ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2020 р. Справа №1/99

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Орищин Г.В.

Плотніцького Б.Д.

секретар судового засідання Матіїшин Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , б/н від 05.08.2019 (вх.№0105/2952/19 від 07.08.2019)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010

у справі № 1/99 (суддя Желік Б.Є.)

за позовом: Відкритого акціонерного товариства "Піреус банк МКБ", м. Київ

до відповідача: Приватної фірми "Інтервал", м. Чернівці

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1

про стягнення заборгованості 641 172,15 дол. США та 35000,00 грн.

За участю представників від:

позивача: не з`явилися;

відповідача: не з`явилися;

від третьої особи: не з`явилися;

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2009 року ВАТ "Піреус банк МКБ" звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом про стягнення з ПФ "Інтервал" заборгованості за кредитним договором від 17.01.2008 № 00443-CL у сумі 641 172,15 долари США та 35 000 грн.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010 у справі №1/99, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.04.2010, позов задоволено. Стягнуто з Приватної фірми "Інтервал" на користь ПАТ "Піреус Банк МКБ" 641 172,15 дол. CША заборгованості по кредитному договору № 00443-СL від 17.01.2008; 35 000 грн. штрафу; 3 190,29 дол. CША - державного мита і 236 грн. - витрат з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу у справі.

Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції мотивовані тим, що матеріалами справи підтверджено належне виконання позивачем умов кредитного договору №00443-СL від 17.01.2008 - перерахування відповідачу кредиту (двома траншами - 17.01.2008 №6253 на суму 250000 дол. США і 02.04.2008 №42524 на суму 310000 дол. США) та порушення відповідачем умов договору (відповідач починаючи з листопада 2008 припинив сплату відсотків за отриманий кредит), що відповідно до умов договору надає банку право вимагати дострокового стягнення/повернення заборгованості по кредиту у повному обсязі. Оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами належне виконання умов кредитного договору №00443-СL, суди дійшли до висновку про законність позовних вимог.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010 у справі №1/99, особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 05.08.2019 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010 у справі №1/99 скасувати та передати справу до Господарського суду Чернівецької області на новий розгляд.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що:

- оскаржуване рішення суду у даній справі порушує його права та обов`язки, з огляду на те, що 08.07.2009 між ВАТ "Піреус банк МКБ" та ОСОБА_1 . укладений договір поруки № П/00443- СL, відповідно до якого ОСОБА_1 , як солідарний боржник, відповідає перед банком за виконання в повному обсязі зобов`язань ПФ "Інтервал" за кредитним договором від 17.07.2008 № 00443- СL, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафних санкцій, відшкодування збитків та інших платежів, передбачених кредитним договором. Відтак, апелянт вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, вирішив питання про його права та законні інтереси та неправомірно прийняв рішення про стягнення з відповідача без солідарного порядку заборгованості по кредитному договору;

- при поданні позовної заяви позивач порушив вимог ст. 56 ГПК України ( в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) та не надіслав позивачу копії усіх документів, доданих до такої заяви, а тому суд, відповідно до вимог ст. 63 ГПК України, повинен був повернути таку позовну заяву без розгляду;

- суд першої інстанції в порушення вимог п.4 ст. 55 ГПК України ( в редакції від 31.03.2009) не визначив ціну позову у гривнях.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін з підстав його законності та обгрунтованості.

Зокрема, позивач зазначає, що:

- апелянту було відомо про розгляд даної справи судом першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 був директором Приватної фірми "Інтервал" і саме ОСОБА_1 була підписана апеляційна скарга Приватної фірми "Інтервал" на рішення суду у даній справі, у задоволенні якої було відмовлено постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.04.2010. Однак, ні ОСОБА_1 , ні Приватна фірма "Інтервал" не заявляли клопотань про залучення до участі у справі ОСОБА_1 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору;

- рішенням Хотинського районного суду по справі № 2-37/12 було задоволено позовні вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором поруки № П/00443- СL від 08.07.2009, а тому скаржник не був позбавлений можливості захищати свої права та інтереси як поручителя за кредитним договором в межах даної справи;

- позивачем подано позовну заяву з дотриманням вимог Закону, а судом правомірно прийнято позовну заяву до розгляду, оскільки статтею 56 ГПК України ( в редакції від 16.12.2009) на позивача покладався обов`язок надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів, якщо цих документів у сторін немає, а скаржником не доведено відсутності у відповідача доданих до позовної заяви документів;

- виконання договірних зобов`язань у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 у справі №1/99 закрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010.

Закриваючи апеляційне провадження, суд виходив із того, що позивач у справі №1/99 не заявляв позовних вимог до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки від 08.07.2009 № П/00443- СL, а правовідносини між кредитором і боржником - за кредитним договором, та правовідносини між кредитором і поручителем - за договором поруки є різними самостійними договірними відносинами.

Відтак, судом апеляційної інстанції встановлено, що ні описова, ні мотивувальна, ні резолютивна частини рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010 у справі №1/99 не містять жодних суджень чи висновків суду саме про права та обов`язки скаржника - ОСОБА_1 , а вказана справа не стосується стягнення заборгованості за договором поруки від 08.07.2009 № П/00443- СL.

Постановою Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №1/99 ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 скасовано, а справу направлено до Західного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Приймаючи вказану постанову, суд касаційної інстанції зазначив, що:

- відповідно до приписів статті 554 ЦК України у разі невиконання боржником рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, кредитор може звернутися з вимогою до поручителя. У такому випадку, у разі неоскарження рішення суду у цій справі, поручитель буде позбавлений можливості оспорити суму заборгованості за кредитним договором, оскільки така сума встановлена преюдиційним судовим рішенням;

- судом апеляційної інстанції не з`ясовувалось питання та не встановлювалось чи звертався ВАТ "Піреус банк МКБ" з позовом до ОСОБА_1 як до поручителя за кредитним договором від 17.01.2008 № 00443-CL; чи були ухвалені відповідні судові рішення, чи був обізнаний ОСОБА_1 про судове провадження у справі № 1/99; чи мав можливість скористатись правом вступити у справу № 1/99 та чи мав можливість заперечувати щодо заборгованості за кредитним договором, тоді як позивачем зазначалось про такі обставини у відзиві на апеляційну скаргу;

- висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у ОСОБА_1 права апеляційного оскарження судового рішення на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов`язки, є передчасним та суперечить статті 129 Конституції України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2019 справу №1/99 розподілено на колегію суддів у складі: головуючого судді Кордюк Г.Т., суддів: Данко Л.С. та Плотніцького Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.12.2019 справу №1/99 прийнято до провадження Західного апеляційного господарського суду, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 20.01.2020.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 на клопотання апелянта розгляд апеляційної скарги відкладено на 10.02.2020.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді - члена колегії Данко Л.С., 10.02.2020 згідно розпорядження №36 керівника апарату Західного апеляційного господарського суду щодо проведення автоматизованої зміни складу колегії суддів, здійснено автоматизовану зміну судді - члена колегії Данко Л.С.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2020 до складу колегії замість судді Данко Л.С. введено суддю - члена колегії Желіка М.Б.

В судовому засіданні 10.02.2020 суддя Желік М.Б. подав заяву про самовідвід від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010 у справі № 1/99.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 задоволено заяву судді Желіка М.Б. про самовідвід від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010 у справі № 1/99 та передано апеляційну для заміни судді - члена колегії Желіка М.Б. у порядку, встановленому ст. 32 ГПК України.

Розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду №41 від 11.02.2020 призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів для розгляду апеляційної скарги у справі №1/99.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2020 до складу колегії суддів замість судді - члена колегії Желіка М.Б. введено суддю Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 02.03.2020.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.03.2020 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 , розгляд апеляційної скарги відкладено на 30.03.2020.

Сторони участі уповноважених представників у судовому засіданні не забезпечили, хоча були своєчасно та належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

16.03.2020 до суду від позивача поступила заява про розгляд справи без участі представника ВАТ "Піреус банк МКБ".

30.03.2020 на електронну адресу суду від ОСОБА_1 поступили клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з карантином та перебуванням апелянта на самоізоляції.

Відповідно до ч.2 ст. 170 ГПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Відповідно до ч.8 ст. 42 ГПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Статтею 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" визначено, що кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа.

Оскільки клопотання апелянта про відкладення розгляду справи не містять кваліфікованого цифрового підпису, що підтверджується довідкою провідного спеціаліста відділу документального забезпечення Західного апеляційного господарського суду, суд не оцінює таке як належно підписаний документ та не розглядає вказане клопотання.

Відповідно до ч.1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч.12 ст. 270 ГПК України.

Під час підготовки справи до розгляду суд має вжити належних заходів щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи та до початку її розгляду по суті, з`ясувати явку учасників справи у судове засідання та вирішити питання про можливість розгляду справи у разі неявки того чи іншого учасника справи, виходячи з визначеного у пункті 4 частини 5 статті 13 ГПК України обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав, у тому числі права на участь у судових засіданнях, надання суду пояснень, наведення своїх доводів і міркувань щодо питань, які виникають під час судового розгляду, а також заперечень проти заяв, клопотань, доводів та міркувань інших осіб (пункти 2, 3 частини 1 статті 42 ГПК України).

