РІШЕННЯ

Іменем України

06 квітня 2020 року м. Чернігівсправа №927/148/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша Чернігівська торгова компанія", , вул. Льотна, 25-Б, м. Чернігів, 14033

відповідач: Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз",

, вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021

предмет спору: про стягнення 245712,97 грн

Учасники справи не викликались.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Перша Чернігівська торгова компанія" подано позов до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" про стягнення 245712,97 грн заборгованості, з яких 242557,17 грн боргу та 3155,80 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №13А140-8491-19 від 19 червня 2019 року.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3, п.8 ч.4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує ціну позову. У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 02 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та всіх доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі; позивачу встановлено строк протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов для подачі до суду відповіді на відзив з одночасним надсиланням копії відповіді на відзив та доданих до неї доказів відповідачу; відповідачу встановлено строк протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечення на відповідь позивача на відзив з одночасним надсиланням його копії разом з доданими до нього документами позивачу.

Про отримання позивачем 03 березня 2020 року ухвали господарського суду від 02 березня 2020 року свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи.

Про отримання відповідачем 03 березня 2020 року ухвали господарського суду від 02 березня 2020 року свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи.

05 березня 2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив стосовно позовних вимог в повному обсязі, зокрема, зазначив, що відповідно до наданих до позовної заяви позивачем документів вбачається, що видаткові накладні, видані ТОВ «Перша Чернігівська торгова компанія» за довіреністю (без номера та дати) підписані ОСОБА_2, тому вважає, що видаткові накладні підписані неуповноваженим представником, якому АТ «Чернігівгаз» не видавало довіреності та не уповноважувало на отримання будь-яких матеріальних цінностей, у зв`язку з чим, згідно умов договору у АТ «Чернігівгаз» строк для здійснення оплати не настав. Крім того, відповідач зазначив, що у зв`язку з викладеним вище, поставка товару згідно укладеного між позивачем та відповідачем договору поставки №13А140-8491-19 від 19 червня 2019 року не відбулась, а тому у позивача відсутні будь-які правові підстави вимагати від відповідача оплати коштів по договору поставки №13А140-8491-19 від 19 червня 2019 року та нараховувати 3% річних за прострочення оплати.

13 березня 2020 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погодився з наведеними відповідачем у відзиві на позовну заяву запереченнями. Зокрема зазначив, що окрім спірних видаткових накладних по яким за АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз» існує заборгованість за отриманий товар, так само за підписом ОСОБА_2 відповідачем було отримано товар за договором №13А140-8491-19 від 19 червня 2019 року та здійснено його оплату, при тому, що такі видаткові накладні, як і спірні, містять крім підпису ОСОБА_2 . печатку АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз». На виконання умов договору за видатковими накладними відповідачу було виставлено рахунки на оплату товару. Так, за отриманий товар відповідачем перераховано позивачу грошові кошти платіжними дорученнями: №4946 від 09.09.2019 на суму 30899,54 грн; №5306 від 25.09.2019 на суму 3150,00грн; №4701 від 30.08.2019 на суму 3000,00грн; №5645 від 09.10.2019 на суму 89933,48грн; №5641 від 09.10.2019 на суму 3843,24грн; №5379 від 25.09.2019 на суму 7020,00 грн; №5392 від 25.09.2019 на суму 104882,40грн; №5401 від 25.09.2019 на суму 1620,00грн; №5397 від 25.09.2019 на суму 633,60грн; №5389 від 25.09.2019 на суму 24222,70 грн; №4687 від 30.08.2019 на суму 423,12грн; №4666 від 30.08.2019 на суму 730,00грн; №4669 від 30.08.2019 на суму 940,08грн; №5378 від 25.09.2019 на суму 1705,93грн; №5390 від 25.09.2019 на суму 6130,43грн; №5391 від 25.09.2019 на суму 2148,12грн; №5380 від 25.09.2019 на суму 2841,44грн; №5258 від 13.09.2019 на суму 9731, 96 грн; №5639 від 09.10.2019 на суму 16762,88грн; №5638 від 09.10.2019 на суму 314,82 грн; №5646 від 09.10.2019 на суму 55561,79грн; №5643 від 09.10.2019 на суму 4498,99 грн; №5651 від 09.10.2019 на суму 1004,11 грн. Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву стверджує, що здійснюючи оплату за тотожно оформленими накладними, за підписом ОСОБА_2, відповідач не заперечував щодо отримання ним товару та щодо повноважень власного працівника та здійснював таку оплату у передбачених договором №13А140-8491-19 від 19 червня 2019 року порядку і строки. До відповіді на відзив позивачем додані, зокрема, копії видаткових накладних, рахунків на оплату та зазначених вище платіжних доручень.

