ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"06" квітня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/592/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бачур А.В.,

за участю представників:

заявника: не з`явився;

стягувача: не з`явився;

ДВС: не з`явились.

розглянувши скаргу (вх.№2-410/20 від 23.03.2020р.) Державного підприємства Міністерства оборони України "Одеський завод будівельних матеріалів" в особі ліквідаційної комісії (ліквідатор Погребнюк Олени Іванівни) (65039, м. Одеса, пров. 4-й Басейний, 7) на дії державних виконавців Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, подану у справі №916/592/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" (04116, м. Київ, вул. Шулявська, 5) в особі філії "Інфоксводоканал" (65039, м. Одеса, вул.Басейна,5)

до відповідача: Державного підприємства Міністерства оборони України "Одеський завод будівельних матеріалів" (65039, м. Одеса, пров. 4-й Басейний, 7)

про стягнення 534 482,30 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.05.2019р. у справі №916/592/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" задоволено, стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України "Одеський завод будівельних матеріалів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" 534 482 грн. 30коп. заборгованості, 8 017 грн. 23коп. судового збору.

04.06.2019р. на примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 07.05.2019р. видано відповідний наказ.

23.03.2020р. до суду надійшла скарга ліквідаційної комісії в особі ліквідатора Погребнюк Олени Іванівни Державного підприємства Міністерства оборони України "Одеський завод будівельних матеріалів", згідно якої скаржник просить суд:

1) поновити строк на оскарження постанов про арешт коштів боржника від 27.11.2017 року у виконавчому проваджені №55216769, від 10.01.2018 року у виконавчому провадженні №55388362, від 17.08.2018 у виконавчому провадженні №56953623, від 26.09.2018р. у виконавчому провадженні №57294890, від 05.02.2019 року у виконавчому проваджені №58239199;

2) задовольнити скаргу Державного підприємства "Одеський завод будівельних матеріалів" на дії: державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Васильєвої Світлани Олегівни при винесені постанови про арешт коштів боржника від 27.11.2017 року у виконавчому проваджені № 55216769; державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Лисогор Вероніки Геннадіївни при винесені постанов про арешт коштів боржника: від 10.01.2018р. у виконавчому провадженні №55388362, від 17.08.2018 у виконавчому провадженні №56953623, від 26.09.2018 року у виконавчому провадженні №57294890; державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Білика Ростислава Валерійовича при винесені постанови про арешт коштів боржника від 05.02.2019р. у виконавчому проваджені №58239199;

3) скасувати постанову державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Васильєвої Світлани Олегівни від 27.11.2017 року ВП № 55216769 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 328704 та належать Державному підприємству «Одеський завод будівельних матеріалів» для оплати праці працівників Державного підприємства;

4) скасувати Постанови державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Лисогор Вероніки Генадіївни про арешт коштів боржника: від 10.01.2018 року у виконавчому провадженні №55388362, від 17.08.2018 у виконавчому провадженні №56953623, від 26.09.2018 року у виконавчому провадженні №57294890 в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 328704 та належать Державному підприємству «Одеський завод будівельних матеріалів» для оплати праці працівників Державного підприємства;

5) скасувати постанову державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Білика Ростислава Валерійовича про арешт коштів боржника від 05.02.2019 року у виконавчому провадженні №58239199 в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 328704 та належать Державному підприємству «Одеський завод будівельних матеріалів» для оплати праці працівників Державного підприємства;

6) заборонити органам державної виконавчої служби України, у тому числі першому Приморському відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області та Першому Малиновському відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області накладання арешту на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 328704.

В обґрунтування скарги зазначає, що держаний виконавець застосовуючи заходи примусового виконання судового рішення у вигляді арешту рахунку №UА НОМЕР_2 МФО 328704 , відкритого в ПАТ КБ «Приватбанк», залишив поза увагою той факт, що вказаний рахунок використовується для виплати заробітної плати працівникам підприємства, сплати єдиного соціального внеску, оплату податків та зборів, оплату за енергоносії інших обов`язкових зборів та платежів.

