номер провадження справи 24/227/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2020 Справа № 908/3535/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, при секретареві судового засідання Вака В.С.

розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/3535/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Бокко (вул. Велика Перспективна, буд. 62, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006, ідентифікаційний код 36905104)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький титано-магнієвий комбінат (вул. Теплична, буд. 18, м. Запоріжжя, 69600, ідентифікаційний код 38983006)

про стягнення суми

за участю представників:

від позивача: не прибув

від відповідача: Кравченко Г.О., довіреність № 14 від 17.01.2020

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Бокко звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький титано-магнієвий комбінат про стягнення основного боргу в сумі 50129,64 грн., пені в сумі 4622,86 грн. за договором № 379 від 25.07.2019.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2019 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.12.2019 позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Бокко прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі № 908/3535/19 за правилами загального позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 24/227/19, підготовче засідання призначено на 21.01.2020.

15.01.2020 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький титано-магнієвий комбінат надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 30000,00 грн. та пені в сумі 4622,86 грн.

Ухвалою суду від 21.01.2020 відкладено підготовче засідання на 10.02.2020.

28.01.2020 на адресу суду позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній вказує на те, що станом на 21.01.2020 ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» було сплачено частину заборгованості: 19.12.2019 - 10 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 220917; 27.12.2019 - 20 000,00 грн згідно платіжного доручення № 221445. Отже, залишок заборгованості складає 20 129,64 грн. Також, позивачем на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України здійснено розрахунок неустойки та заявлено до стягнення пеню в сумі 5 313,74 грн. та штраф - 3 509,07 грн.

07.02.2020 відповідачем надані заперечення на відповідь на відзив, в яких наголошує, що такий вид відповідальності, як сплата неустойки, за прострочення оплати поставленого товару, Договором від 25.07.2019 № 379 не передбачена, а нарахування пені в сумі 5 313,74 грн. та штрафу в сумі 3 509,07 грн є неправомірним.

Ухвалою суду від 10.02.2020 закрито підготовче провадження у справі, відкрито розгляд справи по суті в судовому засіданні 10.02.2020 та оголошено перерву до 11.03.2020.

25.02.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання 11.03.2020 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оголошений склад суду.

Перевірені повноваження присутнього в судовому засіданні учасника процесу.

Відповідач оголосив про обізнаність прав та обов`язків, викладених у статтях 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відводів складу суду не заявлено.

Суд оголосив заяву позивача про розгляд справи без участі його представника.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір № 379, укладений між сторонами 25.07.2019, відповідно до якого позивач зобов`язався поставити та передати у власність відповідача товар згідно специфікації № 1 на загальну суму 50129,64 грн. Позивачем було поставлено обумовлений договором товар, що підтверджується видатковою накладною № 2556 від 02.08.2019 на суму 50129,64 грн. Проте, відповідачем умови Договору в частині здійснення оплати у визначені строки у повному обсязі виконані не були. Відповідачем частково оплачено товар у розмірі 30 000,00 грн, а саме: 19.12.2019 - 10 000,00 грн згідно платіжного доручення № 220917 та 27.12.2019 - 20 000,00 грн згідно платіжного доручення № 221445. Отже сума основного боргу становить 20 129,64 грн. Також, позивачем на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України, здійснено розрахунок неустойки та заявлено до стягнення пеня в сумі 5 313,74 грн. та штраф - 3 509,07 грн. Просить суд, стягнути з відповідача 20 129,64 грн. основного боргу, 5 313,74 грн. пені та 3 509,07 грн. штрафу.

Відповідач позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 20129,64 грн. визнав. Проти стягнення пені та штрафу заперечує. Свою правову позицію виклав у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

Оскільки неявка в судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами.

В засіданні 11.03.2020 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

25.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано - магнієвий комбінат» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БОККО» (Постачальник) укладений Договір № 379, за умовами якого (п. 1.1.) Постачальник зобов`язується у 2019 році поставити Покупцю Товар, зазначений у Специфікації № 1, а Покупець - прийняти і оплатити такий Товар.

Найменування (номенклатура, асортимент) Товару зазначені в Специфікації № 1. яка є невід`ємною частиною Договору (п. 1.2.).

Предметом поставки є електроінструмент згідно коду ДК 021:2015-42650000-7, загальна кількість, асортимент, номенклатура зазначені в Специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору. Специфікація повинна містити найменування Товару, одиницю виміру, загальну кількість Товару, ціну за одиницю та загальну вартість Товару (п. 1.3).

