ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2020 р. Справа№ 910/9694/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Майданевич Г.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 12.03.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 (повний текст складено 18.10.2019)

у справі №910/9694/19 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Унітехнології ЮЕЙ"

до Публічного акціонерного товариства "Укрпластик"

про стягнення 3 196 366,27 грн.

В судовому засіданні 12.03.2020 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Унітехнології ЮЕЙ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрпластик» про стягнення 3 196 366,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору підряду №20/04-2017 від 20.04.2017 та №14/11-2017 від 24.11.2017 в частині здійснення своєчасного та повного розрахунку за виконані позивачем роботи, у відповідача виникла заборгованість в загальному розмірі 3 184 366,27 грн., з яких: 2 948 238,78 грн. - основний борг, 147 411,94 грн. - пеня, 58 964,70 грн. - інфляційні втрати та 29 750,82 грн. - 3% річних.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що з моменту укладення договорів підряду №20/04-2017 від 20.04.2017, №14/11-2017 від 24.11.2017 та додаткових угод до них, вартість робіт за договорами збільшилася від початкової, що не було передбачено у бюджеті проекту. За доводами відповідача, оскільки якість робіт за вказаними договорами можна оцінити тільки після введення в експлуатацію, а також зважаючи на значні фінансові затрати, які не були передбачені в бюджеті для фінансування даного проекту, ТОВ «Укрпластик» була ініційована та проведена зустріч з представниками позивача, за результатами якої сторони погодили направлення з боку відповідача пропозиції щодо графіку погашення заборгованості за договорами. Так, 04.06.2019 директором ТОВ «Укрпластик» було направлено на електрону пошту позивача листа з пропозицією встановити графік погашення заборгованості за договорами. Однак, позивачем запропонований відповідачем графік не був акцептований, інших пропозицій від позивача також не надходило. А відтак, за твердженням відповідача, сторони ще не досягли кінцевої згоди щодо строків виплати, а тому подання даного позову є передчасним. Відповідач зазначає, що не мав наміру не сплачувати заборгованість, проте одночасне стягнення такої суми призвело б до важких фінансово-економічних наслідків для відповідача, а тому пропонував графік погашення основної заборгованості протягом вересня-листопада 2019 року. Одночасно зазначив про безпідставність та необґрунтованість адвокатських витрат у розмірі 12 000,00 грн.

25.09.2019 відповідачем подано до суду клопотання про розстрочку погашення основної суми заборгованості протягом жовтня-грудня 2019 року, та долучення до матеріалів справи копії балансу (звіт про фінансовий стан) станом на 30.06.2019, копії звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід за І півріччя 2019 року та копії звіту про рух грошових коштів (за прямим методом) за І півріччя 2019 року. У вказаному клопотанні відповідач просив не застосувати до останнього штрафні санкції у вигляді пені, інфляційних втрат та 3% річних, судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. покласти на позивача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/9694/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Унітехнології ЮЕЙ" 2 948 238,78 грн. основної заборгованості, 147 411, 94 грн. пені, 35 333,62 грн. інфляційних втрат, 29 750, 82 грн. 3% річних, 47 411, 03 грн. судового збору та 12 000,00 грн. витрат на правову допомогу. В решті позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідачем не заперечується факт наявності заборгованості за договорами у визначених позивачем сумах, доказів належного виконання зобов`язання з оплати виконаних позивачем робіт матеріали справи не містять. Судом одночасно проведено перерахунок заявлених до стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, встановлено неправильний арифметичний розрахунок позивачем сум 3% річних та інфляційних втрат, а тому заявлені вимоги в цій частині задоволені частково за розрахунком суду, вимоги щодо стягнення пені задоволені у заявленому розмірі.

Крім того, судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду з огляду на ненадання належних та допустимих доказів на підтвердження існування виняткових обставин, які є підставами для такої розстрочки.

Клопотання відповідача про незастосування до нього штрафних санкцій у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат з посиланням на ч.3 ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України судом відхилено з підстав необґрунтованості.

