ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2020 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1362/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П.А., секретар судового засідання Кучма І. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія Прикарпаття" ,

вул. Галицька, буд.93,м.Тисмениця, Івано-Франківська область,77400

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрний Альянс"

вул. Пугачова, буд.1/1,с.Мізяків,Калинівський район, Вінницька область,22437

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанна Анатоліївна

вул. Петрозаводська, 2-А, прим.109, м.Київ, 03035

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

представники сторін не з"явилися

ВСТАНОВИВ: 31.12.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія Прикарпаття" звернулося в Господарський суд Івано-Франківської області із позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрний Альянс" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

02.01.2020 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі, розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче судове засідання у справі на 04.02.2020, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанну Анатоліївну.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 03.03.2020 суд постановив закрити підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 31.03.2020.

Позов обґрунтований тим, що при оформленні оспорюваного виконавчого напису, вчиненого 04.12.2019 та зареєстрованого в реєстрі за № 896, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною перевищено повноваження визначені Законом, а відповідачем, як стягувачем, порушено вимоги Закону України "Про заставу", Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", оскільки не було внесено відомостей про звернення стягнення на заставне майно, а також не надіслано вимогу боржнику. Позивач посилався на те. що відповідач перед вчиненням оспорюваного виконавчого напису не дотримався тридцятиденного строку виконання вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання.

03.02.20202 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Огороднік Ж.А. Остання в своїх поясненнях підтвердила факт вчинення нею спірного виконавчого напису, а також зазначила про те, що 04.12.2019 ТОВ "Аграрний Альянс" звернулося до неї із заявою на вчинення виконавчого напису. Діючи відповідно до ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" та Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, приватний нотаріус Огороднік Ж.А. вчинила виконавчий напис на договорі застави майбутнього врожаю. Договір застави укладено між ТОВ "Аграрний Альянс" (відповідачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія Прикарпаття" (позивачем). Приватний нотаріус Огороднік Ж.А. також в своїх поясненнях вказала на те, що вчинений нею виконавчий напис повністю відповідає вимогам законодавства України щодо вчинення виконавчих написів нотаріусами України. Нотаріусом було дотримано умов вчинення виконавчих написів, а саме: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Позивач адресував заяву про розгляду справи за відсутності його представника ( вх. 4888/20 від 30.03.2020). .

Відповідач будь-яких клопотань та відзив на позов не адресував.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Статтею 194 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини справи.

25.02.19 між відповідачем як постачальником, а також як заставодержателем за договором застави, та позивачем, який виступив як покупець та заставодавець, укладено договір поставки товару №АА-00033.

Згідно п. 1.1. вищевказаного договору поставки відповідач як постачальник взяв на себе зобов`язання поставити позивачу як покупцю товар виробничо-комерційного призначення, а саме засоби захисту рослин. Позивач як покупець зобов`язався сплатити відповідачу грошову суму, що складає вартість поставленого товару, на умовах визначених договором.

Згідно п. 2.2. договору поставки ціни товарів в національній валюті, залежно від умов придбання товару постачальником за відповідним контрактами, зазначаються у відповідній специфікації (додатку), що є невід`ємною частиною договору.

Згідно п. 3.1. договору поставки, вартість товару, строк/термін оплати вартості товару, що підлягає поставці за цим договором, визначається сторонами у відповідній специфікації (додатку), що є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до додатку (специфікації) №1 від 04.03.2019 до договору поставки № АА-00033 від 25.02.2019, постачальник зобов`язався поставити товар на загальну суму 733015,92грн., з умовою сплати авансового платежу в розмірі 146603,18 грн. та оплати решти суми в розмірі 586412,74 грн. на умовах товарного кредиту в строк не пізніше 30.11.2019.

Відповідно до додатку (специфікації) №2 від 04.03.2019 до договору поставки №АА-00033 від 25.02.19, постачальник зобов`язався поставити товар на загальну суму 155944,80 грн., з умовою сплати авансового платежу в розмірі 3188, 96 грн. та оплати решти суми в розмірі 711168,58 грн. на умовах товарного кредиту в строк не пізніше 30.11.2019.

25.07.2019 в якості забезпечення виконання зобов`язань по договору поставки товару №АА-00033 від 25.02.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір застави майбутнього врожаю, який зареєстровано приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Огороднік Ж.А. за № 576 (надалі по тексту -Договір застави).

