ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.03.2020 Справа № 905/171/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В., при секретарі судового засідання Лисих О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Новакорм" (61002, місто Харків, вулиця Чернишевська, будинок 66; )

до відповідача: приватного акціонерного товариства "Донрибкомбінат" (84173, Донецька область, Слов`янський район, селище Мирне; )

про стягнення 1 885 889, 91 грн., з яких: 1 704 469, 20 грн. - основний борг, 81067, 36 грн. - штраф, 85 223, 45 грн. - пеня, 15 130, 02 грн. - 3 % річних,-

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

Товариство з обмеженою відповідальністю "Новакорм" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до приватного акціонерного товариства "Донрибкомбінат" про стягнення 1 885 889, 91 грн., з яких: 1 704 469, 20 грн. - основний борг, 81 067, 36 грн. - штраф, 85 223, 45 грн. - пеня, 15 130, 02 грн. - 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки №220519 від 22.05.2019, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в сумі 1 704 469, 20 грн. що стало підставою для нарахування позивачем штрафу, пені та 3% річних.

Представник позивача під час розгляду даної справи наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 16.03.2020 від представника відповідача надійшла заява про визнання позову, в якій останній визнав позовні вимоги у повному обсязі, а також не заперечував проти стягнення з товариства витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 174 751,00 грн. та судового збору в розмірі 29 339,35 грн.

Відповідно до приписів ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно приписів ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Оскільки визнання позову відповідачем відбулося на стадії підготовчого провадження, суд дійшов висновку про можливість прийняття рішення по даній справі за результатами підготовчого провадження.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

В С Т А Н О В И В

22.05.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю «Новакорм» (далі - постачальник) та приватним акціонерним товариством «Донрибкомбінат» (далі - покупець) було укладено договір поставки № 2205199 (далі-договір), відповідно до п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити комбікорм (далі - товар).

Згідно п. 2.1. договору кількість, ціна та вартість товару, що поставляється за цим договором, визначається у специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Базисні умови поставки згідно Інкотермс 2010 зазначається у специфікації (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 3.2. договору терміни поставки конкретних партій товару та кількість товару узгоджуються сторонами у специфікаціях. У разі потреби термін поставки може бути змінений за погодженням сторін.

Згідно п. 3.4. договору право власності на товар і ризик випадкової загибелі товару переходить від постачальника до покупця в момент фактичної передачі товару. Моментом фактичної передачі товару, є підписання покупцем видаткової накладної постачальника.

Датою поставки товару вважається дата підписання покупцем видаткової накладної постачальника (п. 3.5. договору).

Відповідно до п. 4.2. договору розрахунки за товар здійснюються шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок постачальника у розмірі 100 % вартості партії товару у строк до 01 (першого) серпня 2019 року, від дати поставки товару. Датою поставки товару є дата підписання покупцем видаткової накладної, якщо інша дата не зазначена в графі «прийнято» під час підпису видаткової накладної уповноваженою особою покупця.

Додатковою угодою № 3 від 02.09.2019 до договору поставки № 220519 від 22.05.2019 викладено вищезазначений пункт договору у наступній редакції: «розрахунки за товар здійснюються шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок постачальника у розмірі 100 % вартості партії товару у строк до 01 жовтня від дати поставки товару. Датою поставки товару є дата підписання покупцем видаткової накладної, якщо інша дата не зазначена в графі «прийнято» під час підпису видаткової накладної уповноваженою особою покупця».

Згідно п. 6.4. договору у випадку прострочення оплати або не повної оплати товару в строки, зазначені у договорі. Покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення оплати від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати. Загальний розмір пені за весь строк прострочення оплати товару складає не більше 5% від вартості неоплаченого товару.

Відповідно до п. 12.2. договору він набирає чинності з 22 травня 2019 і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору.

Вищезазначений договір підписано представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Додатковою угодою № 1 від 30.09.2019 до договору поставки № 220519 від 22.05.2019 сторони домовились, що за несвоєчасну оплату у серпні покупець сплачує штраф у розмірі 40 533,68 грн.

Додатковою угодою № 2 від 30.09.2019 до договору поставки № 220519 від 22.05.2019 сторони домовились, що за несвоєчасну оплату у вересні покупець сплачує штраф у розмірі 40 533,68 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено згідно специфікацій товару на загальну суму 1 704 469,20 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 707 від 24.05.2019 на суму 163 382,40 грн. з ПДВ, № 712 від 24.05.2019 на суму 164 212,32 грн. з ПДВ, № 713 від 25.05.2019 на суму 166 504,32 грн. з ПДВ, № 720 від 27.05.2019 на суму 171 724,32 грн. з ПДВ, № 721 від 27.05.2019 на суму 159 364,80 грн. з ПДВ, № 797 від 09.06.2019 на суму 161 684,88 грн. з ПДВ, № 806 від 10.06.2019 на суму 188 924,40 грн. з ПДВ, № 812 від 11.06.2019 на суму 158 519,76 грн. з ПДВ, № 843 від 14.06.2019 на суму 172 571,76 грн. з ПДВ, № 859 від 19.06.2019 на суму 197 580,24 грн. з ПДВ, а також товарно-транспортними накладними: №00000761 від 24.05.2019, № 00000762 від 24.05.2019, № 00000766 від 25.05.2019, №00000776 від 27.05.2019, №00000777 від 27.05.2019, № 00000865 від 09.06.2019, №00000875 від 10.06.2019, № 00000882 від 11.06.2019, № 00000908 від 14.06.2019, № 00000927 від 19.06.2019.

