РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

31.03.2020Справа № 910/18621/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 , м. Одеса

до Фізичної особи-підприємця Синюченка Артема Михайловича, м. Київ

про стягнення 10 824,64 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Військова частина НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 /позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Синюченка Артема Михайловича (далі ФОП Синюченко А.М./відповідач) про стягнення 10 824,64 грн штрафних санкцій, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю телефонного обладнання за державні кошти №18 від 30.07.2018 та договором про закупівлю товарів за державні кошти №14 від 14.05.2019.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 27.12.2019 позовну заяву ВЧ НОМЕР_1 залишив без руху, встановив позивачу спосіб та строк усунення недоліків поданої позовної заяви.

21.01.2020 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Зважаючи на викладені в заяві обставини та долучені докази, суд дійшов висновку про усунення позивачем недоліків позовної заяви у встановлений строк.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 23.01.2020 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, при цьому, був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі.

Положеннями статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, за висновком суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.07.2018 між Військовою частиною НОМЕР_1 (далі покупець) та Фізичною особою-підприємцем Синюченком Артемом Михайловичем (далі продавець) укладено договір про закупівлю телефонного обладнання за державні кошти №18, відповідно до якого продавець зобов`язується поставити, телефонне обладнання, а покупець прийняти і оплатити в кількості, асортименті та якості, яка наведена у специфікації, що додається та є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п.1.3. договору загальна вартість зазначеного майна становить 39 877,00 грн без ПДВ.

За умовами п.п. 3.1., 3.2. договору товар вважається відвантаженим продавцем і прийнятим покупцем з моменту передачі товару покупцю. Датою постачання товару вважається дата, зазначена в накладній, яка підписана покупцем, але не більше 1 місяця з дати підписання договору.

Згідно п. 7.2. договору за порушення строків виконання зобов`язань з продавця стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань за договором, але не пізніше 31.12.2018 включно (п. 10.1. договору).

Разом з тим, з доданої до матеріалів справи видаткової накладної №1987 від 11.12.2018 вбачається, що обумовлений договором №18 від 30.07.2018 товар відповідачем поставлено 11.12.2018.

У зв`язку з порушенням строків поставки, позивач звертався до відповідача з претензією №3 вих. №15/2/ц/1352 від 17.07.2019 про сплату штрафних санкцій, однак відповіді на вказану претензію відповідач не надав, штрафні санкції не погасив.

Таким чином, враховуючи несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань з поставки товару за договором про закупівлю телефонного обладнання за державні кошти №18 від 30.07.2018 позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції, а саме: пеню в розмірі 4 067,45 грн та штраф в сумі 2 791,39 грн.

Крім того, 14.05.2019 між Військовою частиною НОМЕР_1 (далі замовник) та Фізичною особою-підприємцем Синюченком Артемом Михайловичем (далі постачальник) укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти №14 від 14.05.2019, відповідно до якого постачальник зобов`язався у 2019 році поставити замовнику товар, зазначений в п.1.2. цього договору, а замовник прийняти і оплатити такий товар.

Згідно п. 3.1. договору загальна ціна цього договору становить 39 658,00 грн без ПДВ.

Відповідно до п. 5.2. договору поставка (передача) товару (в тому числі його необхідної кількості постачальником замовнику здійснюється в пункті поставки (п. 5.1. цього договору) протягом 30 робочих днів з дати підписання сторонами даного договору.

За умовами п. 5.4. договору приймання товару за кількістю та якістю оформлюється видатковою накладною та актом приймання-передачі (додаток 22 до наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440), які підписуються представниками замовника і постачальника. Датою приймання товару за кількістю та якістю є дата підписання представниками замовника акту приймання-передачі. Підтвердженням приймання товару є належним чином оформлена видаткова накладна.

Пунктом 7.2. сторони погодили, що за безпідставну відмову від поставки (недопоставки) товару постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 10% вартості непоставленого (недопоставленого) товару.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, але в будь-якому випадку не пізніше 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків та гарантійних зобов`язань до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, встановлених цим договором (п. 10.1. договору).

Водночас, у встановлений договором №14 від 14.05.2019 строк відповідачем поставку здійснено не було, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з листом №15/2/ц/1245 від 27.06.2019, в якому просив повідомити причину порушення умов поставки товару та в найкоротші строки виконати взяті на себе зобов`язання.

21.06.2019 ФОП Синюченко А.М. направив позивачу лист з повідомленням про те, що у зв`язку з відсутністю товару на складі, зростанням витрат на імпорт даного товару в Україні та відмовою постачальників у зниженні ціни продажу товару, відповідач унеможливлений здійснити поставку товару та просить розірвати договір про закупівлю товарів за державні кошти №14 від 14.05.2019.

За таких обставин, ВЧ НОМЕР_1 скористалась своїм правом на дострокове розірвання договору про закупівлю товарів за державні кошти №14 від 14.05.2019 у зв`язку з істотним порушенням його умов з боку постачальника, а також просить суд стягнути з відповідача штраф за безпідставну відмову від поставки в розмірі 3 965,80 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір про закупівлю телефонного обладнання за державні кошти №18 від 30.07.2018 на суму 39 877,00 грн та договір про закупівлю товарів за державні кошти №14 від 14.05.2019 на суму 39 658,00 грн.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, пунктом 3.2. договору про закупівлю телефонного обладнання за державні кошти №18 від 30.07.2018 передбачено, що датою постачання товару вважається дата, зазначена в накладній, яка підписана покупцем, але не більше 1 місяця з дати підписання договору.

Отже, товар повинен був бути поставлений відповідачем у строк не пізніше 30.08.2018.

Разом з тим, поставку відповідачем здійснено лише 11.12.2018.

Крім того, пунктом 5.2. договору про закупівлю товарів за державні кошти №14 від 14.05.2019 передбачено, що поставка (передача) товару (в тому числі його необхідної кількості постачальником замовнику здійснюється в пункті поставки (п. 5.1. цього договору) протягом 30 робочих днів з дати підписання сторонами даного договору.

Тобто, строк поставки товару за вказаним правочином сплив 25.06.2019, однак відповідач відмовився від виконання своїх зобов`язань з поставки товару.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Так, відповідно до п. 7.2. договору №18 від 30.07.2018 за порушення строків виконання зобов`язань з продавця стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Також, за змістом п. 7.2. договору №14 від 14.05.2019, за безпідставну відмову від поставки (недопоставки) товару постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 10% вартості непоставленого (недопоставленого) товару.

Отже, здійснивши арифметичний перерахунок штрафних санкцій, судом встановлено, що заявлені до стягнення суми відповідають нормам чинного законодавства та є арифметично правильними.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання зобов`язання щодо своєчасної поставки товару та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що ФОП Синюченко А.М. порушив умови договору про закупівлю телефонного обладнання за державні кошти №18 від 30.07.2018 та договору про закупівлю товарів за державні кошти №14 від 14.05.2019, відповідно позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 10 824,64 грн штрафних санкцій є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Синюченка Артема Михайловича ( АДРЕСА_1 ; індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 10 824 (десять тисяч вісімсот двадцять чотири) грн 64 коп штрафних санкцій та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук