ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/534/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РКЦ-Буд», м. Дніпро
до Приватного акціонерного товариства «Трест Житлобуд-1», м. Харків
про стягнення 51708, 41 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РКЦ-Буд» звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Трест Житлобуд-1» про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 51708, 41 грн., з яких 51374,00 грн. основна заборгованість, 102,75 грн. інфляційні втрати та 231,66 грн. 3 % річних. Судовий збір позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/534/20, розгляд справи № 922/534/20 визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 п. 3 статті 12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме - це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Відповідно до ч. 1 статті 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 статті 250 ГПК України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 статті 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачу було встановлено строк для подачі відзиву на позову та строк для подання заперечень на відповідь на відзив.

Позивачу було встановлено строк для подачі відповіді на відзив відповідача.

Відповідно до ч. 5 статті 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч. 4 статті 120 цього Кодексу.

Так, з метою повідомлення сторін про розгляд даної справи, судом було направлено на юридичні адреси позивача та відповідача копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Як свідчать поштові повідомлення про вручення поштових відправлень, позивач та відповідач були належним чином повідомлені про розгляд даної справи.

Відповідачем відзиву на позов до суду надано не було.

Водночас, 19.03.2020 року через канцелярію господарського суду Харківської області відповідач надав клопотання про закриття провадження у справі (вх. № 7171), в якому просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. Вказане клопотання (вх. № 7171) досліджено судом та долучено до матеріалів справи.

За ч. 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 статті 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи між Товариством з обмеженою відповідальністю «РКЦ-Буд» та Приватним акціонерним товариством «Трест Житлобуд-1» укладено у спрощений спосіб договір поставки товару.

На виконання договору поставки позивач у період з 21.05.2019 до 09.10.2019 року поставив відповідачу товар на загальну суму 129553,36 грн., що підтверджується видатковими накладними № РБ-0019250 від 13.09.2019 року, № РБ-0020587 від 09.10.2019 року, № РБ-0014141 від 21.05.2019 року (арк. спр. 29, 32, 35).

Вищезазначені видаткові накладні підписані обома сторонами.

Як зазначає позивач, відповідач лише частково виконав зобов`язання щодо оплати поставленого позивачем товару у розмірі 78179, 36 грн. та заборгованість відповідача за поставлений товар становить 51374, 00 грн.

У зв`язку з чим, позивачем 17.12.2019 року направлено на адресу відповідача вимогу на оплату № 17/12-5 товару за видатковими накладними № РБ-0020587 від 09.10.2019 року, № РБ-0014141 від 21.05.2019 року, з проханням у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги оплатити заборгованість. Відповідач зазначену вимогу отримав 19.12.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк.спр. 72-73).

Разом з тим, позивач вказує, що відповідачем відповіді на вимогу надано не було, заборгованість у розмірі 51374, 00 грн. не сплачено, що й стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Відповідач відзиву на позов не надав, водночас 19.03.2020 року через канцелярію господарського суду Харківської області надав клопотання про закриття провадження у справі (вх. № 7171), в якому просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з повною сплатою заборгованості за усним договором поставки товару.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положенням статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст. 181 Господарського кодексу України).

У відповідності до статтею 638 ЦК України та ч. 2 статті 180 ГК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 статті 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов`язку, що не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується (постанова Вищого господарського суду України від 28.02.2012 року № 5002-8/481-2011).

Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, що склалися на підставі укладеного у спрощений спосіб договору поставки, за яким сторони не визначали строк здійснення відповідачем оплати за отриманий товар.

У зв`язку з чим, відповідач був зобов`язаний оплатити товар після його прийняття. Тобто, накладні та рахунки фактури, за якими відповідач отримав товар, є самостійними підставами виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 19.08.2014 року № 3-78гс14.

Як вже було зазначено судом вище, в матеріалах справи наявні докази поставки позивачем товару відповідачу на загальну суму 129553,36 грн., що підтверджується видатковими накладними № РБ-0019250 від 13.09.2019 року, № РБ-0020587 від 09.10.2019 року, № РБ-0014141 від 21.05.2019 року (арк. спр. 29, 32, 35).

Також матеріали справи свідчать про те, що станом на 13.03.2020 року відповідач розрахувався за поставлений товар у повному обсязі та не має заборгованості за договором поставки, що підтверджується платіжним дорученням № 116759 від 22.05.2019 року на суму 10000, 00 грн., № 116908 від 23.05.2019 року на суму 10000, 00 грн., № 117123 від 24.05.2019 року на суму 10000, 00 грн., № 117321 від 28.05.2019 року на суму 10000, 00 грн., № 118571 від 30.05.2019 року на суму 10000, 00 грн., № 118706 від 30.05.2019 року на суму 10000, 00 грн., № 118892 від 03.06.2019 року на суму 8179, 36 грн., № 149454 від 23.01.2020 року на суму 10000, 00 грн., № 152876 від 19.02.2020 року на суму 10000, 00 грн., № 153362 від 24.02.2020 року на суму 10000, 00 грн., № 153304 від 24.02.2020 року на суму 10000, 00 грн., № 156325 від 13.03.2020 року на суму 21374, 02 грн.

Сплата відповідачем 10000, 00 грн. основного боргу здійснена до подачі позову до суду, а саме: 19.02.2020, що підтверджується платіжним дорученням № 152876 на суму 10000, 00 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З аналізу наведеної норми вбачається, що особа звертається до суду за захистом свого порушеного або оспорюваного права.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги те, що сума основного боргу у розмірі 10000, 00 грн. сплачена відповідачем до подачі позову до суду, у зв`язку з чим право позивача станом на момент звернення до суду не було порушено в цій частині, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову щодо стягнення з відповідача 10000,00 грн. основного боргу.

Разом з тим, інша частина боргу у розмірі 41374, 00 грн. сплачена 24.02.2020 року та 13.03.2020 року, що підтверджується платіжними дорученнями № 153362 від 24.02.2020 року на суму 10000, 00 грн., № 153304 від 24.02.2020 року на суму 10000, 00 грн., № 156325 від 13.03.2020 року на суму 21374, 02 грн.

Як вбачається з поштової квитанції, позивачем було направлено позов до суду 20.02.2020 року та відповідно до штампу канцелярії суду, позов зареєстровано 24.02.2020 року.

Таким чином, оплати відповідача згідно платіжних доручень № 153362 на суму 10000, 00 грн. та № 153304 на суму 10000, 00 грн. здійснені останнім у день подачі позову.

В той час, як оплата згідно платіжного доручення № 156325 від 13.03.2020 року на суму 21374,02 грн. була здійснена після відкриття провадження у справі.

У відповідності до п. 2 ч. 1 статті 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи те, що оплату відповідачем заборгованості у розмірі 41374, 00 грн. було здійснено після подачі позову до суду, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Щодо стягнення з відповідача 102,75 грн. інфляційних втрат та 231,66 грн. 3 % річних, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже було зазначено вище, в матеріалах справи наявні належні докази виконання позивачем умов договору, що підтверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними № РБ-0019250 від 13.09.2019 року, № РБ-0020587 від 09.10.2019 року, № РБ-0014141 від 21.05.2019 року (арк. спр. 29, 32, 35).

Відповідач несвоєчасно здійснював оплату за поставлений товар, тільки після звернення позивача до суду, а саме: 13.03.2020 сплатив на рахунок позивача суму основного боргу за усним договором поставки у повному обсязі, однак в матеріалах справи відсутні докази погашення 3% річних та інфляційних втрат відповідачем.

Відповідно до ч. 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд визнає вимоги про стягнення з відповідача 102,75 грн. інфляційних втрат та 231,66 грн. 3 % річних, законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ч. 9 статті 129 ГПК України, відповідно до якої встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що відповідачем порушено строки оплати товару та спір передано на розгляд до суду, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1695, 49 грн. покладаються на відповідача, а витрати зі сплати судового збору у розмірі 406, 51 грн. залишаються за позивачем, у зв`язку з частковою відмовою у задоволенні позову.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 525, 526, 530, 610, 611, 612, 624, 625, 655, 692 ЦК України, статтею 193 ГК України, статтями 29, 42, 73, 74, 86, 91, 236-238 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Трест Житлобуд-1» (61002, м. Харків, вул. Алчевських, 43, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РКЦ-Буд» (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 21, к. 405-б, ) 102,75 грн. інфляційних втрат, 231,66 грн. 3 % річних та 1695, 49 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Провадження у справі закрити в частині стягнення 41374, 00 грн. на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «РКЦ-Буд» (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 21, к. 405-б, ).

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Трест Житлобуд-1» (61002, м. Харків, вул. Алчевських, 43, ).

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "06" квітня 2020 р.

Суддя Н.С. Добреля