17 березня 2020 року на адресу суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач не погодився з доводами викладеними позивачем у відповіді на відзив. Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач, зокрема, посилається на пункт 2.2. укладеного між сторонами договору, у відповідності до якого покупець здійснює оплату за кожну партію одержаного товару згідно наданого постачальником рахунка-фактури протягом 30 банківських днів з дня одержання відповідної партії товару покупцем. Також, відповідач посилається на пункт 3.13 договору, згідно якого одержання (прийняття) товару покупцем підтверджується підписаною уповноваженим представником покупця видатковою накладною та разом з цим стверджує, що видаткові накладні підписані неуповноваженим представником, якому відповідач не видавав довіреності та не уповноважував його на отримання товару і на його думку строк для здійснення оплати не настав.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд встановив:

19 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Перша Чернігівська торгова компанія" (постачальник) та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" (покупець) було укладено договір поставки №13АІ40-8491-19.

За умовами вказаного договору постачальник зобов`язується передати у встановлений строк (строки) труби сталеві електрозварні (товар) у власність покупця для використання його у господарській діяльності, а Покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього визначену у відповідності до умов договору суму коштів /п. 1.1. договору/.

У відповідності до пункту 2.2. договору, покупець здійснює оплату за кожну партію одержаного товару згідно наданого постачальником рахунка-фактури у безготівковій формі на вказаний у договорі рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дня одержання відповідної партії товару покупцем.

Постачальник зобов`язаний надати рахунок-фактуру разом з іншими документами на товар, відповідно до п.3.4. договору, якщо інше не погоджено сторонами /п.2.3. договору/.

Разом з товаром Постачальник передає всю документацію на товар (транспортні, товаросупровідні документи, сертифікати відповідності, паспорти виробника, інструкції з експлуатації, накладні, сертифікат про походження - у разі, якщо постачальник є імпортером товару, тощо) /п. 3.4. договору/.

Пунктом 3.7. договору сторони погодили, що приймання товару за кількістю, якістю та комплектністю здійснюється покупцем на підставі товаросупровідних документів, видаткової накладної, сертифікатів відповідності, паспортів виробника, документації на товар, державних стандартів України тощо.

У випадку, якщо в процесі приймання товару, будуть виявлені недостача товару; недоліки/дефекти товару; некомплектність товару; невідповідність фактично поставленого товару умовам договору та/або документації на товар; відсутність та/або неналежне, неповне оформлення документів, передбачених п. 3.4. договору; інші порушення умов Договору, покупець складає відповідний акт про недостачу (недоліки/невідповідність тощо) товару /п.3.9. договору/.

У разі настання зазначених у п.3.9. договору випадків, покупець має право відмовитись від прийняття та оплати або усієї партії поставленого товару, або тієї частини товару, що не відповідає умовам договору /п.3.11 договору/.

Одержання (прийняття) товару покупцем підтверджується оформленою у відповідності до вимог законодавства України та підписаною уповноваженим представником покупця видатковою накладною /п. 3.13. договору/.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Станом на день прийняття рішення доказів розірвання договору або визнання його недійсним суду не надано.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На виконання умов укладеного між сторонами договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 614555,80грн, в підтвердження чого позивачем до позовної заяви додано копії видаткових накладних на загальну суму 614555,80грн, які містяться в матеріалах справи.

Позивачем було виставлено відповідачу рахунки на загальну суму 614555,80грн, які містяться в матеріалах справи.

Будь-яких претензій щодо якості, кількості та комплектності, як товару, так і претензій щодо змісту та комплектності товаросупровідних документів щодо отриманого товару відповідача на адресу позивача не надходило.

Відповідач взяті на себе зобов`язання виконав частково, оплативши частково, але не своєчасно вартість отриманого ним товару. Так, відповідачем перераховано позивачу грошові кошти на загальну суму 371998,63грн, що підтверджується копіями платіжних доручень на загальну суму 371998,63грн, які містяться в матеріалах справи. В результаті чого за відповідачем утворилась заборгованість за отриманий товар у розмірі 242557,17грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем 28 листопада 2019 року було направлено відповідачу лист-попередження про сплату заборгованості у розмірі 242557,17грн в строк до 06 грудня 2019 року, який був отриманий відповідачем 04 грудня 2019 року, про що свідчить відмітка відповідача про отримання листа-попередження 04 грудня 2019 року з печаткою підприємства відповідача на листі-попередженні в матеріалах справи /а.с.13/.

Крім того, 13 грудня 2019 року позивачем було направлено відповідачу претензію про сплату заборгованості у розмірі 242557,17грн та про сплату 11907,64 грн пені та фінансових санкцій. Про направлення відповідачу претензії свідчить копія опису вкладення та повідомлення про вручення 16 грудня 2019 року поштового відправлення відповідачу в матеріалах справи /а.с.14-16/.

Відповіді від відповідача не надійшло. Заборгованість не погашено.

Станом на день подачі позову відповідач заборгованість у розмірі 242557,17грн не сплатив.

