ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" березня 2020 р. Справа № 924/1214/19

за позовом Хмельницької міської ради м. Хмельницький

до фізичної особи - підприємця Панькової Вікторії Володимирівни м. Хмельницький

про стягнення 18 880,23 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати

Представники сторін: не з`явилися

В судовому засіданні відповідно до ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

ВСТАНОВИВ: 19.11.2019 року на адресу господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Хмельницької міської ради м. Хмельницький до фізичної особи - підприємця Панькової Вікторії Володимирівни м. Хмельницький про стягнення 27765,00 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2019 року вказану позовну заяву передано для розгляду судді Заярнюк І.В.

Ухвалою суду від 22.11.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання на 11:30 год. "23 грудня 2019р.

Ухвалою суду від 23.12.2019р. відкладено підготовче засідання на 20.01.2020р.

Ухвалою суду від 20.01.2020р. продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 24.02.2020р.

Ухвалою від 24.02.2020р. прийнято зменшення позовних вимог (стягнення 18 880,23 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 у період з 01.08.2018 до 31.12.2019.), закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.03.2020р.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Хмельницька міська рада звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з фізичної особи - підприємця Панькової Вікторії Володимирівни 18 880,23 грн. (із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог) безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 у період з 01.08.2018 до 31.12.2019.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що відповідач є власником нежитлових приміщень загальною площею 419,3 кв.м., 409,3 кв.м., 416,2 кв.м. по АДРЕСА_1 на підставі довідки ЖБК "Статус парк" від 29.08.2014 та витягу серія та номер 11/01 від 29.08.2014, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №187472542 від 05.11.2019.

З моменту оформлення права власності на нерухоме майно ФОП Панькова В. В. права на землю не оформила, користувалася земельною ділянкою без правовстановлюючих документів для обслуговування нежитлових приміщень, договір оренди землі так і не уклала, плату за користування даною земельною не вносила.

Стверджує, що управлінням земельних ресурсів та земельної реформи департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин на адресу Хмельницького управління Головного управління ДФС у Хмельницькій області стосовно ФОП Панькова В. В. було направлено запит з метою здійснення контролю за використанням земельних ділянок з порушенням земельного законодавства щодо інформації по сплаті орендної плати/земельного податку за земельну ділянку по АДРЕСА_1 в період 2018 - 2019 роки.

На вищевказаний запит Хмельницьким управлінням Головного управління ДФС у Хмельницькій області було надано інформацію щодо задекларованих та сплачених коштів орендної плати/земельного податку та вказано, що ФОП Панькова В. В. за земельну ділянку по АДРЕСА_1 за період з 2018 по 2019 жодних коштів не сплачувала.

З метою з`ясування стану земельної ділянки по АДРЕСА_1 було здійснено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1, про що був складений Акт обстеження земельної ділянки. За результатами обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 комісією встановлено, що земельна ділянка загороджена парканом, на ділянці знаходиться двоповерхова будівля. Розмір безпідставно збережених коштів, який відповідає орендній платі за користування земельною ділянкою, було нараховано управлінням земельних ресурсів та земельної реформи на сформовану земельну ділянку площею 498 кв.м.

Також позивач наногошує на тому, що на адресу управління правового забезпечення та представництва Хмельницької міської ради було надіслано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки із застосованим коефіцієнтом 1,5 від 19.02.2020 №18-22-0.33-338/116-20 розмір безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 за період з 01.08.2018 до 31.12.2019р. складає 18 880,23 грн.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що обстеження земельної ділянки проведено не об`єктивно, не відображає реального стану земельної ділянки, а спеціалістами не визначена площа, межі та конфігурація земельної ділянки, яку займають нежитлові приміщення, що належать на праві приватної власності Позивачу.

Наголошує, що спеціалістами встановлено, що на земельній ділянці розташована двоповерхова будівля, що взагалі не відповідає дійсності. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.07.2019р. № НВ- 019 підтверджується, що земельна ділянка під кадастровим номером :03:004:0169 забудована не повністю, а частково, тож межі земельної ділянки під забудовою актом обстеження також не встановлено, площу не визначено, а використано нформацію з Державного земельного кадастру про ділянку, площею 0,0498 га, яка утворилась в 2018 році в результаті поділу іншої. Акт обстеження складений без участі кваліфікованого інженера - геодезиста або інженера - землевпорядника, без використання спеціалізованих пристроїв для визначення меж та площі, без складання схеми та плану ділянки.

Стверджує, що відповідач не є власником об`єкта - двоповерхової будівлі, який встановлено актом обстеження ділянки від 19.06.2019р., що підтверджується інформаціями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданими самим Позивачем, межі земельної ділянки та площа під вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, що належать Паньковій В.В. , фактично не визначена, тож використання площі 0,0498 га для здійсненням розрахунку розміру неодержаного доходу від орендної плати за землю є необґрунтованим.

Зазначає, що відповідач став власником нежитлових приміщень площею 409,3 кв.м., 4.19,3 кв.м. та 416,2 кв.м. в ЖБК «Статус Парк» в 2014 році, проте на той час земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок із зазначеними нежитловими приміщеннями, була в користуванні інших осіб. Ким та коли встановлений паркан навколо ділянки Позивачем не встановлено. 04.07.2018р. Хмельницькою міською радою прийнято рішення № 84, відповідно до якого користувачу ОСОБА_2 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки під кадастровим номером :03:004:0142 на дві нові, а саме : :03:004:0170 та :03:004:0169.

Недоведеним на думку відповідача є також термін користування ділянкою, який зазначено у розрахунку недоотриманого доходу від орендної плати, адже обстеження ділянки проведено 19.06.2019р., а нарахування здійснені з 01.08.2018р.

Вважає, що Позивач не врахував вимог статті 42 Земельного кодексу України, щодо земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, які передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Також зазначає, що умови виникнення кондикційних зобов`язань між сторонами спору (безпідставність набуття чи збереження майна Відповідачем) Позивачем не доведені, оскільки не доведено зменшення майна Позивача або приріст майна Відповідача. Набуття ФОП Паньковою В.В. права власності на нежитлові вбудовано-прибудовані приміщення у багатоквартирному житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 не означає виникнення права оренди земельної ділянки площею 0,0498 га та не надає права Позивачеві нараховувати втрати орендної плати. Просить суд в задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 19.06.2019 встановлено, що земельна ділянка огороджена парканом, на ділянці знаходиться двоповерхова будівля. Дані обставини також підтверджуються кадастровим планом на земельну ділянку, з якого чітко вбачається, що на земельній ділянці з кадастровим номером :03:004:0169 розташована 2КН - двоповерхова капітальна нежитлова будівля.

Стверджує, що нежитлові приміщення площею 409,3 кв.м., 419,3 кв. і 416,2 кв.м., які належать ФОП Паньковій В. В. були побудовані ЖБК "Статус Парк" при будівництві багатоповерхового 80- ти квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями побутового обслуговування населення, приміщення по продажу продовольчих та непродовольчих товарів, офісів. В подальшому дані нежитлові приміщення були зареєстровані окремо як одиниці. Нежитлові приміщення фактично займали іншу земельну ділянку ніж житловий будинок, попередній орендар земельної ділянки ОСОБА_2 здійснила поділ земельної ділянки на дві частини, одна для обслуговування багатоповерхового будинку площею 2166 кв.м., а інша площею 498 кв.м. для обслуговування двоповерхової капітальної нежитлової будівлі, що підтверджується відповідними кадастровими планами земельних ділянок. Документація щодо поділу земельної ділянки була виготовлена відповідним ліцензіатом та була затверджена Хмельницькою міською радою. З травня 2018 року існують окремо дві земельні ділянки, одна з яких площею 498 кв.м. використовується виключно для обслуговування нерухомого майна, яке належить на праві власності ФОП Паньковій В. В., і є огородженою металевим забором з окремим заїздом до салону меблів, а друга - лише для обслуговування будинку. Тому, жодних прав та обов`язків щодо користування земельною ділянкою площею 498 кв.м. та сплати за неї коштів у об`єднання співвласникам багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 немає, так само як і в ФОП Панькової В. В. обов`язку щодо сплати коштів за земельну ділянку площею 2166 кв.м.

Наголошує на тому, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 у розмірі 498 кв.м. є сформованою ще з 2018 року і з того часу могла бути передана в оренду відповідачу.

Дослідивши фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, надані по справі докази та пояснення, судом встановлено та приймається до уваги таке:

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №187472542 від 05.11.2019 фізична особа-підприємець Панькова Вікторія Володимирівна є власником нежитлових приміщень загальною площею 419,3 кв.м., 409,3 кв.м., 416,2 кв.м. по АДРЕСА_1.

24.05.2019р. департаментом архітектури, містобудування та земельних ресурсів на адресу Хмельницького управління Головного управління ДФС у Хмельницькій області стосовно ФОП Панькова В. В. було направлено запит з метою здійснення контролю за використанням земельних ділянок з порушенням земельного законодавства щодо інформації по сплаті орендної плати/земельного податку за земельну ділянку по АДРЕСА_1 у м. Хмельницькому в період 2018 - 2019 роки.

30.05.2019р. на вищевказаний запит Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області було надано інформацію щодо сплачених сум орендної плати/земельного податку та вказано, що ФОП Панькова В. В. за земельну ділянку по АДРЕСА_1 за період з 2018 по 2019 коштів не сплачувала.

19.06.2019р. представниками управління земельних ресурсів та земельної реформи департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради здійснено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 та складений Акт обстеження земельної ділянки від 19.06.2019р. При обстеженні земельної ділянки по АДРЕСА_1 комісією встановлено, що земельна ділянка загороджена парканом, на ділянці знаходиться двоповерхова будівля.

21.02.2020р. управлінням земельних ресурсів та земельної реформи на сформовану земельну ділянку площею 498 кв.м. нараховано безпідставно збережені кошти, який відповідає орендній платі за користування земельною ділянкою.

23.05.2019р. управлінням земельних ресурсів та земельної реформи департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради було зроблено запит до відділу у Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області щодо надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки в т.ч. земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Як вбачається із витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :03:004:0169 нормативно грошова оцінка складає 740 401гнр. за 2018р. та 740 401гнр. за 2019р. (коефіцієнт Кф: 2,5).

Як вбачається із витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку від 19.02.2020р. земельної ділянки по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :03:004:0169 нормативно грошова оцінка складає 444 241грн. за 2018р. - 2019р. (коефіцієнт Кф: 1,5).

Позивач посилаючись на те, що відповідач використовує земельну ділянку по АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів, звернувся з позовом про стягнення з фізичної особи - підприємця Панькової Вікторії Володимирівни 18 880,23 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні.

За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Статтею 206 ЗК України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положеннями частини першої статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України).

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч.1 ст.190 ЦК України).

Позивач звертаючись з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, посилається на використання відповідачем земельної ділянки по АДРЕСА_1 м. Хмельницькому без належних правових підстав.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права є предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 ЦК України).

Визначаючи суть і характер правовідносин, які виникли між сторонами, суд виходить з того, що згідно чинного законодавства України, зобов`язання за підставами виникнення поділяються на договірні та позадоговірні. Позадоговірні зобов`язання можуть бути деліктними або безделіктними.

Відсутність укладеного між Хмельницькою міською радою та фізичною особою - підприємцем Паньковою Вікторією Володимирівною договору оренди земельної ділянки та/або іншого договору щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 м. Хмельницькому, виключає договірні зобов`язання.

Також у даному випадку відсутні деліктні зобов`язання з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, вимога позивача про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без належних на те правових підстав звернена до відповідача, як до власника об`єктів нерухомого майна, що розміщені на вказаній земельній ділянці.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України).

За змістом глави 15 Земельного кодексу України, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт „в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Не є правопорушенням також і дії/бездіяльність відповідача, що безпосередньо стосуються порядку укладення договору оренди землі. Ні Законами України, ні підзаконними, ні локальними нормативними актами відповідачеві не визначено прямого і безумовного обов`язку підписати договір оренди земельної ділянки одночасно з набуттям права власності на об`єкт нерухомого майна, який на ній розташований. Більш того, згідно існуючому станом на даний час порядку укладення договорів оренди земельних ділянок немає не тільки такого обов`язку, немає навіть і такої можливості. Моменту укладення договору оренди передують різного роду організаційні, правові, технічні та ін. заходи, здійснення яких знаходиться по за межами волі й контролю потенційного орендаря. Їх невиконання (неналежне чи несвоєчасне виконання) не може бути поставлене в провину відповідачу.

Таким чином, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, кваліфікуються як бездоговірні та безделіктні.

Відповідач у період з 01.08.2018р. до 31.12.2019р. (період заявлений позивачем) користувався земельною ділянкою загальною площею 498 кв.м (як зазначено позивачем у розрахунку від 21.02.2020р.) по АДРЕСА_1 м. Хмельницькому, на якій знаходяться нежитлові приміщення, що належать ФОП Панькова Вікторія Володимирівна, однак, не сплачував за користування вказаною земельною ділянкою орендну плату у встановленому законодавчими актами розмірі, отже без законних підстав зберіг у себе майно - кошти за оренду землі.

Відтак, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи, а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15, № 922/5468/14.

З огляду на викладене ФОП Панькова Вікторія Володимирівна, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки (позивачу) на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

З аналізу змісту норм ст.ст. 1212-1214 ЦК України, абз.4 ч.1 ст. 144, абз.5 ч.1 ст.174 ГК України випливає, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи.

З матеріалів справи вбачається наявність усіх трьох ознак кондикційного зобов`язання відповідача.

По-перше, відповідач дійсно зберіг (заощадив) у себе майно - кошти у вигляді орендної плати, що нараховується за володіння і користування земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати. Відповідно до поданого позивачем розрахунку її розмір за період з 01.08.2018 до 31.12.2019р. складає 18 880,23 грн.

По-друге, правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні. Передача прав володіння і користування земельною ділянкою, згідно 206 ЗК України, п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України здійснюється за плату, що має вноситися на користь позивача, на підставі договору оренди земельної ділянки. Правові підстави для одержання відповідачем прав володіння і користування земельною ділянкою безоплатно відсутні. Так само відсутні правові підстави для не нарахування, несплати орендної плати за землю.

По-третє, відповідач зберіг майно саме за рахунок позивача, оскільки власником відповідної земельної ділянки є територіальна громада м. Хмельницького в особі позивача. Згідно ст. 206 ЗК України, п.п. 14.1.136. п.14.1. ст. 14 ПК України власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельними ділянками) також є територіальна громада м. Хмельницького в особі позивача. Таким чином, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання позивачем.

Заперечуючи проти позову відповідач вказує, що обстеження земельної ділянки проведено не об`єктивно, не відображає реального стану земельної ділянки, а спеціалістами не визначена площа, межі та конфігурація земельної ділянки, яку займають нежитлові приміщення, що належать на праві приватної власності Позивачу.

Визначення земельної ділянки наведено в ч. 1 ст. 79 ЗК України, відповідно до положень якої земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Як встановлено приписами ч.ч. 1, 3, 4, 9 ст. 791 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (ч. 1 ст. 21 названого Закону).

Судом береться до уваги, що як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №187472542 від 05.11.2019 фізична особа-підприємець Панькова Вікторія Володимирівна є власником нежитлових приміщень загальною площею 419,3 кв.м., 409,3 кв.м., 416,2 кв.м. по АДРЕСА_1 Хмельницькому. Зважаючи на викладене. Суд критично оцінює твердження відповідача про те, що межі земельної ділянки під забудовою актом обстеження також не встановлено, площу не визначено.

Щодо тверджень відповідача про те, що акт обстеження земельної ділянки складений без участі кваліфікованого інженера - геодезиста або інженера - землевпорядника, без використання спеціалізованих пристроїв для визначення меж та площі, без складання схеми та плану ділянки суд зазначає, що такий акт не є правовим документом, який установлює відповідальність для особи. Дії службової особи щодо складання такого акта та включення до нього певних висновків не породжують обов`язкових юридичних наслідків, що не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для особи. Аналогічна правова позиція щодо правової природи акту обстеження земельної ділянки викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2019р. по справі №810/5854/14. З врахуванням викладеного, оскільки відповідач не оскаржував акт від 19.06.2019р., судом не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що обставини, встановлені у вказаному акті, не відповідають дійсності.

При цьому, відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 19.06.2019 встановлено, що земельна ділянка огороджена парканом, на ділянці знаходиться двоповерхова будівля. Дані обставини також підтверджуються кадастровим планом на земельну ділянку, з якого чітко вбачається, що на земельній ділянці з кадастровим номером :03:004:0169 розташована 2КН - двоповерхова капітальна нежитлова будівля.

Твердження відповідача про те, що відповідач не є власником об`єкта, який встановлено актом обстеження ділянки від 19.06.2019р., площа під вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, що належать Паньковій В.В. фактично не визначена, судом до уваги не приймається Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №187472542 від 05.11.2019 фізична особа-підприємець Панькова Вікторія Володимирівна є власником нежитлових приміщень загальною площею 419,3 кв.м., 409,3 кв.м., 416,2 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Посилання відповідача на те, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок із зазначеними нежитловими приміщеннями, була в користуванні інших осіб, а 04.07.2018р. Хмельницькою міською радою прийнято рішення № 84 (відповідно до якого користувачу ОСОБА_2 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки під кадастровим номером :03:004:0142 на дві нові, а саме : :03:004:0170 та :03:004:0169), судом до уваги не приймаються, оскільки, як вже зазначалось, у відповідача, на час проведення обстеження земельної ділянки та за період з 01.08.2018 до 31.12.2019р. взагалі була відсутня земельна ділянка у власності або користуванні на території Хмельницької міської ради. Подальше погодження користувачу ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки під кадастровим номером :03:004:0142 не спростовує вищенаведених обставин використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів на землю.