Вказаний товар був прийнятий представником відповідача, що підтверджується підписом останнього на вищезазначеній видаткових накладних без зауважень та заперечень.

10.12.2019 позивачем було направлено відповідачу вимогу кредитора вих. № 249 від 09.12.2019 про сплату протягом семи днів з дня отримання вимоги вартості поставленого товару у розмірі 1 704 469,20 грн., пені в сумі 151 253,50 грн., відсотків за користування грошовими коштами в сумі 14 009,50 грн. та штрафу розмірі 81 067,36 грн.

Оскільки вищезазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення, позивач звернувся із даним позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань.

Оцінивши зміст зазначеного договору, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладена угода за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України та ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином в силу статті 265 Господарського кодексу України, статті 712 і 655 Цивільного кодексу України, пункту 1.1 договору, постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти і оплатити товар, на умовах, викладених в даному договору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір поставки № 220519 від 22.05.2019 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже зазначалося, відповідно до п. 4.2. договору розрахунки за товар здійснюються шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок постачальника у розмірі 100 % вартості партії товару у строк до 01 (першого) серпня 2019 року, від дати поставки товару. Датою поставки товару є дата підписання покупцем видаткової накладної, якщо інша дата не зазначена в графі «прийнято» під час підпису видаткової накладної уповноваженою особою покупця.

В подальшому, додатковою угодою № 3 від 02.09.2019 до договору поставки № 220519 від 22.05.2019 відстрочено строк оплати за поставлений товар до 01.10.2019.

Сплату заборгованості боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Таким чином, відповідач свої зобов`язання за договором поставки № 220519 від 22.05.2019 щодо оплати поставленої продукції в обумовлені договором строки не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України. Відповідачем даний факт не заперечується.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 1 704 469,20 грн.

Згідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Позивачем нараховано пеню в сумі 85 223,45 грн. за період з 02.08.2019 по 09.12.2019 та штраф у розмірі 81 067,36 грн.

Як вже зазначалося, за умовами п. 6.4. договору у випадку прострочення оплати або не повної оплати товару в строки, зазначені у договорі. Покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення оплати від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати. Загальний розмір пені за весь строк прострочення оплати товару складає не більше 5% від вартості неоплаченого товару.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок пені за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично та методологічно вірним та не перевищує встановлений п. 6.4. договору гранично допустимий розмір пені - не більше 5 % від вартості неоплаченого товару, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки судом встановлено порушення відповідачем строків оплати поставленого товару, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення штрафу в розмірі 81 067,36 грн., передбаченого додатковими угодами № 1 від 30.09.2019 та № 2 від 30.09.2019

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за загальний період з 02.08.2019 по 16.12.2019 нараховано 3 % річних в сумі 15 130,02 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобов`язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов`язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов`язання.

3% річних за своїми ознаками є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою є самостійним способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Тобто, всі вищевказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобов`язання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок 3% річних за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично невірним. Згідно здійсненого судом власного розрахунку сума 3%, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 14 989,99 грн.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 п.1 ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За приписами ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог, сума судового збору в розмірі 14 144,18 грн. (28 288,35 х 50%) підлягає поверненню на користь позивача окремою ухвалою.

Відповідно до п.3 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Решта судового збору в сумі 14 142,07 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 130, 185, 191, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Новакорм" до приватного акціонерного товариства "Донрибкомбінат" про стягнення 1 885 889, 91 грн., з яких: 1 704 469, 20 грн. - основний борг, 81 067, 36 грн. - штраф, 85 223, 45 грн. - пеня, 15 130, 02 грн. - 3 % річних - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Донрибкомбінат" (84173, Донецька область, Слов`янський район, селище Мирне; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Новакорм" (61002, місто Харків, вулиця Чернишевська, будинок 66; ) основний борг в сумі 1 704 469, 20 грн., штраф в сумі 81 067,36 грн., пеню в сумі 85 223, 45 грн., 3% річних в сумі 14 989,99 грн., судовий збір в сумі 14 142,07 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 16.03.2020 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.03.2020.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова