ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2020 р. м. Київ Справа № 911/146/20

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи

позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК Ресурс», м. Бровари Київської області

про стягнення грошових коштів

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

1.1. 13.01.2020 Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд» (далі позивач, ПАТ «Аграрний фонд») звернулось до Господарського суду Київської області (далі суд) із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК Ресурс» (далі відповідач, ТОВ «АПК Ресурс») про стягнення з останнього заборгованості у розмірі 373 138,73грн, з яких: 308 990,00грн основний борг; 34 479,83грн пеня, 22 231,65грн штраф, 4 095,42рн інфляційні втрати, 3 341,73грн 3% річних. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

Позовну заяву обґрунтовує ст.ст. 15, 16, 509, 526-527, 549, 610, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України) та вказує на неналежне виконання відповідачем умов біржового контракту аграрної біржі №1405АБ від 27.12.2018 в частині здійснення повної оплати за поставлений товар, у зв`язку із чим нараховує ТОВ «АПК Ресурс» відповідні санкції.

1.2. 19.02.2020 засобами поштового зв`язку відповідач скористався правом, передбаченим ст.178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та подав відзив на позовну заяву, в якому визнав позовні вимоги позивача у розмірі 365 701,48грн, з яких: основний борг - 308 990,00грн, 22 231,65грн штраф, 34 479,83грн пеня. В частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних просив відмовити, з огляду на те, що позивачем не було надіслано до ТОВ «АПК «Ресрс» попередньої вимоги, яка є підставою для нарахування відповідних санкцій у порядку ст. 625 ЦК України. Вказує на те, що відповідачем було направлено до ПАТ «Аграрний фонд» гарантійний лист, у якому ТОВ «АПК Ресурс» зобов`язувався погасити заборгованість до 15.01.2020. Проте, позивачем не було витримано погоджений термін і подано позовну заяву 11.01.2020, тобто, до закінчення строку вказаного в гарантійному листі. Крім того, зазначає, що позивачем не було надано суду документів на підтвердження повноважень брокера-покупця, який діяв від ПАТ «Аграрний фонд», під час підписання додаткових угод до відповідного біржового контракту, а тому виникає питання, чи були належним чином перевірені такі повноваження брокера.

2. Заяви та клопотання учасників справи з процесуальних питань, результати їх вирішення

25.02.2020 позивач подав відповідь на відзив, в якій просив суд, зокрема, продовжити останньому строк для її надання на один календарний день, а саме, до 25.02.2020.

Відповідно до ст. 113 ГПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно ч. 2 ст. 251 ГПК України, позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 31.01.2020, зокрема, встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив до 24.02.2020 (включно).

Частиною 2 ст. 119 ГПК України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Із змісту титульного аркуша відповіді на відзив, у якій викладено відповідне клопотання, вбачається, що остання подана позивачем до канцелярії суду 25.02.2020, що підтверджується відповідним штампом суду. Таким чином, позивачем подано відповідне клопотання після закінчення встановленого судом строку, що суперечить ч. 2 ст. 119 ГПК України, у зв`язку із чим, клопотання відповідача залишається без задоволення, а відповідь на відзив на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України без розгляду.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 31.01.2020, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін, запропоновано учасникам справи подати до суду у встановлений строк заяви по суті справи, передбачені ст. 161 ГПК України.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

27.12.2018 між ПАТ «Аграрний фонд» (продавець) та ТОВ «АПК Ресурс» (покупець) укладено, із відповідними змінами, біржовий контракт аграрної біржі №1405АБ (далі Контракт), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю товар, вказаний в цьому Контракті, а покупець зобов`язується прийняти такий товар і сплатити за нього грошову суму, передбачену цим Контрактом (т. 1 а.с. 5-18).

Предметом цього Контракту є наступний товар: борошно пшеничне першого ґатунку, що відповідає ДСТУ 46.004-99. Кількість товару, що продається за цим Контрактом, становить 40,980 тонн (п.п. 1.2, 1.3 Контракту).

