обл., м. Дубно, вул. Грушевського, буд. 119, ) про стягнення у сумі 4 048 грн. 95 коп.

у судове засідання з`явилися:

- від позивача: не з`явився;

- від відповідача: Панасюк О.С. (довіреність № 01/34 від 05.03.2020 року)

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2020 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - НАК "Нафтогаз України", позивач) надійшов позов до 4 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області (далі ДПРЗ-4ГУ ДСНС України в Рівненській області, відповідач) у якому позивач, посилаючись на ст. ст. 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264-265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст. ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. ст. 4, 12, 20, 42, 46, 162-164, 171, 172, 176, 247 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 4 048 грн. 95 коп. (з яких: 3 % річних - 184 грн 20 коп., інфляційні втрати - 978 грн 50 коп., пеня - 2 886 грн 25 коп.).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу № 4125/15-ТЕ-28 від 09.02.2015 року в частині своєчасної оплати вартості поставленого природного газу.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19.02.2020 року позовну заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишено без руху, встановлено заявнику строк на усунення недоліків позовної заяви, а саме - 10 (десять) днів з дня вручення даної ухвали шляхом подання до суду документа, що підтверджує сплату судового збору за подання даної позовної заяви в розмірі 2 102 грн. 00 коп.

24.02.2020 року від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії довіреності № 14-355 від 10.10.2019 року та оригіналу платіжного доручення № від 20.02.2020 року, з якого вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 102 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що судовий збір у розмірі 2 102 грн. 00 коп. за подання позовної заяви Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України, про що свідчить виписка про зарахування, що надійшла до суду 21.02.2020 року.

Відтак, позивачем усунуто недоліки позовної заяви про стягнення з відповідача 4 048 грн. 95 коп.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 25.02.2020 року, зокрема, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/142/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначити на 24.03.2020 року, визначити відповідачу строк для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - десять днів з дня вручення даної ухвали, запропонувати сторонам: а) позивачу: подати суду будь-які додаткові докази в обґрунтування позовних вимог (у разі їх наявності); б) відповідачу: подати суду відповідно до ст. 165 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання даної ухвали відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду; в) позивачу: відповідно до ст. 166 ГПК України подати суду відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву; одночасно надіслати відповідь на відзив відповідачу та надати суду докази такого скерування відповідачу. г) відповідачу: у строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення на відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України, одночасно надіслати заперечення позивачу та надати суду докази такого скерування позивачу.

10.03.2020 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від ДПРЗ-4ГУ ДСНС України в Рівненській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти позову, вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, оскільки договір купівлі-продажу природного газу № 4125/15-ТЕ-28 від 09.02.2015 року виконаний у повному обсязі, а установа відповідача є бюджетною та утримується за рахунок коштів державного бюджету, а тому видатки зі сплати інфляційних нарахувань, 3% річних та пені не передбачені та не затверджені кошторисом на 2020 рік (на думку відповідача оплата даних видатків є бюджетним правопорушенням нецільового використання бюджетних коштів відповідно до ст. 116 п. 24 Бюджетного кодексу України).

Також у відзиві відповідач просить суд застосувати у спірних правовідносинах строки позовної давності тривалістю 3 роки та 1 рік, оскільки на його думку положення глави 19 ЦК щодо прострочки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням особливостей, передбачених ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а тому ДПРЗ-4ГУ ДСНС України в Рівненській області вважає, що:

- якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права;

- з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення ст. 266, ч. 2 cт. 258 ЦК про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

23.03.2020 року від НАК "Нафтогаз України" надійшли пояснення на відзив ДПРЗ-4ГУ ДСНС України в Рівненській області із запереченнями проти вимог відповідача про застосування строків позовної давності у справі № 918/142/20, оскільки у п. 9.3. договору № 4125/15-ТЕ-28 від 09.02.2015 року сторони досягли згоди про збільшення строку позовної давності до 5 років за вимогами щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафу, інфляційних нарахувань, відсотків річних.

