РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

30.03.2020Справа № 910/663/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю Військсервіс-Волонтер

про стягнення штрафних санкцій по Договору від 29.12.2018 № 286/2/18/178 в розмірі 87 336,45 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» штрафних санкцій по Договору від 29.12.2018 № 286/2/18/178 в розмірі 87 336,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних сил України в стаціонарних та польових умовах на 2019 рік) № 286/2/18/178 від 29.12.2018, в частині надання супроводжуючих документів на оприбуткування продуктів харчування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 судом залишено позовну заяву без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви та спосіб їх усунення.

30.01.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, відповідно до якої, позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 23.01.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

12.02.2020 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому зокрема заявлено клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Військсервіс-Волонтер про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2018 між Міністерством оборони України (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» (далі - постачальник, відповідач) укладено Договір про закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) (продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних сил України в стаціонарних та польових умовах на 2019 рік) № 286/2/18/178 (далі - Договір), за умовами якого, постачальник зобов`язується у 2019 році здійснити постачання Міністерству оборони України (далі замовник) у зумовлені строку продукти харчування та продукти різні (15890000-3) (продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних сил України в стаціонарних та польових умовах на 2019 рік), а замовник прийняти та оплатити вказаний товар відповідно до умов Договору та замовлення..

Відповідно до п. 1.2 Договору військові частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 сел. Старичі, НОМЕР_3 м. Дрогобич Львівської обл.., НОМЕР_4 , НОМЕР_5 м. Чернівці, НОМЕР_6 м. Яворів, НОМЕР_7 , НОМЕР_8 м. Хмельницький, ВМКЦ ЦР м. Вінниця, НОМЕР_9 м. Шепетівка, для особового складу яких будуть постачатися продукти харчування (каталог продуктів харчування) за Каталогом продуктів харчування.

Згідно з п. 1.3 та п. 1.4 Договору одержувачем товару є представник замовника. Кількість, асортимент та строки постачання продуктів харчування визначаються представником замовника заявкою, відповідно до Каталогу продуктів харчування (травень 2018) ( (додаток далі каталог), затвердженого Міністром оборони України 11.05.2018 (Додаток 14.1).

Пунктом 1.6 Договору сторонами викладено специфікацію, у якій погоджено ціну, кількість та строки надання послуг.

Загальна вартість продуктів харчування (Каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування з ПДВ становить 289 899 244,50 грн.

Постачання здійснюється з 01 січня по 31 грудня 2019 року.

Згідно з п. 2.3 Договору передача харчових продуктів представнику замовника здійснюється представником постачальника.

Представник постачальника зобов`язаний передавати представнику замовника продукти харчування, строк придатності яких повинен становити не менше 50% від загального терміну придатності, встановленого виробником, а для продуктів харчування, термін реалізації яких становить менше 7 календарних днів не менше 70% від загального терміну придатності, встановленого виробником.

Особи, які беруть участь у перевезенні продуктів харчування, повинні мати медичну книжку і спеціальний одяг.

Відповідно до п. 3.1 Договору контроль за станом виконання договірних зобов`язань постачальника здійснюють замовник, представник замовника та уповноважені особи.

Контрольні заходи та механізм їх здійснення визначено в порядку, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2018 № 488 «Про затвердження Порядку контролю за якістю послуг з харчування особового складу Збройних сил».

У тому числі контроль здійснюється за:

- безпечністю та кістю продуктів харчування, що постачаються відповідно до умов цього Договору (у тому числі правил маркування та етикетування);

- відповідністю потужностей постачальника (виробника) вимогам ст. 41 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів»;

- відповідністю транспортних засобів, що використовуються для транспортування продуктів харчування за цим Договором, вимогам ст. 44 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів». Товар повинен супроводжуватися наступними документами: товарно-транспортною накладною та копіями документів, які підтверджують якість харчових продуктів.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що приймання продуктів харчування згідно Каталогу за кількістю та якістю здійснюється представником замовника відповідно до законодавства та у присутності уповноваженого представника постачальника.

Згідно з п. 4.2 Договору представник замовника розпочинає приймання продуктів харчування згідно каталогу при наявності у постачальника, встановлених нормативно-правовими актами України, супровідних документів (або копій документів), що засвідчують його якість та безпечність, дату та місце його виготовлення, примірник товарно-транспортної накладної.