Скаржник звертає увагу на те, що підприємство державне, отже існують обмеження щодо реалізації майна боржника - державного підприємства.

Оскільки, законодавцем не заборонено накладання арешту на рахунки боржника - державного підприємства, просить суд врахувати позбавлення можливості перерахування коштів по заробітній платі працівникам підприємства внаслідок накладання арешту на всі рахунки.

Також підкреслює, що засновником підприємства є Міністерство оборони України.

Скаржник, звертає увагу суду на вимоги частини 5 статті 97 Кодексу Законів про працю України, відповідно до якої визначено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Також просить врахувати норми частини 2 статті 10 Конвенції „Про захист заробітної плати", ратифікованої Україною 04.08.1961 року, згідно якої заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Просить суд врахувати, що державним виконавцем накладено арешт на всі наявні рахунки боржника.

Так, при винесенні постанови від 05.12.2020 року про арешт коштів боржника при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження, державним виконавцем було накладено арешт на кошти боржника, у тому числі на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 328704, з якого виплачується заробітна плата та інші платежі, пов`язані з трудовими відносинами, що є недопустимим з урахуванням вимог норм Конституції України, Кодексу законів про працю та норм Закону України "Про виконавче провадження", оскільки накладення арешту на рахунок відповідача, який призначений для виплати заробітної плати, дійсно унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати працівникам, які працюють на підприємстві, що призводить до порушення їх конституційних прав.

За таких обставин, вважає, що державний виконавець не мав підстав для накладення арешту на кошти, призначені для оплати праці працівників боржника, а тому оскаржувана постанова органу державної виконавчої служби в частині накладення арешту на кошти, призначені для оплати праці працівників державного підприємства, підлягає скасуванню, а в решті має бути залишена без змін як така, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.03.2020 року скаргу ДП Міністерства оборони України "Одеський завод будівельних матеріалів" в особі ліквідаційної комісії (ліквідатор Погребнюк Олени Іванівни) на дії державних виконавців Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято до розгляду, призначено розгляд скарги на 06.04.2020р. об 11:00 год.

02.04.2020р. за вх. № 8398/20 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» надійшли письмові пояснення, в яких стягувач не погоджується із доводами, які викладені в скарзі з наступних підстав.

Скаржником взагалі не зазначено номер зведеного виконавчого провадження та відповідно неможливо встановити чи дійсно саме наказ Господарського суду Одеської області №916/592/19 від 04.06.2019р. знаходиться у цьому зведеному виконавчому провадженні, оскільки до філії "Інфоксводоканал" від органів ДВС не надходила постанова за зведеним виконавчим провадженням за наказом господарського суду Одеської області №916/592/19 від 04.06.2019р. В матеріалах справи відсутня копія постанови за зведеним виконавчим провадженням на яку посилається у скарзі ліквідатор.

Надані скаржником суду копії постанов про арешт коштів боржника від 27.11.2017р. ВП №55216769, від 10.01.2018р. ВП №55388362, від 17.08.2018р. ВП №56953622, від 26.09.2018р. ВП №57294890, від 05.02.2019р. ВП №58239199 винесені за виконавчими документами, які видані за результатами розгляду справ Одеським окружним адміністративним судом (постанова від 10.01.2018р. ВП №55388362, від 17.08.2018р. ВП №56953622), ГУ ДФС в Одеській обл. (постанова від 26.09.2018р. ВП №57294890, від 05.02.2019р. ВП №58239199). Стягувачами за цими постановами є відповідно: ТОВ "Охоронно-Детективне агентство "Легіон-Правопорядок", Центральне об`єднане управління ПФУ в м. Одесі, ГУ ДФС в Одеській обл., але ж ніяк ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал".