Доводи відповідача щодо необґрунтованості та безпідставності витрат позивача на правову допомогу відхилені судом з посиланням на матеріали справи та умови договору №23-2 щодо порядку їх оплати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 05.11.2019 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Унітехнології ЮЕЙ" 2 948 238, 78 грн. основної заборгованості; пеню, 3% річних та інфляційні витрати стягнути в розмірі зменшеному на 80%, а саме 29 482, 39 грн. пені, 5 950, 16 грн. 3% річних, 7 066, 72 грн. інфляційних втрат та розстрочити виконання рішення суду у справі на один рік рівними платежами з дня набрання рішенням законної сили, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, а саме рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вважає, що:

- його збитковість та наявність значної кредиторської заборгованості підтверджується належними, достовірними та достатніми доказами;

- суд неправильно застосував частину 3 статті 551 ЦК України та статтю 233 ГК України, ухвалив рішення з невідповідністю висновків обставинам, що мають значення для справи, у частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на що відповідач просить зменшити пеню, 3% річних та інфляційні втрати на 80%;

- за відсутності доказів надання професійної правничої допомоги Адвокатським бюро «Горда і партнери» для позивача на виконання умов договору про надання правової допомоги від 01.09.2015 №23-2, відсутні підстави для стягнення з нього витрат на правову допомогу позивача;

- судом проігноровано докази відповідача в частині відмови у наданні розстрочки щодо сплати заборгованості та незастосуванні штрафних санкцій

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає про правильне визначення судом розміру 3% річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача. Законом не передбачено звільнення від застосування таких санкцій. Належних та виняткових підстав для зменшення цих санкцій відповідачем не надано. Щодо розміру пені позивачем зазначено про його обґрунтованість з урахуванням приписів договору. Зазначає про те, що відповідач добре розуміє, що отримав обладнання і користується ним в своїй господарській діяльності, отримує за це кошти, але не поспішає розраховуватись з позивачем, та ще просить суд розстрочити сплату заборгованості по надуманим підставам, затягнувши розгляд справи по суті та відтермінувавши строк розрахунків за обладнання, яким користується. До теперішнього часу не погасив заборгованість навіть за графіком, який сам запропонував позивачу та подав до суду. Щодо стягнення витрат на правову допомогу представник позивача зазначив, що матеріалами справи підтверджується оплата позивачем рахунку-фактури №39 від 18.07.2019 в сумі 12 000, 00 грн. на підставі договору №23-2 від 01.09.2015 за надану йому правову допомогу в рамках даної справи. Адвокат Горда В.В. приймав участь у всіх судових засіданнях та представляв інтереси позивача, за результатами розгляду справи був підписаний акт надання послуг від 17.10.2019.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2019 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 19.12.2019.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019, у зв`язку з перебуванням судді Хрипуна О.О., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці з 18.12.2019 по 19.12.2019, сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" у справі №910/9694/19, розгляд справи призначено на 13.02.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2020 відкладено розгляд справи на 12.03.2020 у зв`язку з неявкою представника відповідача (апелянта).

Явка представників сторін

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 12.03.2020 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Унітехнології ЮЕЙ" 2 948 238, 78 грн. основної заборгованості; пеню, 3% річних та інфляційні витрати стягнути в розмірі зменшеному на 80%, а саме 29 482, 39 грн. пені, 5 950, 16 грн. 3% річних, 7 066, 72 грн. інфляційних втрат та розстрочити виконання рішення суду у справі на один рік рівними платежами з дня набрання рішенням законної сили, судові витрати покласти на позивача.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 12.03.2020 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

20 квітня 2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Унітехнології ЮЕЙ» (надалі - підрядник/позивач) та Публічним акціонерним товариством «Укрпластик» (надалі - замовник/відповідач) було укладено договір № 20/04-2017 (надалі - договір №20/04-2017), відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується на власний ризик виконати, у відповідності до умов договору, монтажні роботи в рамках реалізації проекту «Будівництво установки рекуперації розчинників (літ. 3А за затвердженим генеральним планом 7059-3А-ГП, розміром плями забудови 30810х38620м), згідно договірної ціни (Додаток №1), Специфікації матеріалів поставки замовника Додатка № 2, а також згідно проектної документації стадії РД, у обсязі згідно Додатка № , що передається замовником підряднику за актом приймання-передачі проектної документації (надалі - роботи) на об`єкті «Будівництво комплексу установки рекуперації розчинників з викидів у повітря від друкарських машин ПАТ «Укрпластик» по вул. М. Раскової, 1 у Дніпровському районі м. Києва» за адресою м. Київ, вул. М. Раскової, 1, вартість та обсяг робіт визначається договором. А замовник зобов`язався прийняти якісно виконані підрядником роботи та оплатити їх на умовах, визначених договором.

