ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2020 Справа № 914/2150/18

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ», м. Київ
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімус+», м. Харків
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державного реєстратора - приватного нотаріуса Корпало Галини Василівни, м. Львів
про:застосування наслідків недійсності нікчемного правочину
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від позивача:не з`явився;
від відповідача:не з`явився;
від третьої особи:не з`явився.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

В листопаді 2018р. ПАТ «БГ Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «Оптімус+» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.03.2019р. у справі №914/2150/18 (суддя - Синчук М.М.) в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.06.2019р. (судді - Скрипчук О.С., Дубник О.П., Зварич О.В.) залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача державного реєстратора - приватного нотаріуса Корпало Галину Василівну.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 25.06.2019р. в задоволенні апеляційної скарги ПАТ «БГ Банк» відмовлено, рішення Господарського суду Львівської області від 18.03.2019р. залишено без змін.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (судді - Огороднік К.М., Ткаченко Н.Г., Львов Б.Ю.) від 16.10.2019р. у справі №914/2150/18, касаційну скаргу ПАТ «БГ Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» задоволено, постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.06.2019р. та рішення Господарського суду Львівської області від 18.03.2019р. у справі №914/2150/18 скасовано, справу №914/2150/18 направлено до Господарського суду Львівської області на новий розгляд.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №914/2150/18 було передано на розгляд судді Крупнику Р.В.

Ухвалою від 03.12.2019р. суд прийняв справу до розгляду, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 18.12.2019р.

Ухвалою від 18.12.2019р. суд замінив позивача - ПАТ «БГ Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» його правонаступником - ТОВ «МАНІ ФЛОУ», підготовче засідання відклав на 15.01.2020р.

В судовому засіданні 15.01.2020р. суд продовжив строк підготовчого провадження на 1 місяць, підготовче засіданні відклав на 11.02.2020р. та викликав в підготовче засідання відповідача та третю особу.

Ухвалою від 17.01.2020р. суд частково задовольнив заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, а саме заборонив відповідачу та державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна - нежитлових приміщень загальною площею 4571,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, буд. 73, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

В судовому засіданні 11.02.2020 р. суд повернув без розгляду заяву позивача від 15.01.2020р. про зміну предмета позову від 15.01.2020р. та відклав підготовче засідання на 24.02.2020р.

В судовому засіданні 24.02.2020р. суд відклав підготовче засідання на 03.03.2020р. та ухвалою викликав в засідання відповідача та третю особу.

Ухвалою від 26.02.2020р. суд задовольнив заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову та наклав арешт на нежитлові приміщення загальною площею 4571,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, буд. 73, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Ухвалою суду від 03.03.2020р. прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмета позову (вх. №635/20 від 03.03.2020р.) та ухвалено подальший розгляд справи №914/2150/18 здійснювати з урахуванням позовних вимог, визначених у вказаній заяві.

Крім цього, ухвалою від 03.03.2020р. суд відмовив в задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.10.2019р. про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 23.03.2020р.

Представник позивача в судове засідання 23.03.2020р. не з`явився, на адресу суду направив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Своє клопотання мотивує тим, що внаслідок зупинення на час карантину (з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19) міжміських та міжобласних перевезень, представник ТОВ «МАНІ ФЛОУ» не має можливості прибути до м. Львова з метою участі в судовому засіданні. В той же час, враховуючи, що справа вже перебуває на стадії розгляду по суті та з метою уникнення затягування розгляду справи позивач вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника позивача. Заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 23.03.2020р. вчергове не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Будь-яких клопотань зі сторони відповідача та третьої особи на адресу суду не надходило.

Враховуючи те, що строки розгляду справи №914/2150/18 закінчуються, позивач просить розглядати справу за його відсутності, а зі сторони інших учасників справи не надходило жодних клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання), беручи до уваги ту обставину, що відповідач та третя особа у справі в жодне засідання не забезпечували явки своїх представників, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та за відсутності представників сторін.

ПОВІДОМЛЕННЯ СУДОМ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ПРО ЇЇ РОЗГЛЯД.

Під час повторного розгляду справи № 914/2150/18 представник позивача брав участь у кожному судовому засіданні, за винятком засідання призначеного на 23.03.2020р.

Відповідач та третя особа не направили своїх представників на жодне судове засідання у справі № 914/2150/18 як під час первісного її розгляду, так і під час повторного її розгляду. З матеріалів справи вбачається, що при первісному розгляді справи вся кореспонденція, яка направлялася господарськими судами на адресу відповідача та третьої особи, поверталася без вручення із зазначенням причин невручення такої «За закінченням терміну зберігання».