У судовому засіданні 24.03.2020 року з оголошення головуючим судового засідання відкритим розпочався розгляд справи по суті.

Судом встановлено, що представник позивача у судове засідання не з`явився, однак належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення даного засідання.

Через відділ канцелярії та документального забезпечення 23.03.2020 року від НАК "Нафтогаз України" надійшло клопотання про проведення судового засідання 24.03.2020 року без участі позивача, оскільки у останнього відсутня можливість забезпечити явку свого уповноваженого представника внаслідок введення на усій території України карантину з 12.03.2020 року по 03.04.2020 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» № 211 від 11.03.2020 року та переведення працівників на дистанційний режим виконання трудових обов`язків та запровадження режимів чергування.

На підставі ч. 1 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

У відповідності до ч. 3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з п. п. 1, 4 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку про поважність причин відсутності позивача 24.03.2020 року у судовому засіданні з розгляду справи № 918/142/20 по суті та проведення вказаного судового засідання без участі НАК "Нафтогаз України".

При цьому суд також враховував, що при поданні позовної заяви позивач просив суд розглядати справу за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, однак суд при відкритті провадження у справі № 918/124/20 з власної ініціативи постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Присутній у судовому засіданні 24.03.2020 року представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши заперечення та пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09.02.2015 року між НАК "Нафтогаз України" (далі Продавець) та ДПРЗ-4ГУ ДСНС України в Рівненській області (далі Покупець), укладено договір купівлі-продажу природного газу № 4125/15-ТЕ-28 від 09.02.2015 року (далі Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах цього Договору.

Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. (п. 1.2 Договору)

У п. 2.1 Договору вказано, що Продавець передає Покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 10,0 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб.м.)

Згідно з п. 3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

За приписам п. 3.4 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов`язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Відповідно до п. 5.1 Договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

За приписами п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб. м газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1 091,00 грн, крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн, всього з ПДВ - 1 309,20 грн.

Згідно з п. 5.5. Договору загальна вартість цього Договору на дату його укладення становить 10 910,00 грн., крім того ПДВ 2122,00 грн, разом з ПДВ 13092,00 грн.

В п. 6.1 Договору сторонами погоджено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У відповідності з п. 6.3.Договору оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами перерахування коштів, затвердженими відповідною постановою уповноваженого органу, та зараховується як оплата за газ, поставлений Продавцем Покупцю в порядку, визначеному нормами чинного законодавства. Сторони погоджуються, що при перерахуванні коштів в призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. У разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Покупця надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного газу, Покупець зобов`язується здійснити будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання пункту 6.1 цього Договору.

Пунктом 7.2. Договору встановлено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього Договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановляється тривалістю у 5 (п`ять) років. (п.9.3 Договору).

Відповідно до розділу 11 Договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2015 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

03.07.2015 року між НАК "Нафтогаз України" та ДПРЗ-4ГУ ДСНС України в Рівненській області укладено додаткову угоду № 1 до Договору купівлі-продажу природного газу № 4125/15-ТЕ-28 від 09.02.2015 року, за якою:

1) викладено п. 2.1. ст. 2 «Кількість та фізико-хімічні показники газу» у новій редакції з якої вбачається, зокрема, що Продавець передає Покупцеві з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року газ обсягом до 9,592 тис. куб. м.;

2) викладено з 01.04.2015 року пункт 5.2. ст. 5 «Ціна газу» Договору у новій редакції, з якої вбачається, зокрема, що до сплати за 1000 куб. м. природного газу всього з ПДВ 2 994,30 грн.

3) викладено з 01.04.2015 року пункт 5.5. ст. 5 «Ціна газу» Договору у наступній редакції: « 5.5.Загальна вартість цього Договору становить 17 847, 01 грн., крім того ПДВ 3569,40 грн, разом з ПДВ 21416,41. Загальна вартість цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін».