Приймання продуктів харчування згідно Каталогу за кількістю та якістю оформлюється актом приймання-передачі (Додаток 14.3), відповідно до наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440, який складає представник замовника на кожне постачання товару після закінчення його приймання в трьох примірниках: перший примірник замовнику, другий представнику замовника, третій постачальнику. Належним чином оформлені документи: акт приймання-передачі, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження (Додаток 14.4), відповідно до наказу Міністерства оборони України від 31.12.2016 № 757 є підтвердженням приймання товару (п. 4.4 Договору).

У відповідності до п. 4.6 Договору приймання товару за кількістю та якістю у всіх випадках, які не врегульовані положеннями цього Договору, здійснюється представником замовника відповідно до вимоги Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарі народного споживання за кількістю (затверджена постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.65 № П-6) та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю (затверджена постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.66 № П-7) з доповненнями і змінами, які внесені до них в установленому порядку та нормативно-правовими актами України щодо цього питання.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що товар постачається на умовах DDP на склад представника замовника визначеного у заявці відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у реакції 2010 року згідно з положенням Договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує збереження продуктів харчування під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо.

Згідно з п. 9.3.2 Договору при постачанні товару визначеного асортименту з порушенням вимог щодо якості товару, маркування та етикетування, тари та упаковки, а також такого, що відповідає вимоги, встановленим у нормативно-правових актах, постачальник зобов`язаний замінити такий товар за свій рахунок протягом 24 годин, а також сплатити штраф у розмірі 20 відсотків вартості такого товару.

Відповідно до п. 9.7 Договору при виявленні порушень будь-яких умов Договору, представником замовника складається Акт про порушенням договірних зобов`язань за участі представника постачальника (далі Акт), а у разі його відсутності або відмови комісією (у складі менше трьох осіб представника замовника).

У разі відмови представника постачальника підписувати Акт, цей факт фіксується підписами членів комісії, після чого Акт надсилається замовнику.

На підставі Акта замовником оформляється претензія та направляється встановленому законодавством порядку постачальнику.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення. Після закінчення терміну дії Договору звіряння взаєморозрахунків здійснюється на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння (п. 12.1 Договору).

Як зазначає позивач, при здійсненні постачання продуктів харчування в період з 01.01.2019 по 06.01.2019 у військовій частині НОМЕР_7 було виявлено порушенням умов Договору, про що свідчать Акти про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання № 42/137 від 15.01.2019, № 42/138 від 15.01.2019, № 42/139 від 15.01.2019 та Акти приймання-передачі № ВЧ000000044, № ВЧ000000068 та № ВЧ000000065, а саме порушення вимог пункту 2.2 Договору.

У зв`язку з викладеним, як зазначає позивач, оскільки відповідачем не було надано супроводжуючі документи на оприбуткування продуктів харчування, на підставі п. 9.3.2 Договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення штраф в розмірі 87 336,45 грн.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову, зазначає, що поставка товару відбувалась в період з 01 січня по 06 січня 2019 року, що підтверджується Актами приймання-передачі № ВЧ000000044, № ВЧ000000068 та № ВЧ000000065, які підписані позивачем без зауважень та заперечень. Відповідач зазначає, що Акти про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання № 42/137 від 15.01.2019, № 42/138 від 15.01.2019, № 42/139 від 15.01.2019 складені без зазначення уповноваженого складу комісії та розпорядчого документа на підстав якого діє комісія, без зазначення причин відсутності представника відповідача, з посилання на Договір від 29.12.2019, який не укладався з відповідачем. При цьому, відповідач зазначає, що в актах про порушення зазначені Акти приймання передачі № 15408, № 15417, № 15418, № 15419, № 15415 від 27.12.2018, № 15495 від 28.12.2018, № 15494 від 29.12.2018, № 1219 від 01.01.2019, № 15552 від 02.01.2019, № 15553 від 03.01.2019, № 15594, № 15616 від 04.01.2019, які не мають жодного відношення до поставки продуктів харчування в період з 01 січня по 06 січня 2019 року. Також відповідач зазначає, що 18.12.2019 т.в.о. командира військової частини НОМЕР_7 ОСОБА_1 повідомив директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України про повернення актів про порушення договірних зобов`язань № 42/137, № 42/138, № 42/139 від 15.01.2019 (Лист № 43/10/2/3592), в свою чергу юридичний департамент Міністерства оборони України повідомив Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України, про те, що акти про порушення складені всупереч умова укладених договорів, за відсутності представника постачальника, не надано документального підтвердження представника постачальника про проведення перевірки виконання умов Договорів та не зафіксовано комісійно факт відсутності представника постачальника під час її проведення та складення цих Актів.