Загальна сума товару, що продається згідно цього Контракту встановлюється сторонами: 264 662,50грн без ПДВ, крім того ПДВ 52 932,50грн, загалом разом з ПДВ 317 595,00грн (п. 2.3 Контракту).

Продавець протягом трьох робочих днів з моменту укладання та реєстрації на аграрній біржі цього контракту передає покупцю дозвіл довіреність на переоформлення товару (п. 5.2 Контракту).

Приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється в день поставки та оформляється видатковою накладною. Датою поставки є дата видаткової накладної (п. 5.3 Контракту).

Відповідно до п. 4.1 Контракту, покупець повинен протягом 248 календарних днів, після укладення та реєстрації Контракту на аграрній біржі, сплатити за товар.

Цей Контракт набирає чинності після підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками сторін та його реєстрації аграрною біржею. Строк дії цього Контракту розпочинає свій перебіг з моменту набрання чинності Контактом та припиняється 31.08.2019 (п.п. 7.1, 7.3 Контракту).

27.12.2018 Контакт зареєстровано на аграрній біржі за №1405АБ, про що міститься відповідна відмітка на кожній сторінці Контракту.

На виконання п. 5.2 Контракту, 03.01.2019 ПАТ «Аграрний фонд» було видано дозвіл-довіреність на переоформлення продуктів переробки, а саме: «борошно пшеничне 1/г 2018 року виготовлення у кількості 40 980тонн» у власність ТОВ «АПК Ресурс» (т. 1 а.с. 19).

03.01.2019 між сторонами підписано без зауважень та скріплено печатками останніх видаткову накладну №35 на вищезазначений товар на загальну суму 317 595,00грн (т. 1 а.с. 20), а покупцем частково оплачено його вартість на суму 8 605,00грн, що підтверджується виписками з відповідної фінансової установи (т. 1 а.с. 22-23).

12.12.2019 ТОВ «АПК Ресурс» надано ПАТ «Аграрний фонд» гарантійний лист №6233, із змісту якого вбачається, що відповідач цим листом підтверджує наявність заборгованості перед позивачем, зокрема, за Контрактом у розмірі 310 000,00грн. ТОВ «АПК Ресурс» гарантувало виконання Контракту у строк до 15.01.2020 (т. 1 а.с. 26).

5. Щодо порушеного права

Ураховуючи те, що відповідач у добровільному порядку не сплатив наявну у нього заборгованість перед позивачем, останній звернувся із даним позовом до суду.

6. Висновки суду із посиланням на норми права, які застосовано

6.1. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі Контакту, який за своєю правовою природою є договором поставки, який недійсним у судовому порядку не визнавався.

Посилання відповідача про відсутність доказів на підтвердження повноважень брокера, який діяв від ПАТ «Аграрний фонд» під час підписання додаткових угод до Контракту, судом до уваги не приймається, оскільки відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами відсутність таких повноважень.

За таких обставин, відповідно до ст. 629 ЦК України, Контракт є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Із наведеною нормою узгоджується ч. 1 ст. 265 ГК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Так, ст.ст. 526, 625 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Аналогічне положення стосовно господарських зобов`язань міститься у ст. 193 ГК України.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої договірні зобов`язання в частині поставки товару відповідачу, що підтверджується відповідною видатковою накладною, підписаною сторонами без зауважень, на загальну суму 317 595,00грн.

Так, ст. 691 ЦК України передбачено, зокрема, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У п. 4.1 Контракту сторони домовились, що ТОВ «АПК Ресурс» зобов`язаний протягом 248 календарних днів, після укладення та реєстрації Контракту на аграрній біржі, оплатити товар. Із матеріалів справи вбачається, що відповідний Контракт був зареєстрований на аграрній біржі 27.12.2018 за №1405АБ, тобто, відповідач зобов`язаний був оплатити товар до 31.08.2019 (включно).

Твердження відповідача про те, що останній зобов`язаний оплатити поставлений позивачем товар у строк до 15.01.2020, у зв`язку із надісланням ТОВ «АПК Ресурс» до ПАТ «Аграрний фонд» гарантійного листа, в якому зазначений даний строк, суд вважає помилковим, з огляду на те, що продовження строку виконання зобов`язання відповідачем у даний спосіб не обумовлене сторонами у Контракті.