З метою належного повідомлення відповідача про розгляд справи № 914/2150/18 при її повторному розгляді, суд направляв відповідачу кореспонденцію одночасно за такими адресами:

1) 61052, м. Харків, вул. Карла Маркса, 32 та 61052, м. Харків, вул. Благовіщенська, 32 (оскільки згідно рішення Харківської міської ради №12/15 від 20.11.2015р. вул. Карла Маркса було перейменовано на вул. Благовіщенську). Вказана адреса є юридичною адресою відповідача, згідно витягу з ЄДРПОУ (Т.2 а.с. 127-130).

2) 79041, м. Львів, вул. Героїв УПА, 73 (адреса викупленого відповідачем нерухомого майна, що виступає предметом спору).

3) 61052, м. Харків, вул. Кривомазівська, 1 (юридична адреса одного із засновників відповідача - ТОВ «Кредитінвестсервіс»).

З матеріалів справи вбачається наступне:

1) ухвала суду від 03.12.2019р. про прийняття справи до провадження та її призначення до розгляду на 18.12.2019р. не була вручена відповідачу та повернулася на адресу суду із зазначенням причин невручення такої «За закінченням встановленого строку зберігання» (Т.2 а.с. 92-99);

2) ухвалу суду від 18.12.2019р. про заміну позивача та відкладення підготовчого засідання на 15.01.2020р. спочатку було вручено відповідачу 22.01.2020р. за його юридичною адресою, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень 852 та 860 (Т.2 а.с. 162-163). В подальшому, а саме 10.02.2020р. вказані ухвали повернулися на адресу суду із зазначенням причин «адресат відмовився від отримання» (Т.2 а.с. 243, 247).

3) ухвала-виклик від 15.01.2020р. в підготовче засідання на 11.02.2020р. не була вручена відповідачу та повернулася на адресу суду із зазначенням причин невручення такої «За закінченням встановленого строку зберігання» (Т.4 а.с. 40-42, 48-50);

4) ухвала суду від 11.02.2020р. про відкладення підготовчого засідання на 24.02.2020р. не була вручена відповідачу та повернулася на адресу суду із зазначенням причин невручення такої «інші причини; не було змоги вручити» (Т.3 а.с. 19);

5) ухвала-виклик від 24.02.2020р. в підготовче засідання на 03.03.2020р. не була вручена відповідачу та повернулася на адресу суду із зазначенням причин невручення такої «інші причини; адресат відсутній» (Т.3 а.с. 251, 255);

6) ухвала суду від 03.03.2020р. про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 23.03.2020р. не була вручена відповідачу та повернулася на адресу суду із зазначенням причин невручення такої «Адресат відсутній за вказаною адресою» (Т.4 а.с. 133-135).

Суд також зазначає, що ухвали суду, які направлялися відповідачу за місцезнаходженням його засновника (61052, м. Харків, вул. Кривомазівська, 1) та місцезнаходженням нерухомого майна відповідача, що є предметом даного спору (79041, м. Львів, вул. Героїв УПА, 73) поверталися на адресу суду без вручення із зазначенням причин невручення таких «За закінченням встановленого строку зберігання».

Таким чином, судом було вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи № 914/2150/18 (кореспонденція направлялася судом на всі відому йому адреси) і факт неотримання ним поштової кореспонденції, залежав від волевиявлення самого відповідача, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання ним пошти під час доставки за вказаною адресою, відсутністю його за місцезнаходженням і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

За змістом ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, а також день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи те, що відповідач не повідомляв ні суд, ні інших осіб про зміну свого місцезнаходження, а поштова кореспонденція в т.ч. і про призначення справи до розгляду по суті на 23.03.2020р., повернулася на адресу суду у зв`язку з його відсутністю за юридичною адресою, відповідач, в силу норм ст. 242 ГПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Більше того, з огляду на факт отримання відповідачем 22.01.2020р. ухвали суду від 18.12.2019р. (яка в подальшому ним була повернута на адресу суду), ТОВ «Оптімус+» достеменно стало відомо про існування судового провадження у справі № 914/2150/18.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 4 ЗУ «Про доступ до судових рішень», судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Дізнавшись 22.01.2020р. про існування даного спору на стадії підготовчого провадження, відповідач, в силу приписів ч. 1-3 ст. 4 ЗУ «Про доступ до судових рішень» міг ознайомитися з іншими ухвалами суду котрими призначався час та місце розгляду справи.

При цьому, суд звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» (Case of Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007, та «Трух проти України» (ухвала) (Trukh v. Ukraine (dec.), заява № 50966/99, від 14.10.2003).

З приводу третьої особи - приватного нотаріуса Корпало Галини Василівни, то кореспонденція суду, яка направлялася на її адресу поверталася суду із зазначенням причин невручення такої «За закінченням встановленого строку зберігання». Відтак, враховуючи викладене, вона теж вважається належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Позиція позивача.

Викладена позивачем в позовній заяві, письмових поясненнях до позовної заяви та заяві про зміну предмета позову позиція зводиться до наступного.

27.12.2013р. між ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ» (правонаступником якого є ПАТ «БГ БАНК») та ТОВ «Оптімус+» було укладено Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г. В., зареєстрований у реєстрі за № 5281, згідно з умовами якого позивач передав у власність відповідача належні йому на праві власності нежитлові приміщення, загальною площею 4571,2 кв. м, що розташовані у м. Львові на вул. Героїв УПА, будинок №73. Згідно з п. 1.4. Договору, сторони домовились, що погоджена сторонами загальна вартість продажу нежитлових приміщень складає 2870000,00 грн., які покупець зобов`язується оплатити продавцю на його рахунок.

27.11.2014р. прийнято рішення виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 131 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БГ Банк». Постановою Правління Національного банку України від 26.02.2015р. №134 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «БГ БАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.02.2015р. № 43 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БГ Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «БГ БАНК». В подальшому строки здійснення ліквідації ПАТ «БГ Банк» продовжено до 26.02.2019р.

06.09.2018р. ПАТ «БГ БАНК» направило на адресу відповідача повідомлення про нікчемність Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013р. на підставі пунктів 1, 2, 3 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та вимагало повернути нежитлове приміщення, загальною площею 4571,2 кв. м. протягом семи днів з дня отримання повідомлення.

Як зазначає позивач, Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013р. є нікчемним, оскільки:

1) Він суперечить вимогам п. 1 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так як банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Безоплатність відчуження майна полягала в тому, що відчуження відбулося до моменту здійснення відповідачем будь-яких платежів за Договором купівлі-продажу, а також до моменту укладення нотаріально посвідченого Акту приймання-передачі нежитлових приміщень, оформлених відповідно до п. 2.4 та п. 4.2 Договору.

Відмова банку від власних майнових вимог полягала в тому, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується та обставина, що згідно звіту про незалежну оцінку від 10.12.2012р. та балансової вартості спірного нежитлового приміщення, загальною площею 4571,2 кв.м. станом на 01.12.2013р., його вартість становила 16081200,00 грн. Враховуючи те, що облік балансової вартості нерухомого майна не підлягає державній реєстрації, власник нерухомого майна може вчиняти дії щодо припинення визнання справедливої/ринкової вартості такого активу шляхом її зменшення лише на підставі власних розпорядчих документів без будь-яких відображень таких дій в державних реєстрах. А тому, в результаті вчинення одностороннього правочину щодо зменшення балансової вартості нерухомого майна та подальшого укладення Договору купівлі-продажу за ціною майна в сумі 2391666,67 грн. без ПДВ, банк фактично відмовився від власних майнових вимог в розмірі 13689533,33 грн. без ПДВ.

2) Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013р. суперечить вимогам п. 2 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним і виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Як зазначає позивач, дана обставина доводиться тим, що відповідно до умов нікчемного Договору купівлі-продажу банк взяв на себе зобов`язання передати право власності на нерухоме майно за значно заниженою вартістю, а також взяв на себе зобов`язання передати право власності на нерухоме мано до моменту здійснення його оплати. Таким чином, продаж активу не за ринковою вартістю і як наслідок, недоотримання банком коштів щонайменше в розмірі 13689533,33 грн. призвело до неможливості виконання банком його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами, загальних розмір котрих склав ,63 грн.

3) Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013р. суперечить вимогам п. 3 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки банк здійснив відчуження майна за цінами нижчими від звичайних (оплата за котре на 20 і більше відсотків відрізняється від вартості майна, отриманого банком).

Як зазначає позивач, в контексті п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону звичайною ціною є ціна/вартість, за якою банк набув свого часу у власність певне майно. Саме з вказаною ціною повинне бути здійснене порівняння щодо наявності ознак відрізнення оплати на 20 відсотків і більше.

Відповідно до даних первісного бухгалтерського обліку банку нежитлові приміщення загальною площею 4571,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73 набуто у власність банку 26.08.2009р. в результаті звернення стягнення на заставне майно на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Стоцком Т.Л. та поставлено на балансовий облік 26.02.2010р. на підставі протоколу Спостережної ради Банку від 24.02.2010р. та акту від 26.02.2010р. за вартістю 16045886,00 грн. На підставі звіту про незалежну оцінку від 10.12.2012р., 28.12.2012р. здійснено дооцінку об`єкту нерухомості до справедливої вартості на суму 35314,00 грн., а також 28.12.2012р. вказаний об`єкт нерухомості переведено до групи інвестиційної нерухомості балансовою вартістю 16081200,00 грн.

Крім цього, відповідно до Висновку про вартість майна від 29.01.2020р., ринкова вартість нежитлових приміщень загальною площею 4571,2 кв.м., станом на 27.12.2013р., складала 10184000,00 грн. без урахування ПДВ. Також, згідно висновку про вартість майна від 01.11.2018р. загальна вартість майнових прав на спірні нежитлові приміщення складає 20920000,00 грн. без урахування ПДВ.

Наведені обставини та висновки оцінювачів, на думку позивача, свідчать про обгрунтованість та підставність тверджень про фактичне відчуження банком власного майна за цінами, що більш ніж на 20% відрізняються від звичайних цін.

З огляду на те, що відповідач в добровільному порядку не здійснив дій щодо повернення нежитлових приміщень загальною площею 4571,2 кв.м., отриманих ним на підставі нікчемного правочину, позивач просить суд в примусового порядку застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та повернути ці приміщення шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 9623076 від 27.12.2013р. та запису про проведену державну реєстрацію права власності номер запису: 4111803 від 27.12.2013р. щодо зміни власника нерухомого майна - нежитлових приміщень загальною площею 4 571,2 кв.м., що розташовані за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Героїв УПА, будинок 73, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Крім цього в процесі розгляду справи щодо спірного нерухомого майна вчинялися реєстраційні дії внаслідок котрих відбулася фактична зміна індексного номеру рішення про державну реєстрацію права власності відповідача на спірне нерухоме майно та дати такого рішення, а також зміна номеру запису про державну реєстрацію права власності та дати такого запису. Водночас, підстава для таких записів в Державному реєстрі залишилася без змін - нікчемний Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013р.

А тому, позивач також просить:

- скасувати всі послідуючі/пов`язані рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме: індексний № 50879952 від 29.01.2020р. та індексний № 51284819 від 24.02.2020р.;

- скасувати всі послідуючі/пов`язані записи про Державну реєстрацію прав та їх обмежень, а саме номер запису: 35249658 від 29.01.2020р. та номер запису: 35627627 від 24.02.2020р., з одночасним визнанням (поновленням запису про державну реєстрацію права власності номер запису: 4108213 від 27.12.2013р. про право власності на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 01) права власності за ТОВ «МАНІ ФЛОУ» (вул. Лейпцизька, 3-А, вхід «Б», офіс 8, м. Київ, 01015; ).

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Позиція третьої особи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору своїх пояснень на позовну заяву не подала.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

27.12.2013р. між ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ» (правонаступником якого є ПАТ «БГ БАНК» (далі - Банк, Продавець)) та ТОВ «Оптімус+» (далі - Відповідач, Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень (надалі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В., зареєстрований у реєстрі за № 5281, згідно з умовами якого позивач передав у власність відповідача належні йому на праві власності нежитлові приміщення, загальною площею 4571,2 кв. м., що розташовані у м. Львові по вул. Героїв УПА (колишня вулиця І. Тургенєва), будинок №73 (Т. 1 а.с. 35-37).

Відповідно до пункту 1.2 Договору нежитлові приміщення належать продавцю на праві власності на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.08.2009р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т. Л., зареєстрованого в реєстрі за №1913.

Державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості за продавцем в реєстрі прав власності на нерухоме майно проведено за індексним номером 14049688 від 28.08.2009р.

Відповідно до п. 1.4. Договору, загальна вартість нежитлового приміщення, згідно Довідки про балансову вартість об`єкта нерухомого майна №25-1900, виданої продавцем 26.12.2013р., становить 2390180,00 грн без ПДВ.

Згідно з п. 1.4., п. 1.4.1. Договору, Сторони домовились, що погоджена Сторонами загальна вартість продажу нежитлових приміщень складає 2391666,67 грн., окрім того ПДВ 20% - 478333,33 грн, разом з ПДВ - 2870000,00 грн. Покупець зобов`язується оплатити продавцю 160000,00 грн., в т. ч. 26666,67 грн. ПДВ в день підписання цього Договору, а 2710000,00 грн. в тому числі 451666,66 грн. ПДВ до 30.12.2013р., шляхом їх сплати на рахунок продавця № 373948002, відкритий у ПАТ "БАНК ПЕРШИЙ" м. Київ, Код , код Банку: (МФО) 320995.

Відповідно до п. 1.5. Договору правові наслідки укриття розміру дійсної продажної ціни відчужуваного майна продавцеві та покупцеві нотаріусом роз`яснено.