Пунктом 4.1. договору №20/04-2017 сторони визначили, що загальна сума цього договору є динамічною та складає на момент підписання 2 554 845,78 грн, в т.ч. ПДВ.

Відповідно до п. 5.1. договору №20/04-2017 перелік та вартість робіт визначаються у додатку № 1 до договору. Перелік матеріалів поставки замовника визначений у додатку № 2 до цього договору.

За умовами п. 5.5. договору №20/04-2017 загальна сума договору, зазначена у п. 4.1. договору, може бути також змінена за згодою сторін шляхом укладення відповідної додаткової угоди до цього договору.

Порядок розрахунків визначений сторонами у розділі 6 договору №20/04-2017, зокрема, замовник протягом п`яти банківських днів з дати підписання договору сплачує підряднику аванс у розмірі 60 відсотків від загальної суми вартості договору, в сумі 1 532 907,47 грн., в т.ч. ПДВ. Після виконання робіт на суму здійсненої передплати, подальші розрахунки за договором проводяться по факту виконання робіт, на підставі підписаних сторонами актів приймання-здачі виконаних робіт. Оплата виконаних підрядником робіт здійснюється замовником протягом п`яти банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі виконаних робіт обома сторонами.

Судом встановлено, що відповідачем на виконання умов договору №20/04-2017 перераховано 10.05.2017 на рахунок позивача (аванс) у сумі 1 532 907,47 грн., згідно виставленого рахунку-фактури №СФ-000033 від 03.05.2017.

Як вбачається із матеріалів справи, 06.02.2019 сторонами укладено додаткову угоду до договору №20/04-2017, якою внесено зміни до п. 4.1. договору, встановлено загальну суму договору 2 674 510,80 грн.

Даний договір №20/04-2017, відповідно до п. 10.1., набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до повного проведення розрахунків за цим договором, а в частині гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання.

Гарантійний термін на виконані згідно договору роботи становить 12 (дванадцять) календарних місяців з моменту підписання заключного акту прийому-передачі робіт (п. 14.1. договору).

За доводами позивача, останнім належним чином виконані роботи за договором №20/04-2017 на загальну суму 2 674 510,79 грн., що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, що підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, зокрема:

Акт № 1/8 прийому-передачі виконаних робіт за жовтень 2017 на суму 248 057,08 грн та довідка про вартість робіт від 31.10.2017;

Акт № 3/3 прийому-передачі виконаних робіт за жовтень 2017 на суму 41 826,32 грн та довідка про вартість робіт від 31.10.2017;

Акт № 4/6 прийому-передачі виконаних робіт за жовтень 2017 на суму 59 017,44 грн та довідка про вартість робіт від 31.10.2017;

Акт № 5/1 приймання виконаних робіт за березень 2018 від 16.03.2018 на суму 580 921,54 грн та довідка про вартість робіт від 16.03.2018;

Акт № 2/4 за березень 2018 від 16.03.2018 на суму 114 155,98 грн та довідка про вартість робіт від 16.03.2018;

Акт № 6/7 за березень 2018 від 16.03.2018 на суму 81 210,82 грн та довідка про вартість робіт від 16.03.2018;

Акт № 9/5 прийому-передачі виконаних робіт за 2019 від 12.03.2019 на суму 263 560,04 грн та довідка про вартість робіт від 12.03.2019;

Акт № 8/9 прийому-передачі виконаних робіт за 2019 від 12.03.2019 на суму 364 617,90 грн та довідка про вартість робіт від 12.03.2019;

Акт № 7/2 прийому-передачі виконаних робіт за 2019 від 12.03.2019 на суму 682 947,44 грн та довідка про вартість робіт від 12.03.2019;

Акт № 10/1 прийому-передачі виконаних робіт за 2019 від 12.03.2019 на суму 238 196,23 грн та довідка про вартість робіт від 12.03.2019.

Як вказує позивач, вказані роботи прийняті відповідачем без зауважень та оплачені частково у сумі 1 532 907,47 грн., а відтак неоплаченими залишаються роботи на суму 1 141 603,32 грн. (2 674 510,79 грн. - 1 532 907,47 грн).