За таких обставин, зважаючи на ч. 1 ст. 530 ЦК України, відповідач, зобов`язаний оплатити поставлений позивачем товар, саме у строк до 31.08.2019 (включно).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання з оплати придбаного у позивача товару виконав частково, а саме, 24.10.2019 на суму 7 595,00грн та 21.12.2019 на суму 1 010,00грн (усього на загальну суму 8 605,00грн). За таких обставин, у ТОВ «АПК Ресурс» залишилась неоплачена сума вартості товару у розмірі 308 990,00грн (317 595,00-8 605,00 = 308 990,00грн).

Водночас, як зазначалось вище, відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому останній визнав, зокрема, наявну у нього заборгованість перед позивачем у розмірі 308 990,00грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України, зокрема, крім прав та обов`язків, визначених у ст. 42 цього Кодексу відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 308 990,00грн.

6.2 Крім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 34 479,83грн за період прострочення з 03.09.2019 по 10.01.2020 та штраф у розмірі 22 231,65грн. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст. 230 ГК штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання

Частиною 4 ст. 231 ГК передбачено, що розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч.3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, тобто, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 19.09.2019 у справі №904/5770/18).

Так, у п. 8.4 Контракту сторони погодили, що за порушення покупцем строків оплати товару відповідно до п.п. 2.3 та 4.1 цього Контракту, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, за кожен день такого прострочення та штраф в розмірі 7 (семи) відсотків від загальної ціни товару.

Як встановлено судом, відповідач зобов`язаний був оплатити товар у строк до 31.08.2019 (включно), чого останнім зроблено не було, у зв`язку із чим у позивача наявне право нарахування штрафних санкцій, передбачених вищевказаними умовами Контракту, починаючи з 01.09.2019.

Проте, із змісту надано розрахунку вбачається, що позивач розпочинає нарахування, зокрема, пені починаючи з 03.09.2019, а відтак, зважаючи на положення ч. 2 ст. 237 ГПК України, суд вважає за необхідне здійснити перевірку наданого позивачем розрахунку саме за вказаний ним період.

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок, зокрема, пені (т. 1 а.с. 27) за період з 03.09.2019 по 10.01.2020 у розмірі 34 479,83грн суд вважає його помилковим, оскільки позивачем неправильно визначено основну суму заборгованості, на яку було нараховано пеню. Крім того, позивачем включено до розрахунку дні, в які відповідачем здійснювалась оплата товару, а саме, 24.10.2019 та 21.12.2019.

Розрахунок пені здійснюється за формулою: Сума пені = С х 2 х ОС НБУ : 100 х Д : 365/366, де С - сума заборгованості, ОС НБУ - облікова ставка НБУ за період прострочення, Д - кількість днів прострочення.

Отже, правильним розрахунком пені за період з 03.09.2019 по 10.01.2019 є:

1) з 03.09.2019 по 05.09.2019: 317 595 х 2 х 17,0% : 100 х 3 : 365 = 887,53;

2) з 06.09.2019 по 23.10.2019: 317 595 х 2 х 16,5% : 100 х 48 : 365 = 13 783,75;

3) з 25.10.2019 по 12.12.2019: 310 000 х 2 х 15,5% : 100 х 49 : 365 = 12 901,10;

4) з 13.12.2019 по 20.12.2019: 310 000 х 2 х 13,5% : 100 х 8 : 365 = 1 834,52;

5) 22.12.2019 по 31.12.2019: 308 990 х 2 х 13,5% : 100 х 10 : 365 = 2 285,68;

6) 01.01.2020 по 10.01.2020: 308 990 х 2 х 13,5% : 100 х 10 : 366 = 2 279,43.

Усього: 33 972,01грн.

Крім того, перевіривши розрахунок штрафу у розмірі 22 231,65грн (317 595 х 7% = 22 231,65), суд вважає його арифметично правильним.

Водночас, як зазначалось вище, відповідачем визнано нараховані позивачем пеня у розмірі 34 479,83грн та штраф у розмірі 22 231,65грн. Проте, ураховуючи те, що правильним розрахунком пені є 33 972,01грн та зважаючи на положення п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 33 972,01грн та штрафу у розмірі 22 231,65грн.

6.2. Крім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3 341,73грн та інфляційних втрат у розмірі 4 095,42грн за період з прострочення з 03.09.2019 по 10.01.2020. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначає відповідач у своєму відзиві, ПАТ «Аграрний фонд» не було направлено до ТОВ «АПК Ресурс» попередньої вимоги, яка є підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Проте, із даним твердженням суд не погоджується, зважаючи на те, що надіслання попередньої вимоги про сплату відповідних сум не передбачено ст. 625 ЦК України.

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд вважає його арифметично помилковим, оскільки позивачем неправильно визначено основну суму заборгованості, на яку було нараховано 3% річних. Крім того, позивачем включено до розрахунку дні, в які відповідачем здійснювалась оплата товару, а саме, 24.10.2019 та 21.12.2019.

Водночас, зважаючи на ч. 2 ст. 237 ГПК України, суд вважає за необхідне здійснити перевірку наданого позивачем розрахунку саме за вказаний ним період.

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума 3% річних = С х 3 : 100 х Д : 365/366, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Отже, правильним розрахунком 3% річних за період з 03.09.2019 по 10.01.2019 є:

1) з 03.09.2019 по 23.10.2019: 317 595 х 3 х : 100 х 51 : 365 = 1 331,29;

2) з 25.10.2019 по 20.12.2019: 310 000 х 3 : 100 х 57 : 365 = 1 452,33;

3) з 22.12.2019 по 31.12.2019: 308 990 х 3 : 100 х 10 : 365 = 253,96;

4) з 01.01.2020 по 10.01.2020: 308 990 х 3 : 100 х 10 : 366 = 253,27.

Усього: 3 290,85грн.

Таким чином, сума 3% річних, яка є правильною, обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача становить 3 290,85грн.

6.3. Крім того, щодо нарахування інфляційних втрат суд зазначає, що таке нарахування здійснюється згідно із рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці, тобто, мала місце дефляція (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №927/206/19).

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд вважає його арифметично неправильним з підстав, викладених у п. 6.2 рішення. Проте, у перерахунку, сума інфляційних втрат становить більший розмір, аніж заявляє позивач, а відтак, ураховуючи положення ч. 2 ст. 237 ГПК України, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягає сума інфляційних втрат саме у розмірі 4 095,42грн.

7. Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то судовий збір у даній справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 20, 42, 73-74, 77-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК Ресурс» (07400, Київська обл., м. Бровари, бульвар Незалежності, буд. 14, офіс 9, ідентифікаційний код 40162394) на користь Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (01001, м.Київ, Шевченківський р-н, вул. Б. Грінченка, буд. 1, ідентифікаційний код 38926880) основний борг у розмірі 308 990,00грн (триста вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто грн 00 коп); пеню у розмірі 33 972,01грн (тридцять три тисячі дев`ятсот сімдесят дві грн 01 коп.); штраф у розмірі 22 231,65грн (двадцять дві тисячі двісті тридцять одна грн 65 коп.); 3 % річних у розмірі 3 290,85грн (три тисячі двісті дев`яносто грн 85 коп.); інфляційних втрат у розмірі 4 095,42грн (чотири тисячі дев`яносто п`ять грн 42 коп.); судового збору у розмірі 5 588,70грн (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім грн 70 коп.).

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Учасники справи:

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд» (01001, м.Київ, Шевченківський р-н, вул. Б. Грінченка, буд. 1, ідентифікаційний код 38926880)

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АПК Ресурс» (07400, Київська обл., м. Бровари, бульвар Незалежності, буд. 14, офіс 9, ідентифікаційний код 40162394)

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 02.04.2020.

Станом на 02.04.2020 рішення законної сили не набрало.