ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2020 р. Справа№ 910/1532/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Смірнової Л.Г.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертранс»

на рішення Господарського суду міста Києва, ухвалене 24.09.2019, повний текст складений 28.10.2019

у справі № 910/1532/19 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертранс»

до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»

про стягнення 146 320,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та просив стягнути з нього 146 320,70 грн., які складаються з:

- страхового відшкодування в сумі 131 969,88 грн., яке становить частину з вартості збитків, завданих у зв`язку з пошкодженням н/причіпа «SCHMITZ SKO 24L», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (вартість відновлювального ремонту з врахування коєфіціента фізичного зносу) внаслідок ДПТ, що сталася з вини ОСОБА_1 - водія автомобіля «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують яким, застрахована у відповідача згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 0762982;

- 1 000,00 грн. витрат на проведення експертизи;

- пені в сумі 12 233,60 грн. та 3 % річних в сумі 1 117,22 грн.

У поданих до суду першої інстанції відповіді на відзив (а.с.79-82) та клопотанні (а.с.103) позивач повідомив суду, що перерахував заявлені позовні вимоги виходячи з розміру встановлених полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 0762982 лімітів відповідальності відповідача та суми франшизи, з урахуванням чого станом на 11.06.2019 за відповідачем рахується заборгованість в сумі 113 738,65 грн., яка складається з страхового відшкодування в сумі 99 490,00 грн., (вартість відновлювального ремонту з врахування коєфіціенту фізичного зносу), 1 000,00 грн. витрат за проведення експертизи, пені в сумі 9 222,72 грн., 3 % річних в сумі 842,25 грн. та інфляційних втрат в сумів 3 183,68 грн., та просив суд розглядати уточнені ним позовні вимоги.

При цьому, позивачем було заявлено до стягнення суму інфляційних втрат, вимоги про стягнення яких при зверненні до суду з позовною заявою ним не заявлялись.

Під час розгляду справи в суді відповідач, в рахунок оплати збитків, завданих спірною ДТП, перерахував позивачу 58 835,20 грн., з огляду на що, та враховуючи ліміти відповідальності відповідача та суми франшизи за Полісом, позивач звернувся до суду з Заявою про зменшення позовних вимог (а.с.114-116), в якій просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 40 654,80 грн., (вартість відновлювального ремонту з врахування коефіцієнту фізичного зносу), 1 000,00 грн. витрат на проведення експертизи, пеню в сумі 9 222,72 грн., 3% річних в сумі 842,25 грн. та інфляційні втрати в сумі 3 183,68 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва 24.09.2019, повний текст складений 28.10.2019, у справі № 910/1532/19 у позові відмовлено повністю.

Суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджується, що відповідальним за відшкодування завданих спірною ДТП збитків у межах, передбачених полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 0762982, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» є відповідач.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, сплативши на підставі страхового акту № 01 від 01.07.2019 страхове відшкодування в сумі 58 835,20 грн., визначеній на підставі наданого відповідачем звіту № 10172 про визначення вартості матеріального збитку від 26.02.2019, який визнано судом належним та допустимим доказом у справі, належним чином виконав свій обов`язок по сплаті суми страхового відшкодування за спірним ДТП.

При цьому, наданий позивачем висновок № 6560 експертного автотоварознавчого дослідження від 23.11.2018 не взято судом до уваги як належний доказ, оскільки не дає змоги встановити дійсні обставини справи.

У зв`язку з відмовою в задоволенні основної вимоги, суд також відмовив у задоволенні похідної вимоги щодо стягнення 9 222,72 грн. пені, 842,25 грн. 3% річних.

Також судом відмовлено в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача понесених витрат на проведення експертного дослідження № 6560 від 23.07.2018 в розмірі 1 000,00 грн. зважаючи на те, що судом даний доказ (звіт № 6560) не брався до уваги при розгляді справи, оскільки був виконаний експертом-автотоварознавцем із порушеннями Методики.

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Овертранс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/1532/19 повністю та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 54 903,45 грн., в тому числі: 40 654,80 грн. (99 490,00 - 58 835,20) вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу н/причіпа «SCHMITZ SKO 24L», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1 000,00 грн. втрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, 9 222,72 грн. пені, 842,25 грн. 3% річних, 3 183,68 грн. інфляційних втрат.

У апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що оспорюване рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування вказаної позиції позивач послався на те, що:

- наданий відповідачем Звіт (вих. № 10172 від 26.02.2019), згідно з яким вартість відновлювального ремонту спірного транспортного засобу складає 65 411,03 грн. з урахуванням ПДВ, є неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки був здійснений експертом на підставі наданого позивачем висновку № 6560 в порушення п. 5.1 Методики, а саме, без огляду транспортного засобу експертом особисто;

- при цьому, за наявності сумнівів у правильності висновку експерта, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам (ч. 2 ст. 107 ГПК України).

Крім того, позивач зазначив про те, що судом першої інстанції прийнято вимогу позивача щодо уточнення позовних вимог (зменшення розміру позовних вимог) в порядку п. 2 ч. 2 ст. 46ГПК України, проте не враховано індекс інфляції.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2020 справа № 910/1532/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Смірнова Л.Г., Мартюк А.І.

Ухвалою від 13.01.2020 колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Смірнова Л.Г., Мартюк А.І.:

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/1532/19;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 28.01.2020;

- роз`яснено сторонам, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- роз`яснено учасниками, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

27.01.2020 до суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач, з посиланням на те, що:

- звертаючись до суду з позовом, позивач не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування розміру збитку;

- відповідач просить врахувати правові висновки, які містяться в постанові Вищого адміністративного суду України від 15.10.2015 у справі № 826/6430/14 відповідно до яких Законом України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» регулюється порядок проведення оцінки майна, проведення експертиз, діяльність спеціальних суб`єктів, які здійснюють процедуру оцінку майна тощо, проте страховик не здійснює оцінку майна, а визначає розмір страхового відшкодування на підставі даних, що підтверджують розмір збитку, якими можуть бути рахунки СТО, калькуляції програмних забезпечень, висновки, дослідження, звіти, акти виконаних робіт тощо;

- в основу для розрахунку страхового відшкодування було покладено Звіт (вих. № 10172 від 26.02.2019), висновок якого позивачем на спростовано, в той час як відповідач довів належними та допустимими доказами, що наданий позивачем Висновок № 6560 не відповідає п. 8.5.6, п. 4.4 Методики, через що є неналежним доказом;

- позивач не заперечує ні обсяг пошкоджень, ні ціноутворення, встановлені у наданому відповідачем Звіті (вих. № 10172 від 26.02.2019),

просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

04.02.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (направлена до суду 31.01.2020 - примітка суду), в якій позивач, з посиланням на те, що:

- за змістом ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а відтак, послання відповідача на постанову Вищого адміністративного суду України від 15.10.2015 у справі № 826/6430/14 є помилковими, оскільки вказана постанова винесена стосовно інших сторін та обставин, та не є зразковою справою, та не розглядалась Великою Палатою Верховного Суду, та не стосується предмету доказування;

- спеціалізоване підприємство автомобільного сервісу - є підприємством, що належить до сервісної мережі пунктів технічного обслуговування та гарантійного ремонту КТЗ, створеної виробником КТЗ або уповноваженими ним суб`єктами господарювання відповідно до законодавства. ТОВ «Сканія Україна» є спеціалізованим підприємством автомобільного сервісу н/причіпів «SCHMITZ» на території України, саме тому позивачем і було надано відповідний рахунок № SK-1709591 від 01.09.2017 на проведення ремонтних робіт зі спеціалізованої станції технічного обслуговування;

- законодавцем внесено зміни до п. 5.4 Методики та доповнено його п.п. є), згідно з яким для виконання оцінки власник КТЗ (довірена особа) на вимогу оцінювача (експерта) повинен надати рахунок на проведення ремонтних робіт зі спеціалізованої станції технічного обслуговування, дані дефектування діагностики тощо,

підтримав у повному обсязі вимоги апеляційної скарги та просив розглядати апеляційну скаргу без представника позивача за наявними матеріалам справи.