За цим договором позивачем в заставу передано кукурудзу врожаю 2019 року у кількості 183,30т. Зазначений договір застави забезпечував виконання заставодавцем (позивачем) своїх зобов`язань перед відповідачем за договором поставки товару № АА-00033 від 25.02.19.

Відповідно до п. 1.2. договору застави майбутнього врожаю, сторони оцінили предмет застави у 898170,00 грн.

Пунктом 2.3.7. договору застави передбачено, що у разі невиконання або порушення виконання зобов`язань боржника за договором поставки та зобов`язань заставодавця за цим договором, заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за договором поставки в повному обсязі за рахунок предмета застави, враховуючи суму заборгованості за поставлений товар, відшкодування збитків, штрафних санкцій, витрат, які виникли у зв`язку із примусовим стягненням заборгованості.

Також пунктом 2.3.10. договору застави майбутнього врожаю передбачено, що заставодержатель має право розпочати процедуру звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо після спливу 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави та якщо після спливу 30 днів після направлення боржнику письмової вимоги заставодержателя про усунення порушень зобов`язань за договором поставки така вимога Заставодержателя залишається незадоволеною.

Відповідно пункту 3.1 договору застави заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави та задовольнити за рахунок предмета застави вимоги за договором в повному обсязі в разі невиконання або порушення виконання умов договору або будь-яких умов договору застави.

Доказів проведення розрахунку за договором поставки товару № АА-00033 від 25.02.2019 суд не подано, отже, вбачається наявність заборгованості позивача перед відповідачем станом на 30.11.2019 (дату кінцевого строком проведення розрахунків за товар, отриманий згідно договору поставки та специфікацій).

Відповідач звернувся до третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанни Анатоліївни із заявою про вчинення оспорюваного у даній справі виконавчого напису.

04.12.2019 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Огороднік Ж.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 896 (надалі по тексту - Виконавчий напис), яким запропоновано звернути стягнення на предмет застави або грошові кошти за договором застави майбутнього врожаю, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Огороднік Ж.А. 19.07.2019, зареєстрованого за № 576 в якості забезпечення виконання зобов`язання за договором поставки товару № 00033 від 25.02.2019, строк оплати за яким настав 30 листопада 2019 року.

Додатково зазначено у виконавчому написі наступне: «У разі відсутності кукурудзи у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія Прикарпаття» (повністю або частково) пропоную задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний Альянс», шляхом стягнення грошових коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія Прикарпаття», та перерахувати суму згідно договору поставки товару № АА-00033 від 25.02.2019 р. у розмірі 790 983 (сімсот дев 'яносто тисяч дев 'ятсот вісімдесять три) гривні 59 копійок, з яких 711 983,58 грн. - вартість товару, 79 815,01 гри. відсотки за користування товарним кредитом, за наступними реквізитами: отримувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрний Альянс» (), р/р НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528.».

Також виконавчим написом додатково стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія Прикарпаття" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Аграрний Альянс" витрати на вчинення виконавчого напису у сумі 8000,00 грн.

Строк, за який провадиться стягнення - з 25 лютого 2019 року по 02 грудня 2019 року.

Таким чином, згідно даного виконавчого напису звернуто стягнення на предмет застави - кукурудзу врожаю 2019 року у кількості 183,30тон, що знаходяться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія Прикапаття" в рахунок погашення заборгованості за договором поставки товару № АА-00033 від 25.02.19.

18.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Кушнір О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60907092 щодо Виконавчого напису № 896 виданого 04.12.2019.

Позивач, ставлячи вимогу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вказує, що оспорюваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Огороднік Ж.А. з порушенням норм чинного законодавства України.

Розглядаючи позов по суті, господарський суд враховує наступне.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Статтею 572 Цивільного кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ст. 574 ЦК України).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про заставу" заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.

В даному спорі забезпечене заставою зобов`язання виникло у позивача з Договору поставки перед позивачем - оплатити поставлений товар, а похідним зобов`язанням позивача перед відповідачем - забезпечити виконання первісного зобов`язання за рахунок майбутнього врожаю позивача.

Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 19 Закону України "Про заставу" передбачає, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Абз. 1 ст. 20 Закону України "Про заставу" передбачає, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави (абз. 6 ст. 20 Закону України "Про заставу").

