ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2020 р. Справа№ 910/10620/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Чорногуза М.Г.

Козир Т.П.

розглянувши у письмовому провадженні

апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" та Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2019

у справі №910/10620/19 (суддя Приходько І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 44389,61 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 44389,61 грн вартості нестачі вугілля.

Позовні вимоги обґрунтовані незбереженням відповідачем вантажу під час його перевезення, у зв`язку з чим позивачу заподіяні збитки у вигляді вартості втраченого вантажу (вугілля кам`яне).

05.09.2019 через відділ автоматизованого документообігу місцевого господарського суду відповідач подав відзив на позовну заяву, а також заяву про застосування строків позовної давності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №910/10620/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" 31911,16 грн вартості нестачі вугілля та витрати по сплаті судового збору в сумі 1380,98 грн. В іншій частині в позові відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вищезазначених вагонах сталась не з вини відповідача відповідно до ст. 127 Статуту залізниць України; суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагонах № 52571502, № 59724849, № 55732168, № 56120587, № 56121015, № 53196432, завданої шкоди - нестачі товару на загальну суму 31911,16 грн та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому суд зазначив, що позивачем при розрахунку суми збитків не враховано норм природної втрати і граничного розходження маси вантажу, що призвело до завищення суми збитків. Також суд дійшов висновку, що позивач звернувся з даним позовом до суду в межах строку позовної давності.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Регіональна філія «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №910/10620/19 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник зазначив, що судом першої інстанції невірно обчислено строки позовної давності. Відповідач стверджує, що строк позовної давності у спірних правовідносинах на час звернення позивачем в серпні 2019 р. з позовом до суду сплинув, оскільки його перебіг починається після складання комерційних актів (05.02.2019, 06.02.2019 та 18.02.2019) та закінчується через шість місяців після складення цих комерційних актів, тобто 06.08.2019 та 19.08.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №910/10620/19. Постановлено розгляд справи здійснювати без участі учасників справи в порядку письмового провадження.

Не погоджуючись з прийнятим місцевим господарським судом рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №910/10620/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник зазначив про помилковість висновку суду про те, що при розрахунку збитків норма нестачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси вантажу, зазначеної в перевізних документах. Так, на думку скаржника, при видачі вантажу - вугілля кам`яного застосовується норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), яка становить 1% маси вантажу, що зазначена в перевізних документах.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №910/10620/19. Постановлено розгляд справи здійснювати спільно з апеляційною скаргою Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та без участі учасників справи в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" відповідач просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими. Відповідач стверджує, що при здійсненні розрахунку збитків повинна застосовуватись норма нестачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), яка становить 2% маси вантажу, зазначеної в перевізних документах, оскільки в залізничних накладних зазначено, що вологість вантажу становить не менше 8%.

Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

28.12.2017 між Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля", як замовник, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", як виконавцем, було укладено договір №608-ПУ-ПТП, відповідно до якого замовник зобов`язався передати (поставити) виконавцю вугілля для збагачення, оплатити послуги виконавця, пов`язані із збагаченням вугілля та прийняти концентрат. Виконавець зобов`язався прийняти вугілля, провести його збагачення та передати (поставити) отриманий в результаті збагачення концентрат замовнику, в строки та на умовах, обумовлених дійсним договором та/або специфікацією.

В лютому 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" здійснило відправлення по залізничним накладним №48177976, № 48153910, № 48194237 та № 48376180 вагонів з вугіллям кам`яним, зокрема: № 52571502 масою вантажу 69500 кг, № 59724849 масою вантажу 70000 кг, № 55732168 масою вантажу 70000 кг, № 56120587 масою вантажу 69500 кг, № 56121015 масою вантажу 69500 кг, № 53196432 масою вантажу 70000 кг зі станції Курахівка Донецької залізниці на станцію Бурштин Львівської залізниці вантажоодержувачу АТ "ДТЕК Західенерго".

05.02.2019 та 06.02.2019 на станції Чаплине Придніпровської залізниці були складені наступні комерційні акти: № 454201/1 про недостачу вантажу у вагоні № 55732168 у кількості 3700 кг, № 454201/2 про недостачу вантажу у вагоні № 52571502 у кількості 3550 кг; № 454201/3 про недостачу вантажу у вагоні № 59724849 у кількості 2600 кг; № 454201/4 про недостачу вантажу у вагоні № 56120587 у кількості 3300 кг; № 454201/5 про недостачу вантажу у вагоні № 56121015 у кількості 3900 кг; про що у накладних здійснена відповідна відмітка.

Крім того, 18.02.2019 на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці був складений комерційний акт: № 450003/30 про недостачу вантажу у вагоні № 53196432 у кількості 1950 кг.

У вищезазначених комерційних актів міститься опис виявленого пошкодження із зазначенням кількості недостачі, зафіксовано маркування, виявлені недоліки, фактичну масу вантажу брутто, тари з ПД, нетто, розбіжність у нестачі товару, здійснення навантаження в вагоні - насипом. Також зазначені відомості щодо справності вагонних ваг, на яких здійснювалося контрольне зважування, а також фактів повторного зважування.

Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" про стягнення з ПАТ "Українська залізниця" 44389,61 грн збитків у вигляді вартості втраченого вантажу (вугілля кам`яне).

За змістом частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондує положенням частини 2 статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин (стаття 23 Закону України "Про залізничний транспорт") .

Згідно зі статтею 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі іншому підприємству згідно з Правилами видачі вантажу.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин (стаття 113 Статуту залізниць України).

У статті 924 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Згідно зі статтею 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставляння рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Відповідно до п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі - Правила оформлення перевізних документів), на кожне відправлення вантажу відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну).

Згідно з п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів, відправником заповнюються, зокрема, такі графи накладної як "Маса вантажу, визначена відправником" - заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Маса вказується у кілограмах (маса брутто вантажу), загальна маса відправки (прописом), а також "Спосіб визначення маси".

При цьому правильність вказаних у накладній відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом засвідчує представник відправника.

Згідно зі ст. 37 Статуту залізниць України, тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами перевезення вантажів. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Відповідно до п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантаж завантажений відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймається залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування.

Відповідно до п.1. Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу (ст. 32 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001 року, у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т.ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку. Кам`яне вугілля, кокс, торф, руда і рудні концентрати, мінеральні будівельні матеріали (глина, щебінь тощо) перевозяться, як правило, у напіввагонах.

Як встановлено вище, відомості про зафіксовану сторонами нестачу вантажу внесені до комерційних актів № 454201/1, № 454201/2, № 454201/3, № 454201/4, № 454201/5, № 450003/30.

Вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правилам складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому приймаються судом в якості належних та допустимих доказів на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладних № 48177976, № 48153910, № 48194237 та № 48376180, фактичній масі вантажу.

Відповідно до пп. "а" п. 111 Статуту залізниць України, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст.ст. 114, 115 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В силу ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що позивачем не надано доказів оплати вантажу, оскільки в даному випадку в матеріалах справи наявні довідки вантажовідправника - ТОВ "ЦЗФ "Курахівська", а також вантажоодержувача - ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" щодо ціни 1 тони вугільної продукції. При цьому, обидві ці сторони в розумінні статей 130, 133 Статуту залізниць України мають право на пред`явлення претензії щодо нестачі вантажу до АТ «Українська залізниця».

Відповідна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №910/963/17 та від 13.03.2019 у справі № 905/748/17.

Посилання відповідача на практику судів, яка ґрунтується на позиції Верховного Суду, що була викладена у постанові від 27.02.2018 у справі № 910/13327/17, у даному випадку не може бути підставою для відмови у позові, оскільки під час вирішення спору у справі № 910/13327/17 позивач підтверджував розмір вартості втраченого вантажу, посилаючись виключно на неоплачений ним рахунок-фактуру.

В свою чергу, у матеріалах даної справи наявні довідки вантажоодержувача та відправника про вартість вугільної продукції по кожному вагону, в яких було виявлено нестачу вантажу, з зазначенням усіх спірних залізничних накладних.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України, право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має відправник - за умови пред`явлення вантажної квитанції і документів, що підтверджують кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644 вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах, якщо вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем, при розрахунку суми збитків, не враховано норм природної втрати і граничного розходження маси вантажу (вугілля кам`яне марки г - газове, вологість якого становить не менше 8% (як зазначено у перевізних документах: накладних № 48177976, № 48153910, № 48194237 та № 48376180), що призвело до завищення суми збитків.

Таким чином, недостача вантажу за вирахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто у вагоні №52571502 становить 6727,13 грн, яка розрахована наступним чином: маса нетто у вагоні №52571502 складала 69500 кг, недостача згідно комерційного акту № 454201/2 від 05.02.2019 становить 3550 кг, вантаж у вологому стані - 2%, тобто 69500х2% = 1390, тож 3550 кг - 1390 кг=2160 кг або 2,16 т.

Отже, 2,16 т х 3114,41 грн в т.ч. ПДВ (згідно довідок про вартість вугільної продукції) = 6727,13 грн.

Недостача вантажу за вирахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто у вагоні №59724849 становить 3737,29 грн, яка розрахована наступним чином: маса нетто у вагоні №59724849 складала 70000 кг, недостача згідно комерційного акту № 454201/3 від 05.02.2019 становить 2600 кг, вантаж у вологому стані - 2%, тобто 70000х2% = 1400кг, тож 2600 кг - 1400 кг=1200 кг або 1,2 т.

Отже, 1,2 т х 3114,41 грн в т.ч. ПДВ (згідно довідок про вартість вугільної продукції) = 3737,29 грн.

Недостача вантажу за вирахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто у вагоні №55732168 становить 7262,30 грн, яка розрахована наступним чином: маса нетто у вагоні №55732168 складала 70000 кг, недостача згідно комерційного акту № 454201/1 від 05.02.2019 становить 3700 кг, вантаж у вологому стані - 2%, тобто 70000х2% = 1400 кг, тож 3700 кг - 1400 кг = 2300 кг або 2,3 т.

Отже, 2,3 т х 3157,52 грн в т.ч. ПДВ (згідно довідок про вартість вугільної продукції) = 7262,30 грн.

