ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2020 р. Справа№ 910/12349/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Чорногуза М.Г.

Євсікова О.О.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІ.ДІ.ЕМ."

на рішення Господарського суду міста Києва

від 15.11.2019

у справі №910/12349/19 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрус-Алко"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІ.ДІ.ЕМ."

про стягнення 95 990, 87 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрус-Алко" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІ.ДІ.ЕМ." про стягнення 95 990, 87 грн, з яких: 86 971, 99 грн. вартості поставленого товару, 8 296, 89 грн. пені за прострочення виконання грошового зобов`язання та 721, 99 грн. трьох процентів річних.

Позов обґрунтовано належним виконанням зобов`язань за договором поставки №5 від 07.11.2015 в частині оплати за отриманий товар.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 у справі №910/12349/19 позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 86971,99 грн. вартості поставлених товарів, 721,99 грн. трьох процентів річних та 1754,96 грн. витрат зі сплати судового збору., пеню у розмірі 9544,46 грн., 20% річних у розмірі 5546,24 грн. та судовий збір у розмірі 1757,52 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю позовних вимог та доведеністю матеріалами справи факту невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленої позивачем продукції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що надані позивачем в обґрунтування позовних вимог видаткові накладні не містять обов`язкових реквізитів, а саме, підпису відповідальної особи, відсутній штамп, адреса, зазначена на видаткових накладних, відмінна від юридичної адреси відповідача. Вказані обставини на думку відповідача свідчать про невідповідність видаткових накладних вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4., 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти вимог апеляційної скарги, вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, у зв`язку з чим просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Позивач зазначає, що наявні у матеріалах справи видаткові накладні на поставку товарів містять усі визначені чинним законодавством обов`язкові реквізити первинних документів, містять відомості про дату складення цих документів, назви підприємств, які брали участь у господарських операціях, відомості про господарські операції, їх зміст та обсяги, кількісні і вартісні показники кожного найменування товарів тощо.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІ.ДІ.ЕМ." на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 у справі №910/12349/19 залишено без руху, надано заявнику строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків протягом 10 (десяти) днів з моменту отримання даної ухвали.

15.01.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів суду на виконання вимог ухвали суду від 27.12.2019 заявником усунуто недоліки апеляційної скарги та подано докази сплати судового збору у сумі 1973,11 грн. - платіжне доручення №7862 від 13.01.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ПІ.ДІ.ЕМ." строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 у справі №910/12349/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІ.ДІ.ЕМ." на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 у справі №910/12349/19; ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строк для надання можливості скористатися наданими ст. 267 Господарського процесуального кодексу України правами протягом семи днів з дня отримання даної ухвали.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, 07.11.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПІ.ДІ.ЕМ." (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Петрус-Алко" (постачальник) укладено договір поставки №5 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник приймає на себе зобов`язання поставляти і передавати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується приймати і оплачувати товар за ціною та в асортименті, погоджених сторонами в специфікаціях, що є невід`ємними частинами даного договору і в кількості, передбаченій замовленням на товар.

Пунктом 10.1 договору №5 від 07.11.2015 визначено, що цей договір набув чинності з моменту підписання та скріплення печатками сторін та діяв до 31 грудня 2016 року. Цим же пунктом договору сторони встановили, що строк його дії автоматично продовжується на наступний рік за відсутності заперечень будь-якої сторони (не менше ніж за 30 днів до закінчення строку дії).

За відсутності доказів протилежного, судом першої інстанції встановлено, що договір №5 від 07.11.2015 є чинним на час розгляду даного спору.

Згідно з пунктом 1.4 договору №5 право власності на поставлений товар переходить від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі товару і підписання сторонами товаросупровідних документів. Датою поставки товару вважається дата підписання покупцем товаро-транспортної та/або видаткової накладної.

За доводами позивача, у листопаді та грудні 2018 року ним було поставлено відповідачу товари загальною вартістю 125 264,04 грн, на підтвердження чого позивачем надано підписані представниками сторін у справі видаткові накладні №Б-БР064913 від 30.11.2018 на суму 121 061,40 грн. та №Б-БР065203 від 04.12.2018 на суму 4 202,64 грн.