Згідно з п. 6.11., п. 6.12. Договору право власності на нежитлові приміщення виникає у покупця відповідно до ст. ст. 182, 334 ЦК України з дня державної реєстрації права власності на нього в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, але не раніше повної сплати покупцем продавцю суми загальної вартості продажу нежитлових приміщень, встановленої в п. 1.4. Договору. Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками продавця і покупця та нотаріального посвідчення.

Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 27.12.2013р. проведено державну реєстрацію права власності за відповідачем згідно Договору від 27.12.2013р. (Т.3 а.с.70-71).

27.11.2014р. Правлінням Національного банку України прийнято постанову №745 «Про віднесення ПАТ «БГ Банк» до категорії неплатоспроможних» (Т.3 а.с. 52-53).

Крім цього, 27.11.2014р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 131 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БГ Банк» (Т.3 а.с. 54).

26.02.2015р. Правлінням Національного банку України прийнято постанову №134 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «БГ БАНК» (Т.3 а.с.55).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №43 від 27.02.2015р. розпочато процедуру ліквідації ПАТ «БГ Банк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб (Т.3 а.с.56).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 146 від 11.02.2016 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «БГ БАНК» та делегування повноважень ліквідатора» продовжено строки здійснення ліквідації ПАТ «БГ Банк» на два роки до 26.02.2018р. включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2214 від 31.05.2017р. «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «БГ БАНК» відкликано всі повноваження у Новікової М.М. та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» Луньо Іллю Вікторовича, якому делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «БГ Банк» (Т.3 а.с.57).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №305 від 01.02.2018р. продовжено строк ліквідації ПАТ «БГ БАНК» до 26.02.2019р. (Т.3 а.с.58).

06.09.2018р. Комісією з перевірки договорів (інших правочинів) ПАТ «БГ Банк» складено Акт №1, згідно котрого комісія рекомендувала Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» на підставі статей 203, 215, 216 ЦК України та пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визнати нікчемним Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013р., укладений між ПАТ «Банк Перший», повним правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «Оптімус+», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В., який зареєстровано в реєстрі за №5281, а також вчинити подальші дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів шляхом витребування (повернення) майна банку, переданого за вказаним договором (Т.3 а.с.66-69).

06.09.2018р. ліквідатор ПАТ «БГ Банк» визнав нікчемним Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013р., що підтверджується Наказом №30 від 06.09.2018р. (Т.3 а.с.85).

В цей же день (06.09.2018р.) було направлено відповідачу та третій особі повідомлення про нікчемність правочину, відповідно до яких Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів вимагала від відповідача протягом семи днів з дати отримання цього повідомлення повернути банку нежитлові приміщення загальною площею 4571,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73, а від третьої особи - внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав, внесеного на підставі нікчемного Договору від 27.12.2013р. та поновлення запису про право власності ПАТ «БГ Банк» на вказані нежитлові приміщення. Повідомлення про нікчемність правочину та докази їх направлення знаходяться в матеріалах справи (Т.3 а.с. 86-94).

Враховуючи те, що викладені в повідомленнях про нікчемність правочину вимоги в добровільному порядку виконані не були, нежитлові приміщення не були повернуті і право власності банку в Державному реєстрі не було поновлено, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від імені ПАТ «БГ Банк» звернулася з даним позовом до суду.

Разом з тим, 22.11.2019р. між ПАТ «БГ Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів та ТОВ «МАНІ ФЛОУ» було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності №11/2019-4 від 22.11.2019р., згідно котрого банк (продавець) передав у власність ТОВ «МАНІ ФЛОУ» (покупця) майнові права/право власності на нерухоме майно, що виникне в майбутньому на об`єкти нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 4571,2 кв.м. (нежитлові приміщення 1-го, 2-го, 3-го та 4-го поверхів чотириповерхової будівлі), що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА (колишня І . Тургенєва), буд. 73, право власності на яке виникло у продавця у результаті звернення стягнення на заставлене майно на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Львівського МНО Стоцком Т.Л., зареєстрованого в реєстрі за №1913, право власності продавця було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.08.2009 (перелік документів зазначено в додатку №1) та було припинено на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013р., укладеного між ПАТ «Банк Перший» (правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк») та ТОВ «Оптімус+», посвідчений приватним нотаріусом Львівського МНО Корпало Г.В., зареєстрованого в реєстрі №5282 (перелік документів зазначено в додатку №1) (який у відповідності до положень ЗУ «Про систему гарантування вкладів» є нікчемним та який в силу закону не породжує жодних правових наслідків, крім ти, що пов`язані з його недійсністю), які є відмінними від права власності та які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому (Т. 2 а.с. 146-149).