23.11.2015 року між НАК "Нафтогаз України" та ДПРЗ-4ГУ ДСНС України в Рівненській області укладено додаткові угоди № 2 та № 3 до Договору купівлі-продажу природного газу № 4125/15-ТЕ-28 від 09.02.2015 року, за якими відповідно:

- викладено з 01.07.2015 року пункт 5.2. Договору у новій редакції, з якої вбачається, зокрема, що до сплати за 1000 куб. м. природного газу всього з ПДВ 2 994, 30 грн.;

- доповнено п. 6.3. ст. 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» абзацами в наступній редакції: «За наявності заборгованості у покупця за цим договором Продавець зараховує кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, що надійшли від Покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за Договором.».

30.10.2015 року між НАК "Нафтогаз України" та ДПРЗ-4ГУ ДСНС України в Рівненській області укладено додаткову угоду № 4 до Договору купівлі-продажу природного газу № 4125/15-ТЕ-28 від 09.02.2015 року, за якою:

- викладено з 01.10.2015 року п. 5.2. ст. 5 «Ціна газу» Договору у новій редакції з якої вбачається, зокрема, що до сплати за 1000 куб.м. природного газу всього з ПДВ 2 994,30 грн.

Зазначений договір з додатками № 1, 2, 3, 4 підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками печаток останніх, на час розгляду справи № 918/142/20 доказів недійсності договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

Начальник ДПРЗ-4ГУ ДСНС України в Рівненській області звернувся до заступника голови правління НАК «Нафтогаз України» з листом № 01/274 від 04.11.2015 року, у якому просив переплату по договору № 12/552-ТЕ-28 від 16.10.2012 року у сумі 0, 36 грн.; по договору № 13/3169 від 08.02.2013 року у сумі 1 526 грн 63 коп., по договору № 2070/14-ТЕ-28 від 27.12.2013 року у сумі 7 796 грн 29 коп. зарахувати в оплату за спожитий природний газ згідно договору № 4125/15-ТЕ-28 від 09.02.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач передав, а відповідач в свою чергу прийняв природний газ на загальну суму 16 637 грн 47 коп., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від:

- 24.02.2015 року на загальну суму 2 670 грн 76 коп.;

- 28.02.2015 року на загальну суму 1 153 грн 40 коп.;

- 31.03.2015 року на загальну суму 1 851 грн 20 коп.;

- 30.04.2015 року на загальну суму 4 183 грн 03 коп.;

- 31.10.2015 року на загальну суму 1 883 грн 41 коп.;

- 30.11.2015 року на загальну суму 2 401 грн 43 коп.;

- 31.12.2015 року на загальну суму 2 494 грн 24 коп.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що в порушення умов Договору відповідач здійснив оплату за отриманий природний газ з прострочкою платежу. Отже, в результаті неналежного виконання відповідачем умов Договору, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню - 2 886 грн 25 коп., 3 % річних - 184 грн 20 коп. та інфляційні втрати - 978 грн 50 коп.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та просив суд застосувати позовну давність до спірних правовідносин.

Оцінюючи подані докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Внаслідок укладення договору купівлі - продажу природного газу № 4125/15-ТЕ-28 від 09.02.2015 року між сторонами згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного правочину, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно з приписами ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Стосовно застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Позовна давність, за визначенням ст. 256 ЦК України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у ч. 1 ст. 1 ЦК України, та у господарських відносинах (ст. 3 ГК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом, сторони у п. 9.3 Договору передбачили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановляється тривалістю у 5 (п`ять) років.

У відповідності до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України, встановлено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Однією з загальних засад цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України є свобода договору.

Сторони договору купівлі-продажу природного газу № 4125/15-ТЕ-28 від 09.02.2015 року на підставі вільного волевиявлення домовилися, погодили та зафіксували це у п. 9.3. Договору про збільшення строку позовної давності до 5 років.

Позивач звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача 14.02.2020 року, про що свідчить відмітка відділення поштового зв`язку на конверті.