Видаткові накладені підписані обома сторонами та скріплені печатками.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилається на те, що дані накладні не відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4., 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, оскільки не містять обов`язкових реквізитів.

Водночас, колегія суддів не погоджується з даними доводами апелянта, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас, відповідно до приписів пункту 9 частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Колегія суддів дослідила наявні в матеріалах справи видаткові накладні на поставку товарів та встановила, що останні містять всі визначені чинним законодавством обов`язкові реквізити первинних документів, містять відомості про дату складання цих документів, назви підприємств, які брали участь у господарських операціях, відомості про господарські операції, їх зміст та обсяги, кількісні і вартісні показники кожного найменування товарів тощо.

Разом з тим, відсутність у видаткових накладних лише назви посади особи, яка отримували товари за цими накладними зі сторони саме відповідача (Семенов), за наявності його підписів у цих накладних, які засвідчені відтиском штампу самої юридичної особи відповідача, наявність яких на первинних документах є свідченням участі юридичної особи відповідача у здійсненні відповідних господарських операцій, не може свідчити про те, що така особа є не уповноваженою на вчинення таких дій з боку відповідача.

Згідно зі статтею 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Як правомірно встановлено місцевим господарським судом, аналогічні за своєю суттю приписи визначені в договірних умовах п.2.3, п.2.7 договору, відповідно до яких у разі відсутності, неповноти або неналежного оформлення товаросупроводжувальних документів, покупець має право відмовити постачальнику в прийманні товару, або зобов`язати постачальника протягом 5 (п`яти) робочих днів надати належним чином оформлені документи. При виникненні будь-яких невідповідностей при прийманні товару покупцем оформляється акт про виявлені недоліки, який підписується представниками сторін після завершення приймання. На строк затримки належного оформлення необхідних документів покупець має право відстрочити дату розрахунку з постачальником.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких належних і допустимих доказів звернення відповідача до позивача з вимогою надати належним чином оформлені товарно-супровідні документи на товар, поставлений на підставі видаткових накладних №Б-БР064913 від 30.11.2018 та №Б- БР065203 від 04.12.2018, доказів наявності претензій відповідача щодо ненадання позивачем відповідних товарно-супровідних документів чи їх неналежного оформлення, доказів складання актів про виявлені недоліки при прийманні товарів або відмови від прийняття відповідачем товарів за наявними у справі видатковими накладними чи його повернення з вищезазначених підстав, а тому, вищезазначені фактичні обставини в сукупності спростовують відповідні твердження відповідача.

Водночас, відповідач свої зобов`язання щодо оплати поставного товару не виконав, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем у сумі 95990,87 грн.

Дані обставини призвели до звернення з відповідним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Пунктом 4.2 договору №5 від 07.11.2015 (у редакції додаткової угоди №1 від 29.03.2016) встановлено відстрочку оплати отриманого відповідачем товару на:

- 7 календарних днів з дня реалізації поставленого товару споживачам (продукція ТМ "Статус", "Златогор", "Горілочка", "Давній рецепт");

- 45 календарних днів з моменту отримання товару (продукція ТМ "Kartuli", "Vardiani", "Bazaleti", "Сараджишвілі", "Єріставі", "Іверіоні", "Грузинський букет", "Нарзан").

Відповідач здійснює оплату за товар в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Таким чином, у випадку поставки товарів не визначених пунктом 4.2 виробників, відповідач не отримував права на відстрочення оплати.

Суд першої інстанції погодився з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, про те, що у договорі відсутні чіткі строки розрахунків за поставлений товар, торгові марки якого не охоплюються умовами пункту 4.2 укладеного сторонами у справі договору, водночас суд не погодився з тим, що строки оплати такого товару не визначені взагалі.

Як вказувалось раніше, відповідно до положення статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Оскільки договором не встановлено іншого порядку розрахунку за поставлені відповідно до накладних №Б-БР064913 від 30.11.2018 та №Б-БР065203 від 04.12.2018 товари, обов`язок сплати їх вартість виник у відповідача одночасно з отриманням цих товарів.

