РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.03.2020Справа № 910/1182/20
Господарський суд міста Києва у складі судді І.О. Андреїшиної., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін господарську справу

За позовом Фізичної особи-підприємця Рибки Олега Віталійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Деревообробний комбінат "Робін" (01054, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 36, )

про стягнення заборгованості у розмірі 285 891, 37грн,

встановив наступне

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Фізичної особи-підприємця Рибки Олега Віталійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Деревообробний комбінат "Робін" про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги № 01/09-2018 від 01.09.2018 у розмірі 285 891, 37грн, з яких 260 000,00грн - основної заборгованості, 16 510,00 грн - інфляційних втрат та 9 381,37грн - 3 % річних. Одночасно з позовом було подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просив накласти арешт на грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Деревообробний комбінат «Робін» та обліковуються на наступних рахунках: НОМЕР_2 в АТ «АЛЬФА-БАНК», МФО 300346, НОМЕР_3 в ПАТ «КРЕДИТВЕСТ БАНК», МФО 380441, НОМЕР_4 в АТ «ОТП БАНК», МФО 300528 в межах суми позовних вимог у розмірі 285 891,37 грн. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Рибки Олега Віталійовича про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; запропоновано позивачу надати до суду деталізований розрахунок наданих послуг, із зазначенням, які консультації надавались відповідачу, у яких центральних та місцевих органах державної влади відбувалось представництво інтересів відповідача із зазначенням витрачених годин з кожної послуги окремо та подати до суду оригінал договору № 01/09-2018 від 01.09.2018, оригінал актів №01/09 від 30.09.2018, №01/10 від 31.10.2019 та акту звіряння взаємних розрахунків від 21.06.2019 для огляду.

17.02.2020 позивач, на виконання вимоги ухвали Господарського суду міста Києві від 03.02.2020, через відділ діловодства суду подав оригінал договору № 01/09-2018 від 01.09.2018, оригінали актів № 01/09 від 30.09.2018, № 01/10 від 31.10.2019 та оригінал акту звіряння взаємних розрахунків від 21.06.2019 для огляду.

17.02.2020 відповідач засобами поштового зв`язку подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти заявленого позову, посилаючись на те, що товариство із заявкою про надання юридичних послуг у вересні та жовтні 2018 року до фізичної особи-підприємця Рибки О.В. не зверталось ні усно, ні письмово, ні з використанням факсимільного зв`язку чи електронної пошти, будь-якої інформації та документації з господарської дальності, господарських договорів та їх проектів не надавало, представляти інтереси замовника в центральних та місцевих органах державної влади, у відносинах з підприємствами не доручало, та навіть не видавало відповідної довіреності видавало відповідної довіреності виконавцю для вчинення цих дій. Також товариство не отримувало від виконавця будь-яких усних чи письмових консультацій щодо укладання, підписання та розірвання господарських договорів замовника, з питань, пов`язаних з господарською діяльністю замовника, правового обґрунтування проектів діяльності замовника тощо. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що у вказаних актах про надання послуг, а саме № 01/09 від 30.09.2018 та № 01/10 від 31.10.2018, містяться лише узагальнене найменування послуг, з якого неможливо встановити обсяг проведених робіт, кількість витраченого часу, використані матеріали (документи), а також ідентифікувати участь виконавця в наданні послуг, а самі акти були підписані зі сторони замовника помилково.

26.02.2020 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому заперечує проти доводів відповідача та зазначає, що з заявками про надання юридичних чи представницьких послуг до позивача звертався тодішній директор товариства - ОСОБА_1 , а несплата послуг, наданих у вересні та жовтні 2018 року, свідчить виключно про небажання нового керівництва відповідача виконувати свої договірні грошові зобов`язання.

04.03.2020 відповідачем через відділ діловодства суду подано заперечення на відповідь на відзив, в якому він повідомив, що в період з жовтня 2018 року по червень 2019 року сторонами за договором були підписані акти про надання послуг та пізніше товариством була проведена оплата на загальну суму 1 674 684, 00грн.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Таким чином, суд, враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.09.2018 між Фізичною особою-підприємцем Рибкою Олегом Віталійовичем (далі-виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Деревообробний комбінат «Робін» (далі - замовник, відповідач) був укладений договір про надання правової допомоги № 01/09-2018, згідно якого замовник доручає, а виконавець бере на себе обов`язок надати комплекс юридичних послуг по захисту інтересів замовника у відповідності з умовами цього договору та наступними додатковими письмовими угодами, а замовник зобов`язується здійснювати оплату таких послуг (п. 1.1. договору).