Також між позивачем як підрядником та відповідачем як замовником 14 листопада 2017 укладено договір підряду №14/11-2017 (надалі - договір № 14/11-2017), за умовами якого позивач зобов`язався на власний ризик виконати у відповідності до умов договору, будівельні роботи по влаштуванню систем каналізації, водопостачання, пожежогасіння, монтажні роботи в рамках реалізації проекту «Будівництво установки рекуперації розчинників (літ. 3А за затвердженим генеральним планом 7059-3А-ГП, розміром плями забудови 30810х38620м)» згідно договірної ціни (Додаток №1), а також згідно проектної документації стадії Р в обсязі згідно Додатка № 2, що передається замовником підряднику за актом приймання-передачі проектної документації на об`єкті «Будівництво комплексу установки рекуперації розчинників з викидів у повітря від друкарських машин ПАТ «Укрпластик» по вул. М. Раскової, 1 у Дніпровському районі м. Києва» за адресою м. Київ , вул.. М. Раскової, 1 (надалі - роботи). А замовник зобов`язався прийняти якісно виконані підрядником роботи та оплатити їх на умовах, визначених договором.

Згідно з п. 4.1. договору №14/11-2017 загальна ціна договору є динамічною та складає на момент підписання 3 149 912,33 грн, в т.ч. ПДВ.

Відповідно до п. 5.1. договору №14/11-2017 перелік та вартість робіт і матеріалів визначаються у додатку № 1 до даного договору.

Згідно з умовами п. 5.5. договору №14/11-2017 загальна сума цього договору, зазначена у п. 4.1. договору, може бути також змінена за згодою сторін шляхом укладення відповідної додаткової угоди до цього договору.

Порядок розрахунків, визначений сторонами у розділі 6 договору №14/11-2017, а саме: замовник сплачує підряднику аванс у сумі 1 731 600,00 грн, в т.ч. ПДВ. Після виконання робіт на суму здійсненої передплати, подальші розрахунки за договором проводяться по факту виконання робіт, на підставі підписаних сторонами актів прийому-передачі виконаних робіт. Оплата виконаних підрядником робіт здійснюється замовником протягом п`яти банківських днів з дати підписання акту прийому-передачі виконаних робіт обома сторонами на умовах договору.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем на виконання умов договору №14/11-2017, перераховано 22.01.2018 грошові кошти (аванс) у сумі 1 731 600,00 грн., згідно виставленого рахунку-фактури №СФ-000094 від 04.12.2017.

01.08.2018 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору №14/11-2017, якою внесено зміни до п. 4.1. договору, встановлено загальну суму договору 3 419 460, 94 грн. та внесено зміни до локальних кошторисів, шляхом укладення в у новій редакції Додатків № 2-1-1 - 2-1-3 до договору.

Додатковою угодою № 2, укладеною сторонами 07.02.2019, викладено у новій редакції додатки № 2-1-1 - 2-1-10 до договору щодо договірної ціни та локальні кошториси на будівельні роботи, а також змінено загальну ціну договору, та встановлено у сумі 3 538 235,48 грн.

Відповідно до п. 11.1. договір №14/11-2017, набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до повного проведення розрахунків за цим договором, а в частині гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання.

Гарантійний термін на виконані згідно договору роботи становить 12 (дванадцять) календарних місяців з моменту підписання заключного акту прийому-передачі робіт (п. 16.1. договору).

На виконання умов договору №14/11-2017, позивачем виконано роботи та прийнято відповідачем за актами на загальну суму 3 538 235,48 грн., що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, що підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, зокрема:

Акт 1/8 приймання виконаних будівельних робіт за березень 2018 від 16.03.2018 на суму 34 740,00 грн. та довідка про вартість робіт від 16.03.2018;

Акт № 8/7 прийому-передачі виконаних робіт за 2019 від 12.03.2019 на суму 127 541,60 грн. та довідка про вартість робіт від 12.03.2019;

Акт №5/4_К2-1 прийому-передачі виконаних робіт за 2019 від 12.03.2019 на суму 704 329,26 грн. та довідка про вартість робіт від 12.03.2019;

Акт № 6/5_К2-1 прийому-передачі виконаних робіт за 2019 від 12.03.2019 на суму 189 812,66 грн. та довідка про вартість робіт від 12.03.2019;