Суд не приймає заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та у запереченні на відповідь на відзив стосовно того, що, як стверджує відповідач, видаткові накладні підписані неуповноваженим представником, якому відповідач не видавав довіреності та не уповноважував його на отримання товару, у зв`язку з тим, що відповідач сам визнав існування за ним заборгованості за отриманий ним товар, здійснивши часткову оплату товару.

Суд звертає увагу на те, що всі зазначені вище видаткові накладні посвідчені печаткою товариства, що фіксує факт здійснення господарської операції і підтвердження договірних відносин, що є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Наведені обставини у їх сукупності свідчать про те, що обов`язок відповідача здійснити оплату отриманого ним товару по укладеному з позивачем договору, за накладними зазначеними вище, є документально підтвердженим, що не спростовано відповідачем.

Судом враховано правову позицію, наведену у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року у справі №922/4099/17, від 09 листопада 2018 року у справі №911/3685/17, від 30 січня 2019 року у справі №905/2324/17, від 08 травня 2019 року у справі №910/9078/18, від 21 травня 2019 року у справі №904/6726/17, від 05 червня 2019 року у справі №905/1562/18, від 10 червня 2019 року у справі №911/935/18 та від 11 червня 2019 року у справі №904/2394/18, згідно з якою, з урахуванням конкретних обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, належати, зокрема: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Наведені обставини у їх сукупності свідчать про визнання відповідачем боргу перед позивачем за поставлений товар.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведених обставин, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 242557,17грн заборгованості за отриманий товар є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3155,80 грн 3% річних за період з 08 серпня 2019 року по 09 жовтня 2019 року та з 16 жовтня 2019 року по 17 лютого 2020 року.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, судом встановлено наявність прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого ним товару, дослідивши поданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3155,80 грн 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

За наведених обставин, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст.124 Господарського процесуального кодексу України в позовній заяві було надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, у відповідності до якого витрати на правничу допомогу становлять 15000,00 грн.

Згідно вимог ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Розглянувши вимогу позивача про відшкодування витрат за правничу допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності до ст. 13, 14, 15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність може здійснюватись адвокатом індивідуально, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 123 та статті 126 Господарського процесуального кодексу України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Крім того, відповідно до ст.56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Статтею 58 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Також, слід зазначити, що юридична особа самостійно вирішує питання про вибір свого представника у господарському суді. Держава гарантує такій особі відшкодування судових витрат на юридичні послуги, що надаються лише адвокатом. Витрати юридичної особи на надані їй у господарському судочинстві послуги адвоката відшкодовуються в порядку, встановленому процесуальним законом.

Інтереси позивача у даній справі представляє адвокат Костирко Євгеній Святославович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ЧН №000616 від 25 січня 2019 року).

На підтвердження отримання позивачем правової допомоги надано: договір б/н від 20 лютого 2020 року про надання юридичних послуг, ордер про надання правової допомоги від 20 лютого 2020 року, платіжне доручення №421 від 20 лютого 2020 року на суму 15000,00 грн, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (серія ЧН №000616 від 25 січня 2019 року), акт прийняття-передачі наданих послуг від 20 лютого 2020 року.

Відповідно до ч.3 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до п. 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

У відповідності до ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Позивачем документально підтверджено, що ним було сплачено 15000,00 грн на виконання договору б/н від 20 лютого 2020 року про надання юридичних послуг. Розмір гонорару у відповідності до п. 2.1. договору б/н від 20 лютого 2020 року про надання юридичних послуг становить 15000,00 грн, а саме: 7000,00 грн - підготовка позовної заяви, а також інших процесуальних документів по справі протягом розгляду справи судом першої інстанції та 8000,00 грн - представництво інтересів позивача у даній справі у суді першої інстанції.

Оцінивши витрати з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на підготовку матеріалів як кваліфікований фахівець, суд дійшов висновку, що сума гонорару, яка включила в себе 8000,00 грн за представництво інтересів позивача у даній справі у суді першої інстанції є безпідставною, у зв`язку з тим, що

розгляд даної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судових засідань). Тобто, адвокат Костирко Євгеній Святославович участь у судових засіданнях з розгляду справи в Господарському суді Чернігівської області не брав.

Відповідно до ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява N 19336/04, п. 269) вказав, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає, що понесені позивачем витрати з оплати послуг адвоката, які він просить стягнути з відповідача є необґрунтовано завищеними, а тому розмір відповідних витрат підлягає обмеженню сумою 7000,00 грн.

Судовий збір відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" (, вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша Чернігівська торгова компанія" (, вул. Льотна, 25-Б, м. Чернігів, 14033) 242557,17 грн боргу та 3155,80 грн 3% річних.

3.Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" (, вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша Чернігівська торгова компанія" (, вул. Льотна, 25-Б, м. Чернігів, 14033) 3685,70 грн судового збору, 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

4.Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 06 квітня 2020 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/