06.02.2020 до суду від позивача надійшло клопотання (направлено до суду 28.01.2020 - примітка суду), в якому позивач просив розглядати апеляційну скаргу без представника позивача за наявними матеріалами справи, зазначив про те, що станом на 24.01.2020 на його адресу відзиву на апеляційну скаргу не надходило і що вимоги апеляційної скарги він підтримує у повному обсязі.

Станом на 30.03.2020 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді справи № 910/1532/19 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 192 100 грн., і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/1532/19 відкрито 13.01.2020, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався, з урахуванням вихідних та святкових днів, з 29.01.2020, апеляційна скарга має бути розглянута по 16.03.2020 включно, проте враховуючи перебування судді Мартюк А.І. 16.03.2020 у відпустці, а судді Смірнової Л .Г. до 27.03.2020 на лікарняному, розглянути справу у встановлені строки не виявилось за можливе.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

Позивач є власником автомобіля «МАN» (сідловий тягач) державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та н/причіпа «SCHMITZ SKO 24L», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі Автомобіль), що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та НОМЕР_5 (а.с. 18-19).

03.08.2017 о 09 годин 10 хвилин в м. Тернопіль по вул. Подільська відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю Автомобіля та автомобіля «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керування ОСОБА_1 .

В результаті ДТП пошкоджено Автомобіль.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2017 у справі № 127/23286/17 (а.с. 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З наявної в матеріалах справи копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 0762982 від 03.10.2016 (далі Поліс) (а.с. 56) слідує, що станом на 03.08.2017 (дата спірної ДТП) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем (страхувальник ТОВ «Шефф-Груп»).

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

За правилами ст. 22 Закону (тут і далі в редакції, чинній на момент ДТП), обов`язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

Згідно ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Стаття 1 Закону встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 неправомірно володів Автомобілем 1 під час спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Отже, в даному випадку саме відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_1 (особи, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, має право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

10.08.2017 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду вих. № 2139 від 07.08.2017 (а.с. 20-21).

24.07.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою вих. № 1508 від 24.07.2018 (а.с. 24), в якій просив виплатити за наслідками спірної ДТП страхове відшкодування в сумі 131 969,88 грн. за вказаними в заяві реквізитами. На доказ направлення вказаної заяви до матеріалів справи залучені належним чином засвідчені копії фіскального чеку від 24.07.2018, опису вкладення та накладної № 206 (а.с. 25-26).

З витягу з он-лайн сервісу Укрпошти «Відстеження поштових пересилань», копія якого залучена позивачем до матеріалів справи (а.с. 27), слідує, що відправлення з штрихкодовим ідентифікатором № 206 було відповідачу вручено 27.07.2018.

З матеріалів справи слідує, що відповідач на вказаний лист не відповів, страхове відшкодування позивачу не перерахував, наслідком чого стало звернення позивача до суду з цим позовом, у якому позивач просив стягнути з відповідача 146 320,70 грн., які складаються зі страхового відшкодування в сумі 131 969,88 грн., 1 000,00 грн. витрат на проведення експертизи, пені в сумі 12 233,60 грн. та 3% річних в сумі 1 117,22 грн.

У поданих до суду першої інстанції відповіді на відзив (а.с.79-82) та клопотанні (а.с.103) позивач повідомив суду, що перерахував заявлені позовні вимоги виходячи з розміру встановлених Полісом лімітів відповідальності відповідача та суми франшизи, з урахуванням чого станом на 11.06.2019 за відповідачем рахується заборгованість в сумі 113 738,65 грн., яка складається з страхового відшкодування в сумі 99 490,00 грн., (вартість відновлювального ремонту з врахування коєфіціенту фізичного зносу), 1 000,00 грн. витрат за проведення експертизи, пені в сумі 9 222,72 грн., 3 % річних в сумі 842,25 грн. та інфляційних втрат в сумів 3 183,68 грн., та просив суд розглядати уточнені ним позовні вимоги.

Під час розгляду справи в суді відповідач, в рахунок оплати збитків, завданих спірною ДТП, перерахував позивачу 58 835,20 грн., з огляду на що, та враховуючи ліміти відповідальності відповідача та суми франшизи за Полісом, позивач звернувся до суду з Заявою про зменшення позовних вимог (а.с.114-116), в якій просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 40 654,80 грн., (вартість відновлювального ремонту з врахування коефіцієнту фізичного зносу), 1 000,00 грн. витрат на проведення експертизи, пеню в сумі 9 222,72 грн., 3% річних в сумі 842,25 грн. та інфляційні втрати в сумі 3 183,68 грн.