Акт № 06/10 прийому-передачі виконаних робіт за 2019 від 12.03.2019 на суму 717 533,58 грн. та довідка про вартість робіт від 12.03.2019;

Акт № 10/10 прийому-передачі виконаних робіт за 2019 від 14.03.2019 на суму 121 630,54 грн. та довідка про вартість робіт від 14.03.2019;

Акт № 3/2_К3 прийому-передачі виконаних робіт за 2019 від 14.03.2019 на суму 163 838,72 грн. та довідка про вартість робіт від 14.03.2019;

Акт № 09/10 прийому-передачі виконаних робіт за 2019 від 14.03.2019 на суму 320 953,57 грн. та довідка про вартість робіт від 14.03.2019;

Акт № 2/1_К1 прийому-передачі виконаних робіт за 2019 від 14.03.2019 на суму 657 638,66 грн. та довідка про вартість робіт від 14.03.2019;

Акт № 4/3_К2 с прийому-передачі виконаних робіт за 2019 від 14.03.2019 на суму 500 216,87 грн. та довідка про вартість робіт від 14.03.2019.

Як вказує позивач, вказані роботи прийняті відповідачем без зауважень та оплачені частково у сумі 1 731 600,00 грн, а відтак неоплаченими залишаються роботи на суму 1 806 635,46 грн. (3 538 235,48 грн. - 1 731 600,00 грн.).

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача 13.06.2019 направлялися претензії №92 та № 93 від 27.05.2019 щодо погашення заборгованості у сумі 1 806 635,46 грн. за договором підряду № 14/11-2017 та погашення заборгованості у сумі 1 141 603,32 грн. за договором №20/04-2017 протягом 10 робочих днів. Вказані претензії отримані відповідачем 01.07.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового повідомлення, проте заборгованість не була погашена, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості у судовому порядку. В обґрунтування правової позиції позивач посилається на положення ст.ст. 509, 526, 530, 599, 610 ЦК України, ст. 223 ГК України та умови договорів.

Отже, спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договорами, а саме в частині здійснення своєчасної та повної оплати за поставлений товар та виконані роботи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладених між сторонами договорів №20/04-2017 від 20.04.2017 та №14/11-2017 від 14.11.2017 суд дійшов до висновку, що останні за своєю правовою природою є договорами підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст. 846 ЦК України).

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Як встановлено ч.4 ст. 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладених між сторонами договорів підряду позивач виконав роботи та здав їх відповідачу, що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт, довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, які підписані уповноваженими представниками замовника та підрядника без жодних зауважень та заперечень, зокрема: за договором №20/04-2017 відповідачем прийнято виконані позивачем підрядні роботи на загальну суму 2 674 510,79 грн., та за договором №14/11-2017 відповідачем прийнято виконані позивачем підрядні роботи на загальну суму 3 538 235,48 грн.

Вищенаведене свідчить про прийняття відповідачем виконаних позивачем робіт без будь-яких претензій щодо їх якості, строків, об`ємів і вартості та виникнення обов`язку у останнього щодо їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що у п. 6.1. договорів сторонами передбачено обов`язок замовника здійснити авансові платежі у визначених сумах, зокрема: 60 % за договором №20/04-2017 у сумі 1 532 907,47 грн. та за договором №14/11-2017 у сумі 1731 600,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується факт оплати авансових платежів відповідачем за договорами, а саме, згідно виставленого позивачем рахунку-фактури №СФ-000033 від 03.05.2017, відповідачем 10.05.2017 перераховано грошові кошти у сумі 1 532 907,47 грн. за договором №20/04-2017 та на підставі виставленого позивачем рахунку-фактури №СФ-000094 від 04.12.2017, відповідачем 22.01.2018 здійснено платіж у сумі 1 731 600,00 грн. за договором № 14/11-2017.