Недостача вантажу за вирахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто у вагоні №56120587 становить 5469,78 грн, яка розрахована наступним чином: маса нетто у вагоні №56120587 складала 69500 кг, недостача згідно комерційного акту № 454201/4 від 06.02.2019 становить 3300 кг, вантаж у вологому стані - 2%, тобто 69500х2% = 1390 кг, тож 3300 кг - 1390 кг=1910 кг або 1,91 т.

Отже, 1,91 т х 2863,76 грн в т.ч. ПДВ (згідно довідок про вартість вугільної продукції) = 5469,78 грн.

Недостача вантажу за вирахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто у вагоні №56121015 становить 7188,04 грн., яка розрахована наступним чином: маса нетто у вагоні №56121015 складала 69500 кг, недостача згідно комерційного акту № 454201/5 від 06.02.2019 становить 3900 кг, вантаж у вологому стані - 2%, тобто 69500х2% = 1390 кг, тож 3900 кг - 1390 кг = 2510 кг або 2,51 т.

Отже, 2,51 т х 2863,76 грн в т.ч. ПДВ (згідно довідок про вартість вугільної продукції) = 7188,04 грн.

Недостача вантажу за вирахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто у вагоні №53196432 становить 1526,62 грн, яка розрахована наступним чином: маса нетто у вагоні №53196432 складала 70000 кг, недостача згідно комерційного акту № 450003/30 від 18.02.2019 становить 1950 кг, вантаж у вологому стані - 2%, тобто 70000х2% = 1400 кг, тож 1950 кг - 1400 кг = 550 кг або 0,55 т.

Отже, 0,55 т х 2775,67 грн в т.ч. ПДВ (згідно довідок про вартість вугільної продукції) = 1526,62 грн.

Таким чином, загальний розмір вартості недостачі вантажу за розрахунком суду становить 31911,16 грн (6727,13 грн + 3737,29 грн + 7262,30 грн + 5469,78 грн + 7188,04 грн + 1526,62 грн).

Частиною 1 статті 127 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Виходячи зі змісту ст. 1166 Цивільного кодексу України, шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, а саме таких його елементів: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою та вини особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності (виключає його відповідальність).

Колегією суддів встановлено наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагонах № 52571502, № 59724849, № 55732168, № 56120587, № 56121015, № 53196432, завданої шкоди - нестачі товару вартістю на загальну суму 31911,16 грн та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вищезазначених вагонах сталась не з вини відповідача.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку відшкодувати вартість нестачі вантажу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 31911,16 грн вартості недостачі. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності, заявленої в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 3 ст. 925 ЦК України, яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 315 Господарського кодексу України, до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді. Для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно до ст. 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців.

Зазначені терміни обчислюються:

а) з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу;

б) через 30 діб з дня закінчення терміну доставки - для претензій про відшкодування за втрату вантажу;

в) через 2 місяці з дня прийому вантажу до перевезення - для претензій про відшкодування за втрату вантажу, що виникли з приводу перевезень у прямому змішаному сполученні;

г) через 10 діб після закінчення терміну доставки багажу чи вантажобагажу - для претензій про відшкодування за втрату багажу чи вантажобагажу;

д) від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу;

е) після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для оплати штрафу, - для претензій про стягнення штрафу за невиконання плану перевезень;

ж) з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення претензії, - в усіх інших випадках (ст. 134 Статуту залізниць України).

При цьому положення ст.ст. 134, 136 Статуту залізниць України підлягають застосуванню у системному зв`язку з положенням ст. 315 ГК України і таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого ч. 3 ст. 315 ГК України для відповіді на претензію.

Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності, в розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (ч.ч. 2, 3 ст. 315 ГК України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Отже, шестимісячний термін для пред`явлення даного позову до залізниці має обраховуватись упродовж 6 місяців, після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями ст. 315 Господарського кодексу України та ст.ст. 134, 136 Статуту залізниць України, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №905/487/19 від 04.03.2020, у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, зокрема у справі № 905/729/18 від 11.04.2019, у справі №910/11614/18 від 13.08.2019, у справі №905/2303/18 від 10.09.2019.

Як встановлено вище, комерційні акти № 454201/1 про недостачу вантажу у вагоні № 55732168, № 454201/2 про недостачу вантажу у вагоні № 52571502, № 454201/3 про недостачу вантажу у вагоні № 59724849 датовані 05.02.2019; комерційні акти № 454201/4 про недостачу вантажу у вагоні № 56120587, № 454201/5 про недостачу вантажу у вагоні № 56121015 датовані 06.02.2019, комерційний акт № 450003/30 про недостачу вантажу у вагоні № 53196432 датований 18.02.2019.

У відповідності до відбитку календарного штемпеля на конверті, в якому позовну заяву направлено на адресу Господарського суду міста Києва, позивач звернувся з даним позовом до суду 02.08.2019, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Оскільки доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарги задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційних скарг покладаються судом на скаржників у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" та Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №910/10620/19 залишити без змін.

Матеріали справи №910/10620/19 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді М.Г. Чорногуз

Т.П. Козир