ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

06 квітня 2020 року Справа № 915/365/20

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О., розглянувши матеріали позовної заяви

За позовом: ТОВ Агрофірма «Ільницьких», 55131, Миколаївська область, Кривоозерський район, с.Токарівка, вул.Степова, 1; адреса для листування: 54001, м.Миколаїв, вул.Шнеєрсона, 9

До відповідача: Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області, 54001, м.Миколаїв, вул.Лягіна, 2

про: скасування постанови від 07.03.2006 №175111 про арешт майна боржникам та оголошення заборони на відчуження.

ТОВ Агрофірма «Ільницьких» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №б/н від 27.03.2020 до Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області в якій просить суд:

- скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДВС Миколаївської області від 07.03.2006 АА№17511;

- зняти арешт з майна ТОВ Агрофірма «Ільницьких», зареєстрованого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 207.12.2014 за №8296630.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в березні 2018 року ТОВ Агрофірма «Ільницьких» дізналось про накладення арешту на майно після отримання Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Матеріали виконавчого провадження, в рамках якого накладено арешт на майно юридичної особи, позивачем не отримувались, постанови на юридичну адресу підприємства не направлялись. Скасувати арешт відповідач самостійно відмовився, натомість відповідач в листі №21-35/1888 від 03.04.2018 року зазначив, що виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Миколаївської області у справі № 11/288 від 08.11.2005 року про стягнення заборгованості з ТОВ Агрофірма «Ільницьких» знищено на підставі акту від 24.03.2010 року через закінчення терміну зберігання. Вказує, що 07.03.2006 року державним виконавцем була прийнята постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яку позивач не отримував. Зазначає, що відповідачем на адресу позивача не було направлено ні постанову про закінчення виконавчого провадження, ні будь-якої іншої постанови, що стосується ходу виконавчого провадження взагалі. У своєму листі відповідач не зазначив про повторне звернення стягувача із даним виконавчим документом про стягнення коштів з ТОВ Агрофірма «Ільницьких», наразі на виконанні ВДВС відсутні будь-які виконавчі провадження щодо стягнення коштів з позивача. Таким чином, строк для пред`явлення виконавчого документа, на підставі якого було накладено арешт, починаючи з 24.03.2010 року (момент закінчення виконавчого провадження) до виконання повторно закінчився 24.03.2016 року (з урахуванням 3-річного строку для можливості пред`явити до виконання виконавчий документ). Правові підстави для продовження строку арешту майна Позивача відсутні. Вказує, що на придбане Позивачем у 2014 році майно, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.03.2018, не може бути накладений арешт, оскільки закінчення виконавчого провадження відбулось ще у 2010 році. Інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 30.03.2018 року свідчить про те, що на майно Позивача накладено арешт на підставі постанови державного виконавця ВПВР ДВС Миколаївської області Гаркуша О.М. про арешт майна боржника АА № 175111, обтяження 2966023.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Миколаївської області №91 від 30.03.2020 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи №915/365/20, визначено, що підставою призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи №915/365/20 є те, що під час попереднього автоматизованого розподілу зазначеної справи (27.03.2020) не відбулося визначення головуючого судді у справі (не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу судової справи). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2020 - справу №915/365/20 призначено головуючому судді Семенчук Н.О.

Дослідивши матеріали позовної заяви суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Згідно ч.2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами ч.ч. 1-3 ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження;

2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Положеннями ст. 20 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік справ, що відносяться до юрисдикції господарських судів.

Так, згідно з ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України «Про третейські суди», якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Згідно поданої позивачем позовної заяви він просить суд зняти арешт з майна позивача накладеного на підставі постанови від 07.03.2006 АА №17511 винесеної Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень ДВС Миколаївської області з примусового виконання наказу Господарського суду Миколаївської області у справі №11/288 від 08.11.2005 про стягнення коштів з ТОВ «Агрофірма Ільницьких» та скасувати вказану постанову.

Отже, вказані позовні вимоги не відносяться до тих спорів, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та не підпадають під визначені ч.1 ст. 20 ГПК України випадки. Фактично предметом спору є оскарження бездіяльності органу Державної виконавчої служби по виконанню рішення суду щодо не зняття арешту з майна боржника (ст.339 ГПК України).

Підстави для зняття арешту з майна боржника, встановлені положеннями Законом України «Про виконавче провадження», а неправомірність дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, що в даному випадку може полягати у не знятті арешту з майна позивача, оскаржується в порядку, визначеному розділом VІ Господарського процесуального кодексу України, а не в порядку позовного провадження.

Керуючись ст.12, 20, п.1 ч.1 статті 175, ст.232, ст. 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі.

2. Позовні матеріали повернути ТОВ Агрофірма «Ільницьких».

Додаток:

- позовна заява №б/н від 27.03.2020 з додатками на 15-ти аркушах.

- акт відділу документального забезпечення господарського суду Миколаївської

області від 27.03.2020 на 1-му аркуші (для позивача).

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили 06.04.2020.

Згідно ст.ст.254, 255 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Н.О. Семенчук