Оплата виконаних підрядником робіт здійснюється замовником протягом п`яти банківських днів з дати підписання акту прийому-передачі виконаних робіт обома сторонами на умовах договору (п. 6.3. договорів).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та умов договорів, обов`язок відповідача по оплаті виконаних позивачем робіт станом на момент розгляду спору настав.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги зазначене та враховуючи, що відповідачем не заперечується факт наявності заборгованості за договорами у визначених позивачем сумах, доказів належного виконання зобов`язання щодо оплати виконаних позивачем робіт матеріали справи не містять, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про доведеність та документальне підтвердження позивачем наявності боргу у відповідача за договорами підряду, строк оплати є таким, що настав, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 731 600,00 грн. за договором №20/04-2017 та 1 806 635,46 грн. за договором №14/11-2017 є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині у повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням договірних зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 57 080,17 грн., 3% річних у розмірі 11 634,97 грн. та інфляційні втрати у розмірі 22 832,00 грн. за договором №20/04-2017 та пеню у розмірі 90 331,77 грн., 3% річних у розмірі 18 115,85 грн. та інфляційні втрати у розмірі 36 132,70 грн. за договором №14/11-2017.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Місцевим господарським судом проведено перерахунок 3% річних та встановлено, що їх розмір становить більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, до стягнення підлягає 3% річних у розмірі 29 750,82 грн. (11 634,97 грн. + 18 115,85 грн.).

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат за період з 20.03.2019 по 30.06.2019, судом встановлено невірне визначення позивачем розміру сукупного індексу інфляції та початок періоду прострочення за договором №14/11-2017, враховуючи, що акти приймання виконаних робіт на суму 1 764 278,36 грн. підписані сторонами 14 березня 2019, відтак з урахуванням умов договором (п. 6.3) початок прострочення виконання грошового зобов`язання наступає з 22.03.2019.

За перерахунком суду належною до стягнення є сума інфляційних втрат у розмірі 35 333,62 грн, а саме:

за договором № 20/04-2017 у розмірі 13 681,72 грн, зокрема:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі

20.03.2019 - 30.06.3.321.01213681.721155285.04
за договором 14/11-2017 у розмірі 21 651,90 грн, зокрема:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі

20.03.2019 - 30.06.201942357.121.012507.6442864.76

22.03.2019 - 30.06.8.361.01221144.261785422.62

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 35 333,62 грн. інфляційних втрат за перерахунком суду, відповідно в решті вимог про стягнення інфляційних втрат правильно відмовив.

Щодо заявлених вимог про стягнення пені у розмірі 57 080,17 грн. за договором №20/04-2017 та 90 331,77 грн. за договором №14/11-2017, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Так, у п. 11.4 договору №20/04-2017 та у п. 12.4 договору №14/11-2017 сторони передбачили, що у випадку прострочення виконаних грошових зобов`язань замовник сплачує підряднику пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що була чинною на той момент, від суми заборгованості за кожний день прострочення виконання зобов`язання, але не більше ніж 5 (п`ять) % від суми простроченого платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегією суддів встановлено, що останній є обґрунтованим (з урахуванням приписів договору) та арифметично вірним, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 147 411,94 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідачем розмір пені, інфляційних втрат та 3% річних, визначених судом, не оспорюється, натомість апелянт просить пеню, 3% річних та інфляційні витрати стягнути в розмірі, зменшеному на 80%, а саме 29 482, 39 грн. пені, 5 950, 16 грн. 3% річних, 7 066, 72 грн. інфляційних втрат та розстрочити виконання рішення суду у справі на один рік рівними платежами з дня набрання рішенням законної сили, судові витрати покласти на позивача.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

25.09.2019 відповідачем було подано до суду першої інстанції клопотання про розстрочення погашення основної суми заборгованості за вказаними договорами підряду згідно запропонованого графіку, не застосовувати до відповідача штрафні санкції у вигляді пені, інфляційних втрат та 3% річних, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000, 00 грн. покласти на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов`язань за договорами, як і не надано доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у нього обов`язку з оплати існуючої заборгованості в заявленому позивачем розмірі.

Навпаки, зі змісту відзиву відповідача (а.с.167-170 т.1) та клопотання (а.с.190-193, т.1) вбачається, що останнім визнається факт заборгованості, проте з урахуванням скрутного фінансового становища, відповідач просив суд розстрочити погашення основної суми заборгованості за договорами протягом жовтня-грудня 2019 згідно запропонованого графіку погашення, який просив суд затвердити.

Представник позивача як в суді першої інстанції, так і під час прегляду справи судом апеляційної інстанції, заперечував проти клопотання про розстрочення виконання рішення, вказуючи на те, що відповідачем не вчиняються жодні дії на погашення заборгованості як до подачі позовної заяви, так і в процесі розгляду справи, в тому числі, у строки, зазначені самим відповідачем. Відтак позивач зазначає про недобросовісну поведінку відповідача, просить відмовити у задоволенні клопотання про розстрочку виконання рішення суду.