Відповідно до пунктів 1.4 та 1.5 Договору купівлі-продажу майнових прав до покупця переходять всі цивільні права та обов`язки продавця за майновими правами в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. За умови задоволення позовних вимог у справі №914/2150/18 та фактичного виконання судового рішення у справі №914/2150/18, даний Договір є самостійною підставою в розумінні ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст. ст. 182, 657 ЦК України для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, майнові права на яке являється предметом цього Договору.

У п. 1.6. Договору від 22.11.2019р. сторонами визначено, що він є підставою для заміни продавця у наявних судових процесах та/чи наявних виконавчих провадженнях, в т.ч. у справі №914/2150/18.

З огляду на викладене, ухвалою суду від 18.12.2019р. у даній справі замінено позивача - ПАТ «БГ Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб його правонаступником - ТОВ «МАНІ ФЛОУ».

Також, 17.01.2020р. суд частково задовольнив заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, а саме заборонив відповідачу та державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна - нежитлових приміщень загальною площею 4571,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, буд. 73 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Разом з тим, не зважаючи на факт постановлення ухвали від 17.01.2020р. та її реєстрації 27.01.2020р. в базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо спірних нежитлових приміщень вчинялися реєстраційні дії, а саме: 29.01.2020р. було вчинено запис про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «Бррент», однак 24.02.2020р. державним реєстратором було видалено цей запис.

Таким чином, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №204999840 від 23.03.2020р. відповідач надалі є власником нежитлових приміщень загальною площею 4571,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, буд. 73, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01. Підставою виникнення в нього права власності є Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013р.

ОЦІНКА СУДУ.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою (ч. 5 ст. 216 ЦК України).

Спір у справі, яка розглядається, пов`язаний з процедурою визнання ПАТ «БГ Банк» неплатоспроможним та його ліквідацією в порядку Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

За змістом ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд (уповноважена особа) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Положеннями ч. 3 ст. 38 цього Закону передбачено підстави, що свідчать про нікчемність правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку. За результатами перевірки, здійсненої відповідно до зазначеної норми, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема, від 11.04.2018р. у справі № 910/12294/16, від 04.06.2019р. у справі № 916/3156/17 наголосила, що відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі ч. 2 ст. 215 ЦК України і ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Наслідки нікчемності правочину, у тому числі обов`язок повернути все одержане за нікчемним договором (правочином), також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Крім цього, у постанові від 04.06.2019р. у справі №916/3156/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 16.10.2019р., направляючи дану справу на новий розгляд, дав обов`язкові до виконання вказівки дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи та всі зібрані у справі докази в їх сукупності, оскільки при первісному розгляді справи суд першої інстанції обмежився тим, що відповідач є добросовісним набувачем спірного майна, втім не перевірив доводів позивача з огляду на норми про нечинність правочинів, встановлені спеціальним законом - ЗУ «Про гарантування вкладів фізичних осіб», а суд апеляційної інстанції, не з`ясувавши обставин набуття відповідачем спірного майна та не перевіривши доводів позивача дійшов висновку про неналежний спосіб захисту.

Виконуючи дану вказівку суду касаційної інстанції, місцевий суд зазначає таке.

Як вбачається з позовної заяви та надісланих повідомлень про нікчемність правочину, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів вважає Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013р. нікчемним в силу положень пунктів 1, 2, 3 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки:

- банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

- банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

- банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Обставини, якими позивач обгрунтовує нікчемність Договору купівлі-продажу від 27.12.2013р. зводяться до того, що внаслідок неправомірної уцінки (більш ніж на 85%) вартості нежитлових приміщень, загальною площею 4571,2 кв. м., що розташовані у м. Львові по вул. Героїв УПА, 73, які знаходилися на балансі ПАТ «БГ Банк», останнім було продано вказане нерухоме майно за ціною 2391666,67 грн. без ПДВ, що є значно нижчою за ринкову ціну. Внаслідок продажу приміщень не за ринковою вартістю, банк недоотримав кошти щонайменше в розмірі 13689533,33 грн., що призвело до неможливості виконання банком його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами, загальних розмір котрих склав ,63 грн. Крім цього, в результаті вчинення одностороннього правочину щодо зменшення балансової вартості нерухомого майна та подальшого укладення Договору купівлі-продажу за ціною майна в сумі 2391666,67 грн. без ПДВ, банк фактично відмовився від власних майнових вимог в розмірі 13689533,33 грн. без ПДВ. Також, оскільки відчуження майна відбулося до моменту здійснення відповідачем будь-яких платежів за Договором купівлі-продажу, а також до моменту укладення нотаріально посвідченого Акту приймання-передачі нежитлових приміщень, оформлених відповідно до п. 2.4 та п. 4.2 Договору, позивач вважає, що банк безоплатно відчужив його відповідачу.