Отже, позивач доповнив первісно заявлені позовні вимоги (страхове відшкодування, витрати на проведення експертизи, пеня, 3 % річних) додатковою вимогою про стягнення інфляційних втрат.

Суд першої інстанції не прийняв до розгляду подану заяву в частині збільшення позовних вимог за рахунок стягнення інфляційних втрат, тобто вимог, які не були позивачем заявлені при зверненні до суду з цим позовом, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, під збільшенням (зменшенням) розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік збільшення або зменшення) суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Тобто зміною розміру позовних вимог, фактично, є зміна розміру вже заявлених позовних вимог (у спірному випадку стягнення страхового відшкодування, витрат на проведення експертизи, пені та 3% річних - примітка суду). Пред`явлення додаткової вимоги про стягнення інфляційних втрат не може бути прийнято судом як зміна розміру позовних вимог у розумінні норм діючого ГПК України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до розгляду заяву позивача в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 3 183,68 грн.

Отже, предметом розгляду у цій справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 40 654,80 грн., (вартість відновлювального ремонту з врахування коефіцієнту фізичного зносу), 1 000,00 грн. витрат на проведення експертизи, пені в сумі 9 222,72 грн. та 3% річних в сумі 842,25 грн.

Щодо розміру страхового відшкодування колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

З матеріалів справи слідує, що при визначені розміру завданих йому збитків позивач посилається на виконаний на його замовлення судовим експертом-автотоварознавцем Холодцовим Д.В. Висновок № 6560 експертного автотоварознавчого дослідження по листу ТзОВ «Овертранс», складений 23.07.2018 (а.с. 32-42) (далі Висновок № 6560), згідно з яким вартість відновлювального ремонту Автомобіля з врахування коефіцієнту фізичного зносу складає 131 969,88 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Висновок № 6560 виконаний експертом-автотоварознавцем із порушеннями Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395 (далі Методика), з огляду на що не взяв даний доказ до уваги, з чим колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Згідно з п. 1.3 Методики в редакції, станом на час виникнення спірних відносин, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Відповідно до п. 8.5.3 Методики:

- Вартість ремонтно-відновлювальних робіт може визначатися як добуток від трудомісткості ремонту в нормо-годинах і вартості нормо-години ремонтно-відновлювальних робіт регіональної;

Визначення необхідних ремонтних операцій (обсяг ремонтно-відновлювальних - прим.суду), а також трудомісткості ремонту приймається на підставі нормативних документів виробника КТЗ або розроблених на замовлення (за участю) виробника КТЗ. У разі відсутності даних виробника про застосування конкретних ремонтних операцій слід керуватися вимогами державних стандартів України, галузевих стандартів України та міжнародних стандартів, галузевих стандартів і технічних умов СРСР та УРСР, інших нормативних документів, чинних в Україні;

Рішення про заміну складових частин КТЗ приймається у разі неможливості їх відновлення відповідно до технічних вимог або в разі економічної недоцільності їх відновлення (ремонту);

Для визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт кузовних складників легкових КТЗ іноземного виробництва, а також кузовів (кабін), рам вантажівок, автобусів, причепів, металевих складників мототехніки допускається використання оціночної трудомісткості відновлювального ремонту складових частин кузовів, кабін та рам КТЗ (додаток 7);

Трудомісткість усунення перекосів кузова КТЗ іноземного виробництва приймається за аналогічним КТЗ виробництва країн СНД, якщо інше не передбачено нормативними документами, зазначеними вище.

Зі змісту Висновку № 6560 слідує, що власного розрахунку ціни ремонтно-відновлювальних робіт Автомобіля експертом-автотоварознавцем не здійснювалось, а до розрахунку був прийнятий рахунок від 01.09.2017 № SK-1709591 на ремонт Автомобіля від ТОВ «Сканія Україна» - офіційного дилера (а.с.41-42), у тому числі, в частині визначення обсягу ремонтно-відновлювальних робіт (заміна з`єднувального профіля «бокова стінка-підлога (дах), заміна сегмента бокової стінки, фарбувальні роботи, оренда спецінструменту) та трудомісткості вказаних робіт, що не суперечить вимогам Методики.