Згідно з частиною першою статті 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

При розгляді клопотання про розстрочку рішення, суду необхідно встановити обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі у визначений строк або встановленим господарським судом способом, врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарський суд має право, зокрема, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. До клопотання/заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Так, у п. 40 рішення від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" суд зазначив, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

З підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Клопотання про розстрочення погашення основної суми заборгованості відповідачем обґрунтовується як наявність значної кредиторської заборгованості та скрутний фінансовий стан підприємства, на підтвердження чого долучено лише копію балансу (звіт про фінансовий стан) станом на 30.06.2019, копію звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід за І півріччя 2019 року) та копію звіту про рух грошових коштів (за прямим методом) за І півріччя 2019 року.

Враховуючи, що позовна заява була подана позивачем до суду 22.07.2019, клопотання відповідача про розстрочення погашення основної суми заборгованості за договорами подано до суду 25.09.2019, оскаржуване рішення у справі прийнято 16.10.2019, надані відповідачем вищеперераховані фінансові звіти за 1 півріччя 2019 не свідчать про наявність значної кредиторської заборгованості та скрутний фінансовий стан відповідача станом на 25.09.2019 (дата подання клопотання) та відсутність на момент прийняття рішення суду на банківських рахунках відповідача коштів для погашення основної суми заборгованості, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про ненадання відповідачем в порушення приписів ст.ст.73,74 ГПК України належних доказів, що беззаперечно свідчили б тяжке фінансове становище відповідача та необхідність розстрочення стягнення з нього основної суми заборгованості.

Колегією суддів приймаються до уваги заперечення позивача щодо доводів апелянта в цій частині, що відповідач добре розуміє, що отримав обладнання і користується ним в своїй господарській діяльності, отримує за це кошти, але не поспішає розраховуватись з позивачем, та ще просить суд розстрочити сплату заборгованості по надуманим підставам, затягнувши розгляд справи по суті та відтермінувавши строк розрахунків за обладнання, яким користується. До теперішнього часу не погасив заборгованість навіть за графіком, який сам запропонував позивачу та подав до суду.

Доказів перебування банківських рахунків відповідача під арештом матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, доводи апелянта про його збитковість та наявність значної кредиторської заборгованості, що підтверджується належними, достовірними та достатніми доказами, та є підставою для розстрочки погашення основної суми заборгованості, колегією суддів відхиляються з підстав необґрунтованості.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідач не позбавлений права звернутися до суду в порядку, передбаченому ст. 331 ГПК України, з заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду, надавши належні, достовірні та достатні докази в обґрунтування свого клопотання.

Щодо доводів апелянта про неправильне застосування судом частини 3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на що відповідач (апелянт) просить зменшити пеню, 3% річних та інфляційні втрати на 80%, колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

За змістом наведеної норми зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Як вбачається із клопотання відповідача, поданого до суду першої інстанції, останній просив не застосовувати до нього штрафні санкції взагалі, а про їх зменшення до 80% заявив лише в апеляційній скарзі.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у звільненні відповідача від сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні клопотання в цій частині, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено звільнення від сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат. Одночасно судом було зазначено про відсутність обґрунтувань та недоведеності обставин, які є підставою для зменшення пені, а відповідач не заявляв клопотань про зменшення такого розміру.

Оскільки відповідачем (апелянтом) не доведено суду апеляційної інстанції збитковість відповідача та наявність у нього значної кредиторської заборгованості як на дату прийняття оскаржуваного рішення, так і на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає правових підстав для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню, до 80%.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи, що 3% річних та інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про звільнення від сплати 3% річних та інфляційних втрат.

При цьому належних та виняткових підстав для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача, до 80%, матеріали справи не містять, а відповідачем не наведено норми закону, які б регламентували можливість зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат. Посилання апелянта на те, що присуджені до стягнення пеня, 3% річних та інфляційні втрати складають майже десяту частину від самої суми заборгованості, не свідчать про обов`язок суду апеляційної інстанції зменшити їх розмір на 80%, як того вимагає апелянт. При цьму судом враховано, що відповідач вже протягом тривалого часу не сплачує позивачу заборгованість за виконані роботи.