При оцінці наведених доводів позивача суд зазначає, що станом на момент укладення Договору купівлі-продажу нерухомих приміщень від 27.12.2013р. положення ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про гарантування вкладів фізичних осіб» у наведеній позивачем редакції не існували. Чинна на час укладення договору редакція ст. 38 Закону передбачала підстави нікчемності правочинів в частині другій цієї статті, а не третій. І такі підстави нікчемності, як безоплатне відчуження банком майна та відмова від власних майнових вимог, а також взяття банком на себе зобов`язань, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, не було передбачено чинним на той час законодавством.

Разом з тим, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін.

При цьому суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019р. у справі № 924/1473/15).

Також, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.12.2019р. у справі № 917/1739/17 самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Враховуючи наведене, не зважаючи на факт посилання позивачем в позовній заяві, письмових поясненнях до неї, а також заяві про визнання правочину нікчемним на норми пунктів 1, 2, 3 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про гарантування вкладів фізичних осіб», при вирішенні даної справи суд самостійно і з огляду на викладені позивачем обставини буде керуватися положеннями ст. 38 цього Закону, які визначали підстави нікчемності правочинів станом на момент укладення Договору купівлі-продажу від 27.12.2013р.

Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про гарантування вкладів фізичних осіб» нікчемними є договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи (Т.3 а.с. 70-73, 76-83) відповідно до даних первісного бухгалтерського обліку та даних АБС Б2, нежитлові приміщення загальною площею 4571,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73 було набуто у власність банком 26.08.2009р. в результаті звернення стягнення на заставлене майно на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Право власності банку було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та вказане майно поставлено на балансовий облік 26.02.2010р. за вартістю 16045886,00 грн. З виписки по особовим рахункам прослідковується, що на підставі звіту про незалежну оцінку від 10.12.2012р. (позивачем звіт не долучено до матеріалів справи, оскільки строк зберігання такого закінчився до моменту подання позовної заяви), 28.12.2012р. здійснено дооцінку об`єкту нерухомості на суму 35314,00 грн. та вказаний об`єкт переведено до групи інвестиційної нерухомості балансовою вартістю 16081200,00 грн.

Водночас, відповідно до Протоколу позачергового засідання ПАТ «Банк Перший» №86/1 від 20.12.2013р. (Т.3 ас.76-82) було прийняте рішення про уцінку нежитлових приміщень загальною площею 4571,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73 на 13691020,00 грн., тобто на 85% від балансової вартості майна.

Згідно Протоколу позачергового засідання ПАТ «Банк Перший» №87 від 23.12.2013р. (Т.3 а.с.83) надано згоду на укладення з ТОВ «Оптімус+» Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень за ціною 2391666,67 грн., окрім того ПДВ 20% - 478333,33 грн, разом з ПДВ - 2870000,00 грн. Як вже зазначалося, сам договір на вказаних умовах було укладено 27.12.2013р.

Таким чином, в результаті продажу об`єкту нерухомості його вартість склала 2391666,67 грн. без ПДВ, тобто 523,20 грн. за 1 кв.м., або 65,48 доларів США за 1 кв.м. відповідно (курс долара складав 7,9930 грн. за 1 долар США).

При цьому, як вбачається зі Звіту про оцінку майна (Т.3 а.с. 141-245) ринкова вартість нежитлових приміщень загальною площею 4571,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73, станом на 27.12.2013р. (дату їх продажу), становила 10184000,00 грн., без урахування ПДВ.

В матеріалах справи міститься також і звіт про оцінку майнових прав на вказані нежитлові приміщення станом на 01.11.2018 року (Т. 3 а.с. 96-134) відповідно до котрого вартість майна становить 20920000,00 грн. без урахування ПДВ.

Відтак, з наведеного вбачається, що за Договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013р. нерухоме майно було відчужене за ціною, яка становила лише 23,48% від ринкової вартості цього майна (2391666,67 грн. х 100% : 10184000,00 грн.). А тому суд доходить висновку, що продаж нежитлових приміщень загальною площею 4571,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73 за ціною нижчою на 76,52% від їх ринкової вартості є таким, що здійснюється на умовах значно гірших за звичайні ринкові ціни. З огляду на це, в силу приписів п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, котра існувала станом на момент укладення договору), Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013р. є нікчемним.

Як встановлено судом 06.09.2018р. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів було направлено відповідачу та третій особі повідомлення про нікчемність правочину.