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки учасники справи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, явка учасників справи у судове засідання судом не визнавалася обов`язковою, представник позивача надала свої пояснення по суті вимог апеляційної скарги у судовому засіданні 02.03.2020, а апелянт та відповідач не скористались своїм правом на участь в жодному з попередніх судових засідань, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін та апелянта.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2008 між ВАТ «Міжнародний комерційний банк», правонаступником якого згідно з п.1.1. розділу 1 «Загальні положення» Статуту ВАТ «Міжнародний комерційний банк» є ВАТ «Піреус банк МКБ»(надалі -Банк) та Приватною фірмою «Інтервал»(надалі -Позичальник) укладено кредитний договір №00443-СL від 17 січня 2008 (надалі -Договір).

Згідно п. 1.1. Договору за умови виконання вимог п.4.1. цього Договору (момент виникнення у Позичальника права на отримання кредиту наступає за таких умов: укладення та набуття чинності цим Договором; укладення, набуття чинності та нотаріального посвідчення Договору іпотеки; укладення, набуття чинності Договору застави) Банк відкриває Позичальнику не відновлювальну відкличну кредитну лінію в сумі 560000 дол. США (надалі - Кредит) терміном з 17.01.2008 р. по 16.01.2013 р., із щомісячною сплатою відсотків відповідно до умов п.п.3.1., 3.2. цього Договору.

Пунктом 2.1. Договору Позичальник зобов`язується повернути кредит у повному обсязі, як це передбачено п.п.2.2., 2.3. цього Договору не пізніше 16 січня 2013.

На виконання п.1.1. Договору Банк (Позивач по справі) двома траншами у тому числі 17.01.2008 №6253 на суму 250000 дол. США і 02.04.2008 №42524 на суму 310000 дол. США перерахував на поточний рахунок Відповідача суму кредиту.

Згідно п.8.1. Кредитного договору, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми кредиту у визначеній Банком частині або в цілому, сплати процентів за його користування та інших платежів у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов`язань за кредитним договором в тому числі, але не виключно, у разі настання будь-якого випадку невиконання умов кредитного договору та/або додаткових угод та/або випадку невиконання умов діючих документів забезпечення.

За умовами кредитного договору Позичальник (Відповідач по справі) взяв на себе зобов`язання своєчасно, щомісячно не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки 12,5% річних відповідно до п.5.1.2., п.3.1., п.3.2. договору.

Пунктом 6.3. кредитного договору вказано, що у разі порушення Позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором, вказаний у п.5.1. Банк має право надіслати Позичальнику письмове повідомлення з вимогою виправити порушення протягом 10 робочих днів з дати отримання повідомлення (розписки про отримання, повідомлення про отримання). Якщо Позичальник не виправить порушення протягом вказаного терміну, Банк має право на дострокове стягнення/повернення заборгованості по кредиту у повному обсязі , який визначається згідно п.2.2. цього Договору, або у визначеній банком частині.

З матеріалів та обставин справи вбачається, що Відповідач починаючи з листопада 2008 року припинив сплату відсотків за отриманий кредит у зв`язку з чим, на його адресу, надіслано дві вимоги у тому числі за №1/199 від 01.06.2009 та №336 від 17 вересня 2009 , у яких Позивач просив Відповідача (Позичальника за договором) погасити заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, а також сплатити передбачені п.3.3., п.5.1.4, п.6.2 пеню та штраф.

Невиконання вказаних вимог слугувало підставою для звернення Банку в листопаді 2009 року до Господарського суду Чернівецької області з позовом про стягнення з ПФ "Інтервал" заборгованості за кредитним договором від 17.01.2008 № 00443-CL у сумі 641 172,15 долари США та 35 000 грн.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010 у справі №1/99 позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 641 172,15 дол. CША заборгованості по кредитному договору № 00443-СL від 17.01.2008; 35 000 грн. штрафу; 3 190,29 дол. CША - державного мита і 236 грн. - витрат з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу у справі.

Вказане рішення суду першої інстанції переглядалось в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ПФ "Інтервал" та було залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.04.2010.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 272 ГПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Як зазначалось вище, апеляційна скарга подана особою, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_1 , який відповідно до договору поруки № П/00443- СL від 08.07.2009 виступив поручителем за виконання ПФ "Інтервал" зобов`язань за кредитним договором від 17.07.2008 № 00443- СL.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не спростовує та не заперечує ні факту надання позивачем кредиту відповідачу у встановленому судовим рішенням розмірі, ні порушення відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором від 17.07.2008 № 00443- СL, ні наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором, ні розміру вказаної заборгованості, ні наявності у позивача права вимагати стягнення вказаної заборгованості.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції у даній справі та передати справу до Господарського суду Чернівецької області на новий розгляд з огляду на те, що:

- суд першої інстанції неправомірно прийняв рішення про стягнення з відповідача без солідарного порядку заборгованості по кредитному договору;

- при поданні позовної заяви позивач порушив вимог ст. 56 ГПК України ( в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) та не надіслав позивачу копії усіх документів, доданих до такої заяви, а тому суд, відповідно до вимог ст. 63 ГПК України, повинен був повернути таку позовну заяву без розгляду;

- суд першої інстанції в порушення вимог п.4 ст. 55 ГПК України ( в редакції від 31.03.2009) не визначив ціну позову у гривнях.

З приводу покликання апелянта на те, що суд першої інстанції неправомірно прийняв рішення про стягнення з відповідача без солідарного порядку заборгованості по кредитному договору, суд зазначає наступне:

За умовами договору поруки № П/00443- СL від 08.07.2009, укладеного між ВАТ "Піреус банк МКБ" та ОСОБА_1 , останній відповідає перед банком за виконання в повному обсязі зобов`язань ПФ "Інтервал" за кредитним договором від 17.07.2008 № 00443- СL, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафних санкцій, відшкодування збитків та інших платежів, передбачених кредитним договором.

Згідно з частинами першою, другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, право кредитора вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо встановлено Законом.

Оскільки позивачем у даній справі пред`явлено позов про стягнення заборгованості за кредитним договором лише з боржника, у суду першої інстанції не було правових підстав стягувати вказану заборгованість солідарно з боржника та поручителя.

Окрім того, судом встановлено, що рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 30.04.2012 у справі № 2-37/12 задоволено позовні вимоги ВАТ " Піреус банк МКБ" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору № П/00443- СL від 17.01.2008 за договором поруки № П/00443- СL від 08.07.2009.

З приводу покликання апелянта на порушення судом першої інстанції положень ст.ст. 55,56, 63 ГПК України( в редакції, чинній на момент подання позовної заяви), суд апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до п.4ч.1, ч.3 ст. 55 ГПК України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) ціна позову визначається у позовах про стягнення іноземної валюти - в іноземній валюті та у карбованцях відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Ціну позову вказує позивач. У випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею.

Відповідно до ч.1 ст. 56 ГПК України ( в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) позивач, прокурор чи його заступник зобов`язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів, якщо цих документів у сторін немає.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 ГПК України ( в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 63 ГПК України ( в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Оскільки позивачем додано до позовної заяви докази надіслання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів (фіскальний чек та опис вкладення до цінного листа), суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставне та необґрунтоване покликання апелянта на те, що суд повинен був повернути таку позовну заяву без розгляду.

Разом з тим, суд зазначає, що частина 1 статті 56 ГПК України ( в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) зобов`язувала позивача надіслати сторонам додані до позовної заяви документи,якщо цих документів у сторін немає.

Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень, та оскаржував рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, однак в матеріалах справи відсутні будь-які заперечення щодо отримання від позивача доданих до позовної заяви документів, їх відсутності у відповідача.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які заперечення відповідача щодо визначення позивачем та судом ціни позову у іноземній валюті, а також щодо незалучення ОСОБА_1 , як поручителя, до участі у справ в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

При цьому, суд звертає увагу і на те, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010 у справі №1/99 вже переглядалось в 2010 році в апеляційному порядку за апеляційною скаргою відповідача, підписаною ОСОБА_1, як директором ПФ «Інтервал».

Відтак, ОСОБА_1 був обізнаний про судове провадження у даній справі, мав можливість вступити у справу та заперечувати щодо позовних вимог.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності в основі якого лежить відоме з римського права положення res judicata, відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Принцип юридичної визначеності полягає в тому, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового для виконання рішення лише для того, щоб домогтися перегляду справи та її нового вирішення. Перегляд рішень судами вищих інстанцій не має розглядатися як прихований засіб оскарження і лише ймовірність існування двох поглядів щодо предмету розгляду не може бути підставою для повторного розгляду справи. Відхід від цього принципу може бути виправданий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі та непереборні обставини (рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 у справі "Рябих проти Росії").

У рішенні ЄСПЛ у справі "Сутяжник проти Росії" зроблено висновок про те, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру, зокрема, відступ від цього принципу допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму.

Під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд (рішення ЄСПЛ у справі "Салов проти України").

Згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (рішення ЄСПЛ у справі "Волчлі проти Франції", "ТОВ "Фріда" проти України").

З огляду на все викладене вище в сукупності, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010 у справі №1/99.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010 у справі №1/99 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

3. Порядок і строк оскарження встановлені ст.ст. 288-289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Орищин Г.В.

Суддя Плотніцький Б.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 03.04.2020