Відповідно до п.5.1. договору замовник оплачує послуги, передбачені п.2.1. договору, виходячи затраченого часу, з розрахунку 500 (п`ятсот) грн 00 коп. за одну годину роботи.

Оплата послуг здійснюється в національній валюті України наступним чином:

- Рахунок на оплату послуг надається виконавцем замовнику після підписання акту

про надання послуг протягом 5 діб;

- Замовник оплачує послуги виконавця протягом 5 робочих днів з дня отримання

рахунку від виконавця шляхом безготівкового перерахунку коштів на рахунок

останнього (п.5.2. договору).

Згідно з п.5.3. договору додатково до оплати послуг виконавця, визначених п.5.1. договору, з боку замовника підлягають сплаті додаткові витрати виконавця, пов`язані із наданням послуг, в тому числі збори, мито, інші встановлені законодавством платежі, витрати на копіювання та переклад, витрати на відрядження, представницькі, поштові й кур`єрські витрати, оплату послуг інших осіб та організацій тощо.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2018 року. Якщо жодна із сторін давного договору за один календарний місяць до моменту його закінчення не звернеться до іншої сторони із заявою про його припинення, договір вважається продовженим на той же час на таких же умовах.

Звертаючись до суду, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що станом на 20.01.2020 відповідачем не виконані умови договору № 01/09-2018 від 01.09.2018 в частині оплати послуг позивача та заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Деревообробний комбінат «Робін» перед останнім становить 260 000,00 грн.

На підтвердження виконання своїх обов`язків за договором № 01/09-2018 від 01.09.2018 позивачем до суду подані акти про надання послуг:

- Акт про надання послуг №01/09 від 30.09.2018 за договором № 01/09-2018 на суму 140 000,00 грн;

-Акт про надання послуг № 01/10 від 31.10.2018 за договором № 01/10-2018 на суму 120 000, 00 грн.

Також, 21.06.2019 між сторонами був узгоджений та підписаний акт звіряння взаємних розрахунків, згідно якого, сторони погодили, що наданні послуги відповідають вимогам замовника та умовам договору № 01/09-2018 від 01.09.2018, виконані в повному обсязі і належним чином (п.2 Акту звіряння взаємних розрахунків за договором № 01/09-2018 від 01.09.2018).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначив, що у вказаних актах про надання послуг, а саме № 01/09 від 30.09.2018 та № 01/10 від 31.10.2018, містяться лише узагальнене найменування послуг, з якого неможливо встановити обсяг проведених робіт, кількість витраченого часу, використані матеріали (документи), а також ідентифікувати участь виконавця в наданні послуг, а самі акти були підписані зі сторони замовника помилково.

Разом з тим, відповідач повідомив, що в період з що в період з жовтня 2018 року по червень 2019року сторонами по договору були підписані акти про надання послуг на загальну суму 1 674 684, 00 грн, зокрема:

- Акт про надання послуг № 10/18-01 від 31.10.2018 на суму 89 358, 00 грн без ПДВ;

- Акт про надання послуг № 11/18-01 від 30.11.2018 на суму 89 358, 00 грн без ПДВ;

- Акт про надання послуг № 12/18-01 від 31.12.2018 на суму 314 893, 00 грн без ПДВ;

- Акт про надання послуг № 01/19-01 від 31.01.2019 на суму 120 000, 00 грн без ПДВ;

- Акт про надання послуг № 02/19-01 від 28.02.2019 на суму 256 165, 00 грн без ПДВ;

- Акт про надання послуг № 03/19-01 від 31.03.2019 на суму 278 580, 00 грн без ПДВ;

- Акт про надання послуг № 04/19-01 від 30.04.2019 на суму 204 210, 00 грн без ПДВ;

- Акт про надання послуг № 05/19-01 від 31.05.2019 на суму 28 400, 00 грн без ПДВ;

- Акт про надання послуг № 06/19-01/1 від 05.06.2019 на суму 138 300, 00 грн без ПДВ;

- Акт про надання послуг № 06/19-01/2 від 20.06.2019 на суму 106 380, 00 грн без ПДВ;

- Акт про надання послуг № 06/19-01/3 від 27.06.2019 на суму 49 040, 00 грн без ПДВ.