Нарахування пені, 3 % річних та інфляційні втрати позивач просить здійснити починаючи з 15.02.2015 року.

Судом встановлено, що зобов`язання за лютий 2015 року на загальну суму 2 670 грн 76 коп. у відповідача виникло 15.02.2015 року.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відтак суд приходить до висновку про відмову відповідачу у застосуванні строків позовної давності у справі № 918/142/20, оскільки позивач звернувся з позовом до господарського суду в межах 5-річного строку позовної давності, встановленого сторонами у Договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач передав, а відповідач в свою чергу прийняв природний газ на загальну суму 16 637 грн 47 коп., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 24.02.2015 року (на суму 2 670 грн 76 коп.), від 28.02.2015 року (на суму 1 153 грн 40 коп.); від 31.03.2015 року (на суму 1 851 грн 20 коп.); від 30.04.2015 року (на суму 4 183 грн 03 коп.), від 31.10.2015 року (на суму 1 883 грн 41 коп.), від 30.11.2015 року (на суму 2 401 грн 43 коп.); від 31.12.2015 року (на суму 2 494 грн 24 коп.), які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, проте відповідачем здійснювалися оплати за отриманий товар з прострочкою платежів, що підтверджується наданими позивачем відомостями.

При зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідача на його користь 3 % річних у розмірі 184 грн 20 коп. за період прострочки з 15.02.2015 року по 23.12.2015 року, а також інфляційні втрати у розмірі 978 грн 50 коп. за загальний період прострочки з 15.02.2015 року по 31.10.2015 року.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013).

Перевіривши розрахунок 3 % річних за період прострочки відповідачем здійснення оплат за Договором з 15.02.2015 року по 23.12.2015 року у загальному розмірі 184 грн 20 коп. суд дійшов висновку про його обґрунтованість та арифметичну правильність.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за період прострочки відповідачем здійснення оплат за Договором з 15.02.2015 року по 31.10.2015 року у загальному розмірі 978 грн 50 коп. суд дійшов висновку про його обґрунтованість та арифметичну правильність.

Крім того, позивач також просив стягнути з відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 15.02.2015 року по 23.12.2015 року у загальному розмірі 2 886 грн 25 коп.

Згідно зі ст. ст. 216 - 218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996 року № 543-96-ВР (зі змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 с. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис ч. 6 ст. 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 7.2. Договору встановлено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього Договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені за період прострочки відповідачем здійснення оплат за Договором з 15.02.2015 року по 23.12.2015 року у загальному розмірі 2 886 грн 25 коп., суд дійшов висновку про його обґрунтованість та арифметичну правильність.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, зумовлених простроченням відповідачем оплат за договором купівлі-продажу природного газу № 4125/15-ТЕ-28 від 09.02.2015 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору.

Предметом спору у справі № 918/142/20 є стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 4 048 грн. 95 коп. (з яких: 3 % річних - 184 грн 20 коп., інфляційні втрати - 978 грн 50 коп., пеня - 2 886 грн 25 коп.).

На підставі п. 2 ч. 1 с. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

24.02.2020 року від НАК "Нафтогаз України" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи, зокрема, оригіналу платіжного доручення № від 20.02.2020 року, з якого вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 102 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на викладене та оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, витрати по сплаті судового збору у справі № 918/142/20 покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з 4 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області (35604, Рівненська обл., м. Дубно, вул. Грушевського, буд. 119, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 4 048 (чотири тисячі сорок вісім) грн. 95 коп. (з яких - пеня 2 886 (дві тисячі вісімсот вісімдесят шість) грн. 25 коп., 3 проценти річних - 184 (сто вісімдесят чотири) грн. 20 коп., інфляційні втрати - 978 (дев`ятсот сімдесят вісім) грн. 50 коп.).

3. Стягнути з 4 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області (35604, Рівненська обл., м. Дубно, вул. Грушевського, буд. 119, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп - судового збору.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 30.03.2020 року.

Суддя Заголдна Я.В.