Відповідно до п. 2.12 договору, дата поставки Товару - дата видаткової накладної.

Згідно п. 3.1. договору, ціна цього Договору становить 50129,64 грн. (п`ятдесят тисяч сто двадцять дев`ять грн., 64 коп.) у тому у числі: ПДВ 8354,94 грн. Ціна Договору визначається Специфікацією №1, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Покупець здійснює оплату Товару в розмірі 100% протягом 30 (тридцяти) днів після поставки Товару згідно Специфікації №1 до цього Договору (4.1.).

Відповідно до п. 6.1. договору, Покупець зобов`язаний зокрема своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений Товар.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем у відповідності до специфікації № 1 у серпні 2019 року було поставлено відповідачу товар на загальну суму 50129,64 грн., що підтверджується видатковою накладною № 2556 від 02.08.2019 та товарно-транспортною накладною №Р2556 від 02.08.2019.

Поставлений товар був прийнятий відповідачем без будь-яких зауважень.

Отже, позивачем умови договору виконані належним чином, жодних претензій відповідачем не заявлялось.

Проте, оплата товару у строк, визначений договором, здійснена не була

29.11.2019 на адресу відповідача надійшла претензія № 543/19 від 26.11.2019 щодо оплати заборгованості у розмірі 50 129,64 грн. у строк до 15.12.2019.

28.12.2019 ТОВ «ЗТМК» направило на адресу ТОВ «Бокко» відповідь на претензію від 28.12.2019 № 25-20/1996 в якій зазначило про часткове перерахування коштів в сумі 100000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 220917 від 19.12.20219, а також щодо приймання заходів щодо оплати залишку заборгованості.

В подальшому на підставі договору №379 від 25.07.2019 та рахунку ТОВ «Бокко» від 02.08.2019 ТОВ «ЗТМК» 27.12.2019 перераховано кошти в сумі 20000,00 грн. що підтверджується платіжним дорученням № 221445 від 27.12.2019.

Отже на час розгляду справи в суді сума основного боргу за поставлений товар становить 20129,64 грн.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару стала підставою звернення позивача до суду з позовом, за яким було відкрито провадження по даній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Аналогічний припис містить ст. 193 ГК України.

Правовідносини між сторонами урегульовані договором поставки.

За приписами ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст. ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем надано суду відповідні докази, які підтверджують розмір основного боргу в сумі 20129,64 грн.

Відповідач не надав суду доказів погашення заборгованості за договором поставки № 379 від 25.07.2019.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань та вищезазначені приписи норми чинного законодавства України, суд констатує правомірність заявлених позивачем вимог щодо стягнення основного боргу за поставлений товар у розмірі 20129,64 грн.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 5313,74 грн. пені та 3509,07 грн. штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на приписи ч. 2. ст. 231 Господарського кодексу України.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 5313,74 пені та 3509,07 грн. 7% штрафу, нарахованих відповідно до ст. 231 ГК України та не передбачені договором, то суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

В п. 2.2 постанови № 14 від 17.12.2013 пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" зазначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої ст. 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 28.02.2011 у справі №3-11гс11, від 04.02.2014 у справі №3-14гс14).

З урахування викладеного, суд, встановивши, що позивачем нараховано пеню і штраф за ст. 231 ГК України саме за порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 5313,74 грн. пені та 3509,07 грн. штрафу, нарахованих на підставі ст. 231 ГК України.

Позивач вказує на те, що роз`яснення абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, викладені в пп. 2.2 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 мають рекомендаційний характер і не можуть розглядатися як документи, якими господарські суди обов`язково повинні керуватися.

З цього приводу суд наголошує, що згідно п. 6 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів" Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду є роз`ясненням рекомендаційного характеру, однак таке роз`яснення надано з метою однакового і правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань. В той же час, вказана Постанова Пленуму не скасована, є діючою на даний час.

За таких обставин позов задовольняється частково.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача в сумі 1335,61 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Бокко до Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький титано-магнієвий комбінат задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький титано-магнієвий комбінат (вул. Теплична, буд. 18, м. Запоріжжя, 69600, ідентифікаційний код 38983006) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Бокко (вул. Велика Перспективна, буд. 62, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006, ідентифікаційний код 36905104) 20129 (двадцять тисяч сто двадцять дев`ять) грн. 64 коп. основного боргу та 1335 (одна тисяча триста тридцять п`ять) грн. 61 коп. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30.03.2020.

Суддя Т.А. Азізбекян