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (надалі - Закон) до забезпечувальних обтяжень, зокрема, належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється, зокрема, на підставі виконавчого напису нотаріуса, в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 02.09.1993 №3425-XII "Про нотаріат", нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат").

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначає Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999.

Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за №296/5 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють заборгованість. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відтак, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Суд зазначає, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (постанова Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 405/1015/17).

З наведених норм вбачається, що виконавчий напис вчиняється нотаріусом за умови додержання одночасно таких умов: наявність документу, за яким вчиняється виконавчий напис, в переліку, затвердженому Кабінетом міністрів України, безспірність вимог та сплив не більше одного року з дня виникнення права вимоги у відносинах між юридичними особами. Недодержання вказаних умов виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріусом , а вчинений без додержання вказаних вимог виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

В силу положень п. 1 Постанови КМУ від 29.06.1999 № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" стягнення заборгованості на підставі виконавчих написів нотаріусів здійснюється на підставі нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно.

Вказаним пунктом Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Позивач не надав суду доказів, які підтверджують виконання ним грошових зобов`язань перед відповідачем по оплаті заборгованості за товар, поставлений згідно договору поставки товару № АА-00033 від 25.02.2019 .

Разом з тим, відповідно до ч. 1, 3 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" від 18.11.2003 № 1255-IV (з наступними змінами та доповненнями) звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Така вимога узгоджується з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Великою палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 по справі №320/8269/15-ц було наголошено, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.

У статті 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно зі ст. 28 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

У постанові Великою палати Верховного Суду від 16.05.2018 по справі №320/8269/15-ц наголошено, що Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" пов`язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави. Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Порядок ведення Реєстру та внесення відомостей до нього врегульовано ст. 42 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", відповідно до якої Держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України. До Державного реєстру вносяться відомості про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження. Відомості, внесені до Державного реєстру, є відкритими для всіх юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач у будь-який час може зареєструвати зміну відомостей про обтяження шляхом подання держателю або реєстратору Державного реєстру заяви, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів і реквізити запису, що підлягають заміні. На підставі цієї заяви держатель або реєстратор Державного реєстру вносить відповідні зміни до попереднього запису про обтяження. Натомість відповідач та третя особа не надали суду доказів про реєстрацію в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також відповідачем недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Ухилення ТОВ "Аграрний Альянс" від реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження свідчить про недотримання відповідачем 30-денного строку для звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, що, в свою чергу, унеможливлює вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 26.12.2019 № 63974721, відсутні відомості про реєстрацію в Державному реєстрі інформації про звернення стягнення на предмет обтяження.

Окрім того, суд враховує, що відповідно до п. 2.3.10 договору застави, відповідач мав право розпочати процедуру звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо після спливу 30 днів з моменту реєстрації в державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави та якщо після спливу 30 днів після направлення боржнику письмової вимоги заставодержателя про усунення порушень зобов`язань за договором поставки так вимога заставодержателя залишається незадоволеною.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 по справі №320/8269/15-ц дійшла висновку, що відсутність у Законі України "Про нотаріат" та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" щодо реєстрації в реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту такої реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його не скасовано виданим пізніше загальним актом.

Проте, в порушення вищенаведених вимог чинного законодавства приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Ж.А. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави за відсутності відомостей про дотримання відповідачем умов п. 2.3.10 договору застави та норм Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" щодо реєстрації в реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, що, відповідно до вищенаведених висновків суду, унеможливлює вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

У п.58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява № 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99, п.30 від 27 вересня 2001 року).

Господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія Прикарпаття" шляхом визнання виконавчого напису від 04.12.2019 , вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною та зареєстрованого в реєстрі за № 896, таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 130, 231, 233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 04 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 896, де стягувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрний Альянс» (ідентифікаційний код юридичної особи 38106189), а боржником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія Прикарпаття» (ідентифікаційний код юридичної особи 41481188).

2. Стягнути з Товариств з обмеженою відповідальністю «Аграрний Альянс» вул.Пугачова,1/1, с.Мізяків, Калинівський район, Вінницької області (ідентифікаційний код юридичної особи 38106189) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія Прикарпаття», вул.Галицька, 93, м.Тисмениця, Івано-Франківської області (ідентифікаційний код юридичної особи 41481188) - 1921,00 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірники повного тексту судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом

Повне рішення складено 31 березня 2020 р.

Суддя Шкіндер П.А.