Водночас, враховуючи, що власного розрахунку ціни вказаних ремонтно-відновлювальних робіт експерт-автотоварознавець не здійснював, при визначенні їх вартості, фактично, було використано вартість нормо-години ремонтно-відновлювальних робіт ТОВ «Сканія Україна».

Щодо вказаних обставин слід зазначити таке.

Відповідно до п.8.5.6 Методики, у разі документального підтвердження відновлення КТЗ чи його складової частини на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві розрахунки вартості ремонтно-відновлювальних робіт проводяться на підставі вартості однієї нормо-години ремонтних робіт цього підприємства;

Якщо документальне підтвердження відновлення КТЗ на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві відсутнє або на підприємстві не застосовуються норми праці у нормо-годинах ремонтно-відновлювальних робіт, то використовується вартість однієї нормо-години ремонтно-відновлювальних робіт регіональна за даними довідкової літератури, зокрема довідника «Бюлетень автотоварознавця» (періодичний довідник);

Прийнята вартість однієї нормо-години ремонтно-відновлювальних робіт не повинна бути більша, ніж відповідна вартість на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві.

Тобто розрахунок вартості ремонтно-відновлювальних робіт на підставі вартості однієї нормо-години ремонтних робіт ТОВ «Сканія Україна» як офіційного дилера, відповідно до п. 8.5.6 Методики експерт-товарознавець міг у разі документального підтвердження відновлення Автомобіля чи його складової частини на вказаному підприємстві.

У листі ТОВ «Сканія Україна» від 22.02.2019, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 57), зазначено, що грошові кошти від ТОВ «Овертранс» (), або іншої особи по рахунку № SK 1709591 від 01.09.2017 не надходили, і що на сервісній станції ТОВ «Сканія Україна» відновлювальні роботи Автомобіля не проводились.

Отже, при складанні 23.07.2018 Висновку № 6560 експерт-автотоварознавець, не переконавшись у фактичному проведенні ремонтно-відновлювальних робіт Автомобіля на ТОВ «Сканія Україна», в порушення вимог п. 8.5.6 Методики при встановленні вартості ремонтно-відновлювальних робіт Автомобіля використав вартість однієї нормо-години ремонтних робіт ТОВ «Сканія Україна».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Висновок № 6560 виконаний експертом-автотоварознавцем із порушеннями Методики, через що, даний доказ не береться судом до уваги, оскільки не дає змоги встановити дійсні обставини справи.

При цьому, щодо посилань позивача на те, що законодавцем внесено зміни до п. 5.4 Методики та доповнено його п.п. є), згідно з яким для виконання оцінки власник КТЗ (довірена особа) на вимогу оцінювача (експерта) повинен надати рахунок на проведення ремонтних робіт зі спеціалізованої станції технічного обслуговування, дані дефектування діагностики тощо, колегія суддів зазначає, що надання рахунку на проведення ремонтних робіт зі спеціалізованої станції технічного обслуговування не спростовує того, що, за Методикою, застосування даних щодо вартості однієї нормо-години ремонтних робіт спеціалізованого для даної моделі КТЗ підприємства можливо у випадку документального підтвердження відновлення КТЗ чи його складової частини на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві.

У свою чергу, відповідач визначає розмір завданих відповідачу збитків виходячи з розміру, встановленого виконаним на його замовлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» Звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вих. № 10172 від 26.02.2019 (а.с.59-69) (далі Звіт № 10172), згідно з яким вартість відновлювального ремонту Автомобіля складає 65 411,03 грн.

Як слідує зі змісту Звіту № 10172, вартість робіт та матеріалів і, відповідно, розмір збитків, наведений в ремонтній калькуляції № 10172 від 26.02.2019, розраховані з використанням програмного продукту Audatex, який засіданням Автотоварознавчої секції методичної і науково-консультативної ради Міністерства юстиції України «Про програмне забезпечення автотоварознавчих досліджень» (протокол № 15 від 10.10.-12.10.2001), серед інших, рекомендовано для використання в автотоварознавчих дослідженнях і складання кошторисів відновлювального ремонту та заподіяння матеріальної шкоди (http://audatex.ua/).