Положеннями ч. 5 ст. 38 ЗУ «Про гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, станом на момент направлення повідомлень) передбачено, що у разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16 зазначено, що таке майно (кошти) може бути повернуто або добровільно, або у примусовому порядку на підставі судового рішення. Щоб застосувати наслідки нікчемного правочину, Банк як сторона такого правочину повинен звернутися з відповідним позовом до суду.

З приводу обраного позивачем способу захисту щодо повернення спірного нерухомого майна, суд зазначає таке.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Оскільки, відповідно до ст. 16 ЦК України порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту, тому суд при вирішенні спору має надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, чи відповідає правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018р. у справі № 925/1265/16, від 12.12.2018р. у справі № 570/3439/16-ц, від 27.11.2018р. у справі № 905/2260/17.

В даній справі позивач обрав спосіб захисту свого порушеного права шляхом пред`явлення позову про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.12.2013р. та всі послідуючі/пов`язані рішення від 29.01.2020р. та 24.02.2020р., а також шляхом скасування державної реєстрації права власності за записом від 27.12.2013р. та всіма послідуючими/пов`язаними записами від 29.01.2020р., з одночасним визнанням (поновлення) за позивачем його права власності на спірне нерухоме майно.

Як вже зазначалося вище, незважаючи на факт вчинення реєстраційних дій від 29.01.2020р. та 24.02.2020р., відповідач надалі є власником нежитлових приміщень загальною площею 4571,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, буд. 73, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01. Підставою виникнення в нього права власності є Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013р., який є нікчемним. Водночас внаслідок вчинення реєстраційних дій відбулася фактична зміна індексного номеру рішення про державну реєстрацію права власності відповідача на спірне нерухоме майно та дати такого рішення, а також зміна номеру запису про державну реєстрацію права власності та дати такого запису.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

З огляду на це, обрання позивачем пособу захисту своїх прав, який за своїм характером є реституцією, є належним та ефективним способом, котрий передбачено ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки у разі задоволення позову за згаданими вимогами позивача вносяться зміни до відомостей у Державному реєстрі речових прав щодо власника спірних нежитлових приміщень.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню повністю, оскільки позивачем належними доказами доведено обставини нікчемності Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013р. Відповідачем вказаних обставин не спростовано.

В даній справі, ухвалами суду від 17.01.2020р. та 26.02.2020р. вживалися заходи забезпечення позову, а саме заборона вчинення реєстраційних дій щодо спірного нерухомого майна, а також накладення арешту на це майно.

Відповідно до ч. 7 ст. 145 ГПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що після набрання законної сили даного рішення, учасники справи можуть звернутися до суду з клопотанням про дострокове скасування заходів забезпечення позову, вжитих згідно ухвал суду від 17.01.2020р. та 26.02.2020р. у справі № 914/2150/18.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку зі скасуванням Верховних Судом постанови Західного апеляційного господарського суду від 25.06.2019р. і рішення Господарського суду Львівської області від 18.03.2019р. у справі №914/2150/18 та передачею справи на новий розгляд, розподіл судового збору у справі здійснює Господарський суд Львівської області, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Враховуючи задоволення судом заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 14044,00 грн. судового збору (3534,00 грн. судового збору за подання позовної заяви + 10510,00 грн. за подання заяви про зміну предмета позову), 5301,00 грн. судового збору, сплаченого за перегляд судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції, 7068,00 грн. судового збору, сплаченого за перегляд судом касаційної інстанції рішення місцевого суду та постанови суду апеляційної інстанції, всього 26413,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 42, 50, 123, 129, 222, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 9623076 від 27.12.2013р. щодо нежитлових приміщень загальною площею 4571,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, будинок 73, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 та всі послідуючі/пов`язані рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме: індексний № 50879952 від 29.01.2020р. та індексний № 51284819 від 24.02.2020р.

3. Скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ «Оптімус+» на нежитлові приміщення загальною площею 4571,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, будинок 73, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису: 4111803 від 27.12.2013р. та всі послідуючі/пов`язані записи, а саме номер запису: 35249658 від 29.01.2020р. та номер запису: 35627627 від 24.02.2020р., з одночасним визнанням (поновленням запису про державну реєстрацію права власності номер запису: 4108213 від 27.12.2013р. про право власності на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 01) права власності за ТОВ «МАНІ ФЛОУ» (вул. Лейпцизька, 3-А, вхід «Б», офіс 8, м. Київ, 01015; ).

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімус+» (61052, м. Харків, вул. Карла Маркса, буд. 32; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 3А, вхід «Б», поверх 3, офіс 8; ) 26413,00 грн. судового збору.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 26.03.2020р.

Суддя Крупник Р.В.