Також стягувач зазначає, що жодна з постанов про арешт коштів не винесена за наказом Господарського суду Одеської області №916/592/19 від 04.06.2019р. У справі №916/592/19, яка розглядалась Господарським судом Одеської області, позивачем є ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" з вимогами до відповідача ДП МОУ "ОЗБМ" про стягнення боргу. А тому незрозуміло з яких підстав звернувся скаржник саме у справі №916/592/19, посилаючись на постанови про арешт коштів від 27.11.2017р. ВП №55216769, від 10.01.2018р. ВП №55388362, від 17.08.2018р. ВП №56953622, від 26.09.2018р. ВП №57294890, від 05.02.2019р. ВП №58239199, які не мають ніякого відношення до предмету спору та сторін у справі №916/592/19. Отже, доводи ліквідатора, які викладені у скарзі на дії державного виконавця саме по справі №916/592/19 - є необґрунтованими та безпідставними.

Стосовно доданої до скарги копії довідки та проміжної виписки АТ КБ "Приватбанк" від 03.03.2020р. стягувач звертає увагу, що виплати заробітної плати по розрахунковому рахунку НОМЕР_4 проводились з 01.01.2019р. по 03.03.2020р. Оскаржувані постанови винесені державними виконавцями відповідно 27.11.2017р., 10.01.2018р., 17.08.2018р., 26.09.2018р., тобто до проведення через цей рахунок виплат по заробітній платі. Отже, на той час цей розрахунковий рахунок не використовувався Відповідачем для виплат заробітної плати. До того ж, Відповідач е державним підприємством, який має цей розрахунковий рахунок у комерційному банку та як вбачається з довідки АТ КБ "Приватбанк" від 03.03.2020р. він не є спецрахунком або рахунком із спеціальним режимом використання, або знаходиться на казначейському обслуговуванні бюджетних коштів.

Відповідно до ч.З ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Отже, отримавши вищезазначені постанови, АТ КБ "Приватбанк" не повідомив державного виконавця про цільове призначення цього рахунку та не повернув постанову без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на цьому рахунку.

Згідно з ч.1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. В свою чергу, скаржник також не повідомив органи ДВС з підтверджуючими документами, що цей розрахунковий рахунок є рахунком для виплат заробітної плати.

Враховуючи все вищевикладене ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» вважає, що доводи та вимоги скаржника є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не підтверджені належними та достовірними доказами.

В судове засідання, призначене на 06.04.2020р., представники сторін не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомленні належним чином.

Дослідивши матеріали скарги, докази надані заявником до скарги, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 341 ГПУ України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно ч. 1 ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Згідно ч. 2 вказаної вище статті неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Так, як вбачається з матеріалів скарги, на примусовому виконанні у Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває зведене виконавче провадження № 57294890.

Постановою головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Васильєвою С.О. від 27.11.2017 року у ВП № 55216769 при примусовому виконанні наказів Господарського суду Одеської області № 916/320/16 виданого 22.06.2016 про стягнення заборгованості у сумі 226225,75 грн.; № 916/2024/15 виданого 28.07.2015 про стягнення заборгованості у сумі 310328,18 грн.; № 916/550/16 виданого 30.05.2016 про стягнення заборгованості у сумі 349481,87 на користь ТОВ «Охоронно-Детективне агентство «Легіон-Правопорядок»; постановою головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Лисогор В.Г. від 10.01.2018 року у ВП № 55388362 при примусовому виконанні наказу Одеського окружного адміністративного суду №815/3743/17 виданого 05.09.2017 про стягнення коштів у сумі 3668,66 грн. на користь Центрального об`єднаного управління ПФУ в м. Одесі; постановою головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Лисогор В.Г. від 17.08.2018 року у ВП №56953622 при примусовому виконанні наказу Одеського окружного адміністративного суду №815/3112/17 виданого 05.09.2017 про стягнення заборгованості у сумі 1184,26 грн. на користь Центрального об`єднаного управління ПФУ в м. Одесі; постановою головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Лисогор В.Г. від 26.09.2018 року у ВП № 57294890 при примусовому виконанні вимоги № Ю- 8-23 виданої 18.01.2018 про стягнення заборгованості у сумі 690228,77 грн. на користь ГУ ДФС в Одеській області; постановою старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Білика Р.В. від 05.02.2019 року у ВП № 58239199 при примусовому виконанні вимоги № Ю-8-23 виданої про стягнення заборгованості у сумі 1 351 883,39 грн. на користь ГУ ДФС в Одеській області, у тому числі, накладено арешт на рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 328704, з якого здійснюється погашення заборгованості із заробітної плати та сплати за комунальні послуги.