Згідно з п. 59 Додатку № 8 «Перелік рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням» до Методики, комп`ютерні програми для складання кошторису відновлювального ремонту КТЗ іноземного виробництва «Audatex М21», «Audatex М95», «AudaShare» - Німеччина рекомендовані для визначення вартості збитків, завданих КТЗ.

Щодо посилань позивача на те, що наданий відповідачем Звіт № 10172 є неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки був здійснений експертом на підставі наданого позивачем Висновку № 6560 в порушення п. 5.1 Методики, а саме без огляду транспортного засобу експертом особисто, колегія суддів зазначає таке.

За змістом п. 5.1 Методики, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Отже, дійсно, при визначенні вартості збитків, завданих власнику КТЗ, експерт має проводити огляд такого КТЗ, проте у спірному випадку, оцінюючи розмір збитків без огляду КТЗ, у Звіті № 10172 експерт виходив з даних щодо обсягу пошкоджень, встановлених у Висновку № 6560, які, як встановлено колегією суддів, законно визначені на підставі вищезгаданого рахунку № SK 1709591 від 01.09.2017 ТОВ «Сканія Україна», що, на думку колегії суддів, не вплинуло на достовірність оцінки у Звіті № 10172.

Крім того, згідно з ч. 1 ст.75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати ї недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

Колегія суддів враховує, що будь-які суперечності щодо обсягу пошкоджень, завданих Автомобілю внаслідок спірної ДТП, між сторонами фактично відсутні.

Отже, колегія суддів вважає що розмір збитків, завданих позивачу спірною ДТП, слід визначати виходячи з встановленого у Звіті № 10172 їх розміру.

При цьому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 99 ГПК України, згідно з якою суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів, -

у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для призначення експертизи щодо з`ясування вартості збитку, завданого позивачу за наслідками спірної ДПТ у цій справі за власною ініціативою, в той час як позивач до суду з клопотанням про призначення такої експертизи не звертався.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу за наслідками спірної ДТП, становить саме 65 411,03 грн.

У листі Верховного суду України від 19.07.2011 «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» зазначено, що нерідко до виплати заявляється сума ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість (далі - ПДВ). Зазначена сума, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ.

В листі Державної податкової інспекції України від 21.08.2009 № 10143/5/16-1516 вказано, що у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок суми виплати та таке придбання здійснюється без урахування сум податку на додану вартість, оскільки особа, не зареєстрована платником податку на додану вартість, не має права нараховувати і виділяти окремим рядком суму податку на додану вартість.

Отже, у випадку проведення ремонту пошкодженого автомобіля особою, яка зареєстрована як платник ПДВ, сума страхового відшкодування має бути виплачена з урахуванням ПДВ, а у випадку виконання таких робіт особою, як не зареєстрована як платник ПДВ - без урахування ПДВ.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів проведення фактичного ремонту Автомобіля, сума оціненої шкоди в розмірі 65 411,03 грн. підлягає зменшенню на суму податку на додану вартість, нарахованого на вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту (39 454,96 грн.), та, з урахуванням вказаного зменшення, становить 58 835,20 грн.

Крім того, за правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.

З Полісу слідує, що ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, завдану майну, становить 100 000 грн., а франшиза - 510,00 грн.

Отже, враховуючи вказані вище обставини, позивач за наслідками спірної ДТП має право на отримання від відповідача страхового відшкодування в сумі 58 325,20 грн. (58 835,20 -510).