Щодо доводів апелянта про відсутність доказів надання позивачу професійної правничої допомоги Адвокатським бюро «Горда і партнери» на виконання умов договору про надання правової допомоги від 01.09.2015 №23-2, відповідно і відсутність підстав для стягнення з нього витрат на правову допомогу позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п.п. 1, 2 частини 2 ст. 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Крім того, ч.ч. 4, 5 зазначеної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як свідчать матеріали справи, з метою належного захисту прав позивача та надання професійної правничої допомоги в суді, 01.09.2015 між позивачем (замовник) та адвокатським бюро «Горда і Партнери» в особі адвоката Горда Валерія Владиславовича (виконавець) був укладений договір про надання правової допомоги №23-2, відповідно до якого виконавець зобов`язався надати правову допомогу замовнику та представляти його інтереси у вирішенні правовідносин, які склалися між ним та правоохоронними органами і державними закладами України, фізичними та юридичними особами всіх форм власності, судами.

У пунктах 3 та 4 договору сторони передбачили форму оплати виконаних робіт - передоплата. Вартість послуг по договору визначається за обоюдною згодою сторін. Виконавець приступає до роботи в день отримання передоплати, згідно рахунку-фактурі, яку надсилає замовнику.

Як встановлено судом, адвокатським бюро «Горда і Партнери» виставлено рахунок-фактуру № 39 від 18.07.2019 на підставі договору № 23-2 від 01.09.2015 на оплату послуг, а саме: «надання правової допомоги: вивчення матеріалів, наданих замовником, з приводу заборгованості ПАТ «Укрпластик» перед ТОВ «Унітехнології ЮЕЙ» за договорами підряду № 20/04-2017 від 20.04.2017 та № 14/11-2017 від 14.11.2017, підготовка та подача позову, представництво інтересів замовника в Господарському суді м. Києва за позовом ТОВ «Унітехнології ЮЕЙ» до ПАТ «Укрпластик» - на суму 12 000,00 грн.

ТОВ «Унітехнології ЮЕЙ» оплатило вказаний рахунок-фактуру, що підтверджується платіжним дорученням № 3859 від 18.07.2019 у сумі 12 000,00 грн. з призначенням платежу: «оплата за надання правової допомоги, згідно рах. № 39 від 18.07.2019». та випискою з банківського рахунку позивача.

Приймаючи до уваги, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та сума таких витрат у розмірі 12 000,00 грн. підтверджується матеріалами справи, а відповідач в порядку, визначеному ч. 5 ст. 126 ГПК України, не звертався до суду з клопотанням про їх зменшення, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про покладення зазначених витрат на відповідача, стягнувши з останнього на користь позивача 12 000,00 грн.

Посилання апелянта на відсутність доказів надання позивачу професійної правничої допомоги Адвокатським бюро «Горда і партнери» на виконання умов договору про надання правової допомоги від 01.09.2015 №23-2, не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки позовна заява позивача підписана представником за довіреністю - адвокатом Горда В.В., договір про надання правової допомоги від 01.09.2015 №23-2 від імені АБ «Горда і Партнери» підписаний Горда В.В. Матеріали справи містять копію свідоцтва №254 на імя Горда В.В. про право на заняття адвокатською діяльністю, а довіреністю від 17.07.2019 генеральний директор позивача уповноважив адвоката Горда В.В. представляти інтереси позивача в судових інстанціях, який приймав участь у всіх судових засіданнях та представляв інтереси позивача, за результатами розгляду справи був підписаний акт надання послуг від 17.10.2019.

Вказаний акт був долучений представником позивача до відзиву на апеляційну скаргу і не міг бути поданий суду першої інстанції, оскільки рішення у справі прийнято 16.10.2019.

Посилання апелянта на відсутність акту приймання-передачі наданих послуг, який би підтверджував надання послуг Адвокатським бюро «Горда і партнери» на суму 12 000,00 грн. до прийняття рішення судом першої інстанції, не свідчать про відсутність підстав для стягнення витрат на таку правову допомогу, оскільки матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн., враховуючи умови договору № 23-2 щодо порядку оплати (передплата) та надання таких послуг (як зазначено в рах. № 39 від 18.07.2019»).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.

Доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/9694/19.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/9694/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 у справі №910/9694/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/9694/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 07.04.2020 після виходу судді Тищенко А.І. з відпустки.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська