ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2020 р. м. Київ Справа№ 910/15316/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Кропивної Л.В.

Пономаренка Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 19.02.2020р.

розглянувши апеляційну скаргу Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.12.2019р. (повний текст складено 26.12.2019р.)

про залишення позову без розгляду

у справі № 910/15316/19 (суддя - Марченко О.В.)

за позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю

до Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

про визнання недійсним кредитного договору від 04.03.2004р. №252-СВ

1. Зміст позовних вимог та заперечень

1.1. Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до відповідача про визнання недійсним кредитного договору від 04.03.2004р. №252-СВ.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що розмір відсотків за кредитом, як одну із істотних умов договору сторонами фактично погоджено не було, а тому наявні підстави для визнання в судовому порядку договору недійсним, у зв`язку із недосягненням згоди по його істотним умовам відповідно до ч. 1 ст. 215 та ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України.

1.3. Заперечуючи проти позову, Акціонерне товариство «Альфа-Банк» зазначив, що даний спір не підвідомчий господарським судам, оскільки сторонами було узгоджено, що спори щодо дійсності кредитного договору підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», згідно з регламентом (положенням) зазначеного третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди, і з яким сторони ознайомились.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судами

2.1. 04.03.2004р. між Акціонерним комерційним банком «ХФБ БАНК Україна» (правонаступником якого є акціонерне товариство «Укрсоцбанк»; далі - Банк) та Фірмою «Т.М.М» - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - Позичальник) було укладено Кредитний договір №252-СВ (далі - Кредитний договір), за умовами якого Банк відповідно до умов та на термін Кредитного договору надає позичальнику револьверну кредитну лінію (надалі - кредит) з загальною сумою кредиту 3 200 000 євро з можливістю отримувати грошові кошти в доларах США та євро, та терміном кредиту до 04.03.2005р.

2.2. Відповідно до даних Національного Банку України (далі - НБУ) із завершенням реорганізації АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Банку за спрощеною процедурою, відповідно до вимог Закону України «Про спрощення процедур реорганізації ті капіталізації банків», правонаступником активів та зобов`язань AT «Укрсоцбанк» з 15.10.2019р. став Банк.

2.3. 24.10.2019р. Правлінням НБУ було прийнято рішення №799-рш, відповідно до якого НБУ відкликав банківську ліцензію та виключив AT «Укрсоцбанк» з Державного реєстру банків.

2.4. Згідно з п. 5.2. Кредитного договору відсоткова ставка складається з: (і) маржі 8 (вісім) % річних та (іі) ставки LIBOR (відповідно до валюти частки) для відповідної тривалості відсоткового періоду.

2.5. Згідно з п. 5.3. Кредитного договору за виключенням очевидної помилки Банку відсоткова ставка Банку, що обумовлена вище, є остаточною і обов`язковою для Сторін, а також повинна бути повідомлена Банком Позичальникові на дату її визначення.

2.6. Протягом 2004 - 2007 років між сторонами було укладено 49 додаткових угод до Кредитного договору.

2.7. Згідно п. 10. Додаткової угоди №48 від 30.09.2016р. сторони погодили, що будь-які спори, що виникають з цього договору або у зв`язку з ним, а також будь-які спори щодо дійсності цього Договору підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», згідно з регламентом (положенням) зазначеного третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди, і з яким сторони ознайомились.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

3.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2019р. у справі №910/15316/19 позов фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору від 04.03.2004р. №252-СВ залишено без розгляду.

3.2. Приймаючи вказану ухвалу місцевий суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, з огляду на те, що доказів недійсності, втрати чинності чи неможливості виконання Додаткової угоди №48 про передачу даного спору на вирішення третейському суду при Всеукраїнській громадськості організації «Союз інвесторів України» в матеріалах справи відсутні. Таким чином, наявні підстави для залишення позову без розгляду, оскільки сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду від 23.12.2019р. по справі №910/15316/19, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

4.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що з огляду на положення ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України спори щодо визнання правочину недійсним розглядаються виключно державними судами, третейський суд не є державним судом.

Крім того, третейське застереження, яке міститься у Додатковій угоді №48, не обмежує Конституційне право позивача на судовий захист.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. Акціонерне товариство «Альфа-Банк» згідно письмового відзиву заперечило проти апеляційної скарги, посилаючись на те, що спір у даній справі не підпадає під виключення, передбачені ст. 6 Закону України «Про третейські суди», а тому є підвідомчим саме третейському суду.

Підписавши Додаткову угоду №48 від 30.09.2016р., в якій міститься третейське застереження, сторони Договору погодили, що розгляд усіх спорів, розбіжностей або вимог, що виникають за Кредитним договором, відбувається у визначеному ними третейському суді за його правилами (регламентом).

Щодо обмеження на судовий захист, то згідно практики Європейського суду з прав людини звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулась за вільним волевиявленням сторін спору. (рішення у справі «Девір проти Бельгії» від 27.02.1980р.).

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 15.01.2020р. на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.12.2019р.

6.2. Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю передано до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Смірнова Л.Г., судді Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.

6.3. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.12.2019р.

6.4. 17.02.2020р. у судовому засіданні оголошувалась перерва.

6.5. Представник позивача підтримав доводи, наведені у апеляційній скарзі та просив ухвалу місцевого суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

6.6. Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу місцевого суду залишити без змін.

7. Застосоване законодавство

7.1. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

7.2. Відповідно до ст. 22 ГПК України спір який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім: 1) спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на цінні папери, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті; 2) спорів, передбачених пунктами 2, 3, 7-13 частини першої, пунктами 2, 3, 6 частини другої статті 20 цього Кодексу, з урахуванням частини другої цієї статті; 3) інших спорів, які відповідно до закону не можуть бути передані на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.

7.3. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» (далі - Закон) до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

7.4. Відповідно до ст. 5 Закону юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

7.5. Відповідно до ст. 12 Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

7.6. Відповідно до ст. 14 Закону сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. За домовленістю сторін вони можуть доручити третій особі (юридичній або фізичній) призначення чи обрання третейського суду чи суддів. Для призначення чи обрання третейських суддів у кожній справі необхідна їхня згода. У постійно діючих третейських судах призначення чи обрання третейських суддів здійснюється із затвердженого відповідно до статті 8 цього Закону списку третейських суддів, який за регламентом цього постійно діючого третейського суду може мати обов`язковий чи рекомендаційний характер.

7.7. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону якщо третейська угода укладена у вигляді третейського застереження, то вона вважається невід`ємною частиною угоди і щодо неї діють такі самі правила правонаступництва, що й до угоди в цілому.

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

8.2. 04.03.2004р. між Акціонерним комерційним банком «ХФБ БАНК Україна» (правонаступником якого є акціонерне товариство «Укрсоцбанк»; далі - Банк) та Фірмою «Т.М.М» - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - Позичальник) було укладено Кредитний договір №252-СВ (далі - Кредитний договір), за умовами якого Банк відповідно до умов та на термін Кредитного договору надає позичальнику револьверну кредитну лінію (надалі - кредит) з загальною сумою кредиту 3 200 000 євро з можливістю отримувати грошові кошти в доларах США та євро, та терміном кредиту до 04.03.2005р.

8.3. Згідно п. 10. Додаткової угоди №48 від 30.09.2016р. сторони погодили, що будь-які спори, що виникають з цього договору або у зв`язку з ним, а також будь-які спори щодо дійсності цього Договору підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», згідно з регламентом (положенням) зазначеного третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди, і з яким сторони ознайомились.

8.4. Право сторін на передачу спору для вирішення третейським судом також передбачено статтею 22 ГПК України.

8.5. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.08.2018р. у справі №906/493/16 виклала правовий висновок про те, що: у разі наявності арбітражної угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог ГПК України клопотання про припинення провадження господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті; господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди; суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору.

8.6. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

8.7. Місцевим судом встановлено, що третейська угода не визнана недійсною, не втратила чинності та може бути виконана.

8.8. За таких обставин, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказаний позов за наявності третейського застереження підлягає залишенню без розгляду.

8.9. Щодо доводів апелянта щодо доступу до правосуддя, то згідно із висновками викладеними Верховним Судом України у постанові від 18.10.2017р. у справі №910/8318/16 відповідно до положень частини 2 статті 124 Конституції України, статей 7, 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини 1 статті 16 ЦК, частини 3 статті 1 ГПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі; ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; угода про відмову від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Втім реалізація сторонами права на укладення арбітражної угоди щодо передачі спорів, які виникнуть з укладеного ними правочину чи у зв`язку з ним, на розгляд арбітражу не є відмовою від права на звернення до господарського суду, оскільки являє собою вибір сторонами такого правочину одного із способів реалізації права на звернення за захистом своїх прав.

8.10. Щодо розгляду даного спору лише держаним судом, то відповідно до ст. 2 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та висновку Конституційного Суду України, викладеного у рішенні від 10.01.2008р. у справі № 1-3/2008 (№ 1-рп/2008), а також враховуючи приписи ч. 3 ст. 215 ЦК України визначення у зазначеній нормі можливості визнання оспорюваного правочину недійсним судом, тобто у судовому порядку, не виключає права сторін правочину передати спір про визнання укладеного між ними правочину недійсним на розгляд арбітражу, оскільки цей спір не належить до спорів, які не можуть бути передані на розгляд арбітражного (третейського) суду.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. Дослідивши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що Господарським судом міста Києва правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з`ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

9.2. На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування місцевого суду.

9.3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.12.2019р. про залишення позову без розгляду залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.12.2019р. у справі №910/15316/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

4. Матеріали справи №910/15316/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 30.03.2020р.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Л.В. Кропивна

Є.Ю. Пономаренко