За відсутності прямого врегулювання договором строків оплати отриманих товарів, відповідач був зобов`язаний керуватись загальними нормами господарського та цивільного законодавства.

Положеннями пункту 4.6 договору сторони погодили, що у випадку наявності непогашеної заборгованості постачальника перед покупцем за даним договором (додатковими угодами до нього) та/або іншими договорами та угодами, покупець зменшує оплату, що належить постачальнику за товар на суму такої заборгованості постачальника та на суму неустойки, штрафів, пені, інших видів санкцій, що передбачені цим договором, шляхом проведення заліку зустрічних однорідних вимог за винятком випадків, коли це прямо заборонено чинним законодавством України. Залік зустрічних однорідних вимог проводиться покупцем без підписання сторонами додаткових документів (актів, угод, протоколів, тощо). За результатами кожного місяця покупець буде готувати акт звірки взаємних розрахунків та направляти його постачальнику. В актах звірки мають бути відображені видаткові накладні, акти наданих послуг та інформація про платежі або залік зустрічних однорідних вимог.

Не зважаючи на умову договору про відсутність необхідності підписання додаткових документів для проведення заліку однорідних зустрічних вимог, сторони мали та мають безумовне право на їх підписання за взаємною згодою.

Цим правом сторони у справі скористались та уклали 31.05.2019 письмову угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, у тому числі і в межах дії договору №5 від 07.11.2015, якою підтверджено наявність станом на 31.05.2019 заборгованості відповідача у розмірі 86 971,99 грн.

Доводи відповідача про відсутність повноважень у в.о. директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІ.ДІ.ЕМ." - Цвіліховського А.О. на підписання угоди суд визнає необґрунтованими з огляду на встановлену статтею 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину.

Така ж сума заборгованості відповідача (86 971,99 грн.) перед позивачем визначена станом на 31.07.2019 і підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків.

Необхідність складання наявних в матеріалах справи актів звірки взаєморозрахунків від 16.05.2019, від 27.05.2019, від 31.07.2019, які підтверджують взаємні заборгованості сторін у справі за всіма правовідносинами на відповідні звітні дати, обумовлена положеннями пункту 4.6 договору.

Виходячи з наведеного, матеріалами справи підтверджено факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за поставлені відповідно до договору №5 від 07.11.2015 товари у розмірі 86 971,99 грн.

Доказів погашення заборгованості перед позивачем на момент прийняття судом першої інстанції рішення у даній справі відповідачем не надано.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 86 971,99 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у сумі 8296,89 грн. та 3% річних у розмірі 721,99 грн. за період прострочення грошового зобов`язання з 01.06.2019 по 09.09.2019.

Відповідно до положень статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

За приписом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, та встановлений судом факт прострочення відповідачем оплати за поставлений товар, вимоги про стягнення 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреним судом.

Стосовно вимоги про стягнення пені у розмірі 8296,89 грн, колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 6.3.1 договору передбачено нарахування та сплату покупцем пені у розмірі подвійної облікової ставки за кожен день прострочення у випадку порушення ним порядку, визначеного пунктом 4.2 даного договору.

Судом першої інстанції встановлено, що передані за накладними №Б-БР064913 від 30.11.2018 та №Б-БР065203 від 04.12.2018 товари не підпадають під договірне врегулювання відносин пунктом 4.2.

Крім того, зобов`язання оплатити отриманні товари у розумні строки у відповідача виникло одночасно з отриманням цих товарів - 30.11.2018 та 04.12.2018.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Заявлений відповідачем період часу нарахування пені з 01.06.2019 по 09.09.2019 знаходиться поза межами шестимісячного строку, встановленого статтею 232 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи встановлені вище обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог та стягнення вартості поставленого позивачем товару, а також відсотків річних, нарахованих за період невиконання зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 у справі №910/12349/19 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281- 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІ.ДІ.ЕМ." на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 у справі №910/12349/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 у справі №910/12349/19 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/12349/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 07.04.2020.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді М.Г. Чорногуз

О.О. Євсіков