Скарга мотивована тим, що державний виконавець не мав підстав для накладення арешту на кошти, призначені для оплати праці працівників боржника, що виплачуються із рахунку№ НОМЕР_3 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 328704.

Відповідно до ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно частини 1 ст.327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими норматив-но-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.6 цього Закону, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до цього Закону і не допускати в своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

У частині 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналогічним за змістом є і п.1 ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з якою виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За приписами статей 8, 9, 43 Конституції України відповідно до частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятись від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Згідно з частиною 5 статті 97 Кодексу законів про працю оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. При цьому частиною 6 статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Таким чином право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано та захищається державною, своєчасність та розмір якої не може бути поставлений в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

З огляду на наведене суд доходить до висновку про те, що заборона накладення арешту на рахунки, відкриті для виплати заробітної плати передбачена вищевідзначеними нормативними актами.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема, на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Разом з цим згідно з частиною 5 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" під час виконання рішень виконавець має право на безперешкодний доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

За наведеними нормами державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження не має права накладати арешт на рахунки із спеціальним режимом використання, якими також можуть бути рахунки для зарахування страхових виплат, заробітної плати та інших виплат на карткові рахунки співробітників клієнта, з метою забезпечення дотримання наведеного положення державному виконавцю відповідно до статті 18 Закону надано безперешкодний доступ до інформації про боржника, в тому числі конфіденційної, що є необхідною для вчинення виконавчих дій відповідно до меж повноважень та в порядку, встановлених Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням інших нормативно-правових актів.

Згідно з приписами зазначеної норми не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Між тим, Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженою постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, визначено право клієнта - юридичної особи для здійснення деяких видів виплат, зокрема, заробітної плати, відкрити поточні рахунки фізичним особам, уклавши з банком договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб. У разі неукладення такого договору використовується звичайний поточний рахунок юридичної особи. Для здійснення виплат заробітної плати з будь-якого рахунку юридичної особи фізичній особі банк відкриває спеціальний рахунок (підпункти 6.7, 6.9).

Як встановлено судом, скаржником не доведено, що рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 328704 призначений для оплати праці працівників боржника та є рахунком із спеціальним режимом.

При цьому, довідка ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 03.03.2020р., свідчить лише про проведення виплат заробітної плати із вищезазначеного рахунку, однак така довідка не підтверджує те, що рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 328704 є спеціальним та відкритий для здійснення виплат заробітної плати у відповідності до вимог Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженою постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані сторонами докази, наявні в матеріалах справи, які ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин скарги в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що дії державних виконавців Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є правомірними, а доводи скарги необґрунтовані, непідтверджені належними та допустимими доказами в розумінні приписів ГПК України, а тому суд відмовляє в задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 119, 234, 339, 340, 342Господарського процесуального кодексу України суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні скарги (вх.№2-410/20 від 23.03.2020р.) Державного підприємства Міністерства оборони України "Одеський завод будівельних матеріалів" в особі ліквідаційної комісії (ліквідатор Погребнюк Олени Іванівни) на дії державних виконавців Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - відмовити.

Ухвала набрала чинності 06.04.2020р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 06 квітня 2020 р.

Суддя О.В. Цісельський