Твердження відповідача про те, що недоведеним є термін користування ділянкою, який зазначено у розрахунку недоотриманого доходу від орендної плати, адже обстеження ділянки проведено 19.06.2019р., а нарахування здійснені з 01.08.2018р. судом до уваги не приймається. Так, нежитлові приміщення фактично займали іншу земельну ділянку ніж житловий будинок, попередній орендар земельної ділянки ОСОБА_2 здійснила поділ земельної ділянки на дві частини, одна для обслуговування багатоповерхового будинку площею 2166 кв.м., а інша площею 498 кв.м. для обслуговування двоповерхової капітальної нежитлової будівлі, що підтверджується відповідними кадастровими планами земельних ділянок. Документація щодо поділу земельної ділянки була виготовлена відповідним ліцензіатом та була затверджена Хмельницькою міською радою. З травня 2018 року існують окремо дві земельні ділянки, одна з яких площею 498 кв.м. використовується виключно для обслуговування нерухомого майна, яке належить на праві власності ФОП Паньковій В. В., а друга - лише для обслуговування будинку. Тому, жодних прав та обов`язків щодо користування земельною ділянкою площею 498 кв.м. та сплати за неї коштів у об`єднання співвласникам багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 немає, так само як і в ФОП Панькової В. В. обов`язку щодо сплати коштів за земельну ділянку площею 2166 кв.м.

Як вбачається із поданого позивачем розрахунку суми неодержаного доходу від орендної плати за землю з 01.08.2018 до 31.12.2019р. нарахування останнім здійснено на площу земельної ділянки - 498кв.м. та надано докази фактичного користування відповідачем земельною ділянкою саме такого розміру. Надані до позовних матеріалів докази, зокрема акт обстеження земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки в сукупності з іншими доказами свідчать про використання земельної ділянки у розмірі 498кв.м.

При цьому, земельна ділянка по АДРЕСА_1 не відводилася та не надавалася у користування відповідачеві; у матеріалах справи немає доказів належного оформлення права користування чи власності щодо земельної ділянки, отже відповідач використовує зазначену земельну ділянку без правовстановлюючих документів. Водночас, надавши оцінку розрахунку заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів, судом встановлено, що їх розмір обчислений на підставі розрахунку від 21.02.2020р. управління земельних ресурсів та земельної реформи на сформовану земельну ділянку площею 498 кв.м. та становить 18 880,23 грн., тобто заявлену до стягнення суму; контррозрахунку розміру безпідставно збережених коштів відповідачем не надано. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 15.01.2019р. по справі №5011-9/336-2012.

Поряд із цим судом зауважується на те, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст.206 ЗК України).

Суд погоджується із твердженнями позивача про користування відповідачем земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та без сплати коштів за користування.

Із врахуванням викладеного, протягом періоду використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів (з 01.08.2018 до 31.12.2019р.) судом визначено, що обґрунтованою є стягнення 18 880,23 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Також, при вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з пунктом 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким, лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Згідно зі ст. ст. 73, 76-79 Господарського кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з використанням відповідачем земельної ділянки з 01.08.2018 до 31.12.2019р. по АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у зв`язку з задоволенням позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Хмельницької міської ради м. Хмельницький до фізичної особи - підприємця Панькової Вікторії Володимирівни м. Хмельницький про стягнення 18 880,23 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Панькової Вікторії Володимирівни ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Хмельницької міської ради (29000, м. Хмельницький, вул. Гагаріна, 3, ) - 18 880,23 грн. (вісімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят гривень 23 коп.) безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, 1921грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.) витрат на оплату судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 30.03.2020р.

Суддя І.В. Заярнюк

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи,

2 - позивачу (м. Хмельницький, вул. Гагаріна, 3),

3 - відповідачу ( АДРЕСА_5 ).

Всім з повідомлення про вручення.