За вказаними актами Товариством з обмеженою відповідальністю «Деревообробний комбінат «РОБІН» була проведена оплата на загальну суму 1 674 684,00 грн.

Пізніше Товариством з обмеженою відповідальністю «Деревообробний комбінат «РОБІН» 27.02.2020 на адресу фізичної особи-підприємця Рибки О.В. були направлені письмові заперечення щодо факту надання послуг за вищезазначеними актами, відповідач просив надати детальний звіт за цими актами із зазначенням кількості витраченого часу та надати документальні підтвердження надання послуг.

У зв`язку з тим, що фізичною особою-підприємцем Рибкою О.В. детальний звіт за вищезазначеними актами та документальні підтвердження надання послуг товариству не були надані, 03.03.2020 на адресу останнього товариством була направлена відповідна претензія про повернення коштів в сумі 1 674 684, 00 грн.

Проаналізувавши матеріали справи, норми чинного законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, судом встановлено наступне.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В обґрунтування позовних вимог та наявності заборгованості за надані юридичні послуги позивач посилається на акти № 01/09 від 30.09.2018 та № 01/10 від 31.10.2018 про надання послуг за договором № 01/09-2018 від 01.09.2018.

У вказаних актах про надання послуг міститься лише узагальнене найменування послуг, з якого неможливо встановити обсяг проведених робіт, кількість витраченого часу, використанні матеріали (документи), а також ідентифікувати участь виконавця в наданні послуг.

Суд зазначає, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підвереджують факт її проведення.

Таким чином, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.

Так само неможливо встановити реальність та обсяг наданих позивачу послуг (виконаних робіт) з наданих актів виконаних робіт, оскільки відсутнє детальне визначення переліку наданих послуг, конкретизація суті таких робіт (послуг), способу їх виконання та витраченого часу, а міститься лише загальний їх перелік.

Тобто, наявні в матеріалах справи акти надання послуг та звіряння розрахунків за договором № 01/09-2018 від 01.09.2018 є узагальнюючими документами, які не розкривають змісту та обсягу наданих послуг, не дають можливість ідентифікувати, які саме послуги надавалась та не дозволяють перевірити правильність формування ціни за послуги.

При цьому, матеріали справи не містять звітів, рекомендацій, систематичних добірок, довідкових матеріалів тощо, які б були складені за результатами виконання робіт (надання послуг) за укладеним договором та давали можливість встановити, ким виконано роботи (надано послуги), кількість залучених людей до виконання зобов`язань, витрачений час та порядок формування вартості робіт (послуг).

Позивач стверджує, що особисто працював та надавав юридичні послуги відповідачу 280 годин у вересні 2018 року та 240 годин у жовтні 2018 (це майже 8 годин щоденно без вихідних), тоді як на пропозицію суду представити докази фактичного надання таких послуг не відреагував, доказів не надав.

Враховуючи наведене, господарський суд визнає твердження відповідача про те, що юридичні послуги йому не надавались, більш вірогідним, ніж ті, які наводить позивач.

Позивачем також не надано документального підтвердження обґрунтування економічної та ділової доцільності придбання таких послуг, обґрунтування їх вартості, як не надано і підтвердження використання отриманих послуг в безпосередній господарській діяльності товариства.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду № 520/11437/18 від 25.09.2019.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов висновку, що Фізичною особою-підприємцем Рибкою Олегом Віталійовичем належними та допустимими доказами не доведено факту виконання всього об`єму послуг за договором, як обов`язкового елементу виконання умов договору.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором (ч.2 ст. 193 ГК України).

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи недоведеність обставини щодо того, що вимога позивача відповідає наданим послугам, не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані, а також беручи до уваги той факт, що рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Рибки Олега Віталійовича в повному обсязі.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Зважаючи на викладене, господарський суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, а судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 236-240, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У позові Фізичної особи-підприємця Рибки Олега Віталійовича відмовити повністю.

Позивач - Фізична особа-підприємець Рибка Олег Віталійович ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Деревообробний комбінат "Робін" (01054, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 36, )

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 30.03.2020

Суддя І.О. Андреїшина