З матеріалів справи слідує, що відповідач на підставі страхового акту №01 від 01.07.2019 сплатив позивачу платіжним дорученням № ЗР054628 від 04.07.2019 (а.с. 122) страхове відшкодування в сумі 58 835,20 грн., тобто без зменшення його на суму франшизи.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 40 654,80 грн., яке становить різницю між фактично виплаченою відповідачем позивачу сумою (58 835,20 грн.) та лімітом відповідальності відповідача, встановленим Полісом, з урахуванням франшизи (99 490,00 грн.), слід відмовити. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

При цьому, колегія суддів зауважує позивачеві на тому, що у випадку фактичного відновлення Автомобіля у юридичної особи та сплаті останній суми ПДВ, позивач не буде позбавлений права стягнути суму ПДВ, на яку відповідач зменшив виплачене страхове відшкодування, з останнього, та на тому, що позивач не позбавлений права стягнути різницю між виплаченою відповідачем сумою страхового відшкодування та сумою, яка фактично буде позивачем сплачена за ремонт Автомобіля, з винної у ДТП особи.

Щодо строків виплати відшкодування та вимог позову в частині стягнення пені та 3% річних слід зазначити таке.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як слідує з матеріалів справи, з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування позивач до відповідача звернувся 24.07.2018 (заява вих. № 1508 від 24.07.2018) (а.с. 24), яку відповідач отримав 27.07.2018.

З огляду на вказані обставини, виходячи зі змісту п. 36.2 ст. 36 Закону, відповідач мав виплати страхове відшкодування в строк по 25.10.2018 включно (90 днів з дати звернення), а відтак, з 26.10.2018 вказане зобов`язання є порушеним.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем обов`язку з виплати страхового відшкодування за наслідками спірного ДТП, є підстави для застосування встановленої законодавством відповідальності.

За приписами п. 36.5. ст. 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення пені та 3% річних з огляду лише на факт виплати відповідачем позивачу страхового відшкодування, оскільки, як слідує з матеріалів справи, такий обов`язок є простроченим відповідачем в період з 26.10.2018 по 03.07.2019, а обов`язок сплатити пеню та 3% річних встановлений безпосередньо положеннями Закону та ЦК України.

З наданого позивачем розрахунку сум пені та 3% річних (а.с. 83) слідує, що позивач нараховує пеню та 3 % річних за період з 26.10.2018 по 05.02.2019 на суму 99 490,00 грн., проте як встановлено судом, позивач за наслідками спірної ДТП має право на отримання від відповідача страхового відшкодування в сумі 58 325,20 грн., а обов`язок щодо його плати вважається простроченим з 26.10.2018.

Виходячи з розміру страхового відшкодування, яке позивач за наслідками спірної ДТП має право на отримання від відповідача (58 325,20 грн.), та періоду нарахування 3 % річних та пені, який заявлений позивачем (з 26.10.2018 по 05.02.2019), позовні вимоги про стягнення пені та 3 % річних підлягають задоволенню за уточненим розрахунком суду в сумі 5 925,20 грн. та 493,77 грн. відповідно. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

58 325,20/100*36/365*103=493,77

58 325,20/100*3/365*103=493,77

Водночас колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача понесених витрат за проведення експертного дослідження № 6560 від 23.07.2018 в розмірі 1 000,00 грн. зважаючи на те, що судом цей доказ (звіт № 6560) не брався до уваги при розгляді справи, оскільки останній виконаний експертом-автотоварознавцем із порушеннями Методики. Рішення суду першої інстанції цій частині залишається без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/1532/19 підлягає зміні, позов задовольняється частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 5 925,20 грн. та 3% річних в сумі 493,77 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовляється.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертранс» задовольняється частково.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору, а саме судові витрати позивача по сплаті судового збору за звернення з позовом та з апеляційною скаргою покладаються сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/1532/19 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/1532/19 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/1532/19 в такій редакції:

« 1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, ідентифікаційний код 24175269) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертранс» (81085, Львівська область, Яворівський район, с. Підрясне, вул. Європейська, 1, корпус Б-4, ідентифікаційний код 30626867) пеню в сумі 5 925 (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 20 коп., 3% річних в сумі 493 (чотириста дев`яносто три) грн. 77 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 94 (дев`яносто чотири) грн. 01 коп.

3. У решті позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.»

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, ідентифікаційний код 24175269) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертранс» (81085, Львівська область, Яворівський район, с. Підрясне, вул. Європейська, 1, корпус Б-4, ідентифікаційний код 30626867) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 141 (сто сорок одна) грн. 02 коп.

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/1532/19.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

Л.Г. Смірнова