Крім того відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно з п. 9.7 Договору при виявленні порушень будь-яких умов Договору, представником замовника складається Акт про порушенням договірних зобов`язань за участі представника постачальника (далі Акт), а у разі його відсутності або відмови комісією (у складі менше трьох осіб представника замовника).

Як вбачається з матеріалів справи, представником замовника складено Акти про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання № 42/137 від 15.01.2019, № 42/138 від 15.01.2019, № 42/139 від 15.01.2019, які підписані представниками замовника у складі комісії та відповідно до яких, представник замовника зазначив, що до 05.01.2019 відповідачем не надано супроводжуючих документів на оприбуткування продуктів харчування за Актами приймання передачі № 15408, № 15417, № 15418, № 15419, № 15415 від 27.12.2018, № 15495 від 28.12.2018, № 15494 від 29.12.2018, № 1219 від 01.01.2019, № 15552 від 02.01.2019, № 15553 від 03.01.2019, № 15594, № 15616 від 04.01.2019, які не мають жодного відношення до поставки продуктів харчування в період з 01 січня по 06 січня 2019 року.

Однак, як вбачається з п. 9.7 Договору, підписання Актів про порушенням договірних зобов`язань комісією у складі менше трьох осіб представника замовника здійснюється у разі відсутності або відмови постачальника, проте Акти про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання № 42/137 від 15.01.2019, № 42/138 від 15.01.2019, № 42/139 від 15.01.2019 не містять жодних обставин як про повідомлення відповідача з метою прибуття останнього для складення таких актів, так і обставин щодо відмови відповідача від підписання таких актів.

В свою чергу матеріали справи також не містять доказів в підтвердження як повідомлення відповідача з метою прибуття останнього для складення таких актів, так і доказів щодо відмови відповідача від підписання таких актів.

Судом також враховано, що означені обставини визнані позивачем у Листі № 298/4/255 від 27.01.2020, копія якого наявна в матеріалах справи.

За наведених обставин, оскільки Акти про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання № 42/137 від 15.01.2019, № 42/138 від 15.01.2019, № 42/139 від 15.01.2019 складені з порушенням п. 9.7 Договору, суд не приймає надані Акти у якості доказів в підтвердження порушення відповідачем умов Договору щодо надання супроводжуючих документів на оприбуткування продуктів харчування.

При цьому, згідно з п. 4.2 Договору представник замовника розпочинає приймання продуктів харчування згідно каталогу при наявності у постачальника, встановлених нормативно-правовими актами України, супровідних документів (або копій документів), що засвідчують його якість та безпечність, дату та місце його виготовлення, примірник товарно-транспортної накладної.

Як вбачається з Актів приймання-передачі № ВЧ000000044, № ВЧ000000068 та № ВЧ000000065 представником замовника розпочато приймання товару 01.01.2019 та закінчено 06.01.2019, а отже виходячи зі змісту п. 4.2 Договору, замовник не міг здійснювати приймання товару за відсутності супроводжуючих документів, що в свою чергу свідчить про те, що розпочинаючи 01.01.2019 приймання товару замовнику були надані супроводжуючі документи.

При цьому, відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

В той же час, матеріали справи не містять доказів відмови позивача від приймання товару, складення актів розбіжностей стосовно відмови від приймання товару.

Відтак, матеріали справи не містять, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що відповідачем здійснювалося постачання товару за відсутності супроводжуючих документів.

Також, відповідачем заявлено про пропуск строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29 травня 2013 року N 10 (далі Постанова № 10) позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Відповідно до п. 2.2 Постанови № 10 за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відтак, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, заява відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності судом не розглядається.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 30.03.2020

Суддя О.А. Грєхова