ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2020 р. Справа№ 910/6039/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 20.02.2020

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскордія-Київ» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 (повний текст складено 05.11.2019)

у справі № 910/6039/19 (суддя: Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МГ-ТРАНС ОПЕРАТОР»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскордія-Київ»

про стягнення 144 486,52 грн

1. Зміст позовних вимог та заперечень

У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МГ-ТРАНС ОПЕРАТОР» (надалі - ТОВ «МГ-ТРАНС ОПЕРАТОР», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскордія-Київ» (надалі - ТОВ «Діскордія-Київ», відповідач) 144 486,52 грн за договором транспортного експедирування №22/ДЕ-МГО від 10.01.2018.

Позовні вимоги обгрунтовані понесенням позивачем витрат за договором транспортного експедирування №22/ДЕ-МГО від 10.01.2018 в розмірі 144 486,52 грн (5 190,00 доларів США за курсом НБУ на 15 листопада 2018 року), яка складається з: провізних платежів за доставку 6 (шести) вагонів на ст. Талдикорган в розмірі 63 780,08 грн (2 291,00 доларів США за курсом НБУ на 15.11.2018); неустойки за невиробничий пробіг та простій вагонів в розмірі 75 166,40 грн (2 700,00 доларів США за курсом НБУ на 15.11.2018); провізних платежів за доставку 6 (шести) вагонів на станцію навантаження іншого клієнта в розмірі 5 540,04 грн (199,00 доларів США за курсом НБУ на 15.11.2018).

Відповідач у відзиві на позов проти заявлених позовних вимог заперечив, не визнав позовні вимоги в повному обсязі, зокрема з тих підстав, що з матеріалів справи неможливо встановити витрати позивача та його збитки, оскільки єдиними доказами, на які посилається позивач, є договір транспортного експедирування, претензія та платіжне доручення, які в силу норм процесуального кодексу не є належними, допустимими, достовірними та достатніми.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

Між ТОВ «МГ-ТРАНС ОПЕРАТОР» (експедитор) та ТОВ «Діскордія-Київ» (клієнт) укладено договір транспортного експедирування №22/ДЕ-МГО від 10 січня 2018 року (надалі за текстом - договір).

Відповідно до предмету договору, відповідач доручає, а позивач за плату, за дорученням відповідача і за його рахунок, організовує транспортно-експедиційне обслуговування внутрішньо українських, експортно-імпортних і транзитних вантажів відповідача і порожнього транспорту при їх перевезенні по території України та інших країн, відповідно до Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01 липня 2004 року, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06 квітня 1998 року, Правил Угоди про міжнародне вантажне сполучення, міжурядових прикордонних Угод і національного транспортного права країни, по території якої здійснюється перевезення.

Пунктом 2.2.3 договору передбачене зобов`язання відповідача, зокрема забезпечити відправку вантажів в суворій відповідності до погоджених з експедитором строках та обсягах. У випадку надання експедитором рухомого складу, здійснювати за свій рахунок навантаження/вивантаження вагонів упродовж 6 (шести) діб з моменту їх прибуття на станцію навантаження/вивантаження. Протягом вказаного терміну з моменту прибуття вагонів з вантажем на станцію призначення також організовувати за свій рахунок їх очищення всередині і зовні від сміття та залишків вантажу, що перевозиться, зняття додаткового обладнання, в необхідних випадках за вимогою експедитора - промивання та дезінфекцію вагонів. Сприяти у відправці порожніх вагонів зі станції вивантаження у відповідності до інструкцій експедитора.

Згідно з п. 2.2.6 договору, клієнт зобов`язаний при наданні експедитором рухомого складу використовувати вагони для перевезення погоджених з експедитором вантажів і виключно по маршрутах (напрямках), затверджених сторонами в заявках до даного договору. Не допускати без письмової згоди експедитора зміни маршрутів слідування та переадресування вагонів з місць призначення.

Відповідно до п. 4.10 договору у разі анулювання відповідачем своєї заявки на перевезення вантажу або не пред`явлення вантажу до дати перевезення, відповідач відшкодовує позивачу всі документально підтверджені витрати, фактично понесені останнім при виконанні заявки відповідача.

Умовами договору визначено, що перелік послуг, що надаються позивачем, конкретизується і визначається в додатках (заявках та/або протоколах погодження договірної ціни) до цього договору.

Пунктом 6.4 договору передбачено, що відповідач своєчасно надає позивачу заявку на перевезення (відвантаження, переадресування), або іншу дію з вантажем, що є підставою для здійснення позивачем тієї чи іншої дії з вантажем відповідача (в рамках цього договору). Щоб уникнути затримок при відвантаженні вантажу, заявки зазначеної форми можуть бути заповнені відповідачем і передані позивачу за допомогою факсимільного зв`язку або електронною поштою.

З матеріалів справи вбачається, що заявкою від 30.07.2018 року на організацію ТЕО (надалі за текстом - заявка) відповідач просив позивача подати у серпні 2018 року на станцію Талдикорган (код станції 701809) 7 (сім) критих власних вагонів для перевезення вантажу ГНВ 85072000, ЄТСНВ 473017.

Судом встановлено, що позивач, з метою своєчасного та якісного виконання взятих на себе зобов`язань за договором та заявкою, залучив третю особу, - ТОВ «Нортек Компані» (свого підрядника), з проханням подати у серпні 2018 року на станцію Талдикорган (код станції 701809) 7 (сім) критих власних вагонів для перевезення вантажу ГНВ 85072000, ЄТСНВ 473017 (копія договору№02/04-18 від 02.04.2018 та відповідної заявки №1458 від 30.07.2018 з підтвердженням з боку підрядника наявна в матеріалах справи).

У відповідності до умов заявки, позивачем було забезпечено своєчасну подачу на станцію Тілдикорган (код станції 701809) 7 (семи) критих вагонів №№ 28087013, 28825057, 52131703, 52134053, 52134087, 52664018, 52664364 для перевезення вантажу ГНВ 85072000, ЄТСНВ 473017.

Під час знаходження порожніх вагонів на шляху прямування (вагони №№ 52134087, 52134053, 52131703) та після прибуття вагонів на станцію Талдикорган (вагони №№ 52664018, 28825057, 28087013), відповідачем було повідомлено позивача про неможливість відвантаження всієї партії вагонів та про анулювання заявки.

Фактично із 7 (семи) поданих на ст. Талдикорган, КЗХ у відповідності до заявки вагонів, відповідач завантажив та відправив лише один вагон - № 52664364.

Від завантаження решти 6 (шести) вагонів №№ 28087013, 28825057, 52131703, 52134053, 52134087, 52664018 відповідач відмовився та просив вважати заявки недійсними (копії листів відповідача від 16.08.2018 та від 23.08.2018 року).

У зв`язку з непред`явленням відповідачем достатньої кількості вантажу до перевезення та відмовою від завантаження 6 (шести) вагонів, поданих на станцію Талдикорган, КЗХ, підрядником позивача ТОВ «Нортек Компані» було пред`явлено претензію 31/10/2018 на суму 5 190,00 доларів США.

Сума претензії ТОВ «Нортек Компані» до позивача складається з: провізних платежів за доставку 6 (шести) вагонів на ст. Талдикорган - 2 291,00 доларів США; неустойки за невиробничий пробіг та простій вагонів - 2 700,00 доларів США; провізних платежів за доставку 6 (шести) вагонів на станцію навантаження іншого клієнта - 199,00 доларів США.

Позивачем претензійні вимоги ТОВ «Нортек Компані» визнані та задоволені в повному обсязі, що засвідчено в листі-відповіді на претензію від 31.10.2018. Крім того, позивачем відповідно до інвойсу №15375 від 30.09.2018 сплачено 5 190,00 доларів США, про що свідчить платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах №191 від 15.11.2018.

З метою досудового врегулювання спору 30 січня 2019 року позивач, згідно ст. 222 ГК України, звернувся до відповідача з претензією № 1 від 29.01.2019 (вих. № 138) на суму 144486,52 грн, про що свідчить опис вкладення у цінний лист.

Проте, вимоги позивача про відшкодування понесених витрат відповідачем виконані не відшкодовані, у зв`язку з чим виник даний спір.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 у справі №910/6039/19 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскордія-Київ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МГ-ТРАНС ОПЕРАТОР» 144 486,52 грн понесених витрат та 2 167,30 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач свій обов`язок за договором транспортного експедирування №22/ДЕ-МГО від 10.01.2018 виконав належним чином, однак відповідач, за понесені позивачем витрати не розрахувався, а тому позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 144 486,52 грн понесених витрат.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Діскордія-Київ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 у справі №910/6039/19 та ухвалили нове рішення, яким у позові відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Скаржник зазначає, що заявкою 30.07.2018 року на організацію ТЕО відповідач просив позивача подати у серпні 2018 року на станцію Талдикорган 7 (сім) критих власних вагонів для перевезення вантажу ГНВ 85072000, ЄТСНВ 473017.

На виконання вищевказаної заявки скаржник сплатив позивачу 94 045 грн у якості передоплати за послуги, що підтверджується рахунком позивача №14235 від 30.07.2018 року та платіжним дорученням апелянта №12137 від 03.08.2018.

В подальшому, позивач без повідомлення про це відповідача, залучив третю особу - ТOB «Нортек Компані», що підтверджується договором транспортного експедирування №02/04-18 від 02.04.2018, з метою подачі у серпні 2018 року на станцію Талдикорган 7 (семи) критих власних вагонів для перевезення вантажу ГНВ 85072000, ЄТСНВ 473017.

Скаржник зазначає, що вказана третя особа, фактично є пов`язаною особою. ОСОБА_1 є учасником позивача та була засновником та акціонером ТОВ «Нортек Компані». Позивач уклав з нею договір на умовах, що відрізнялись від укладених умов із скаржником та сплатив на користь такої третьої особи суму, не підтверджену документально.

На думку скаржника, позивач уклавши договір №02/04-18 від 02.04.2018 взяв на себе більші зобов`язання за обсягом та відповідальністю ніж ті, що передбачені основним договором, а тому діяв не в інтересах відповідача. Задовольняючи претензію ТОВ «Нортек Компані» позивач діяв від свого імені, а не скаржника.

Крім того, задовольняючи позов, місцевий господарський суд не з`ясував природу збитків.

16 серпня 2018 року, під час знаходження порожніх вагонів на шляху прямування (вагони №№ 52134087. 52134053, 52131703) апелянт направив на адресу позивача лист, у відповідності до п.2.2.7 договору, з проханням переадресувати вагони у зв`язку з неможливістю завантаження вагонів.

Крім того, 23 серпня 2018 року, апелянт направив на адресу позивача лист, яким відмовився від заявки по вагонам №№ 52664018, 28825057. 28087013.

Тобто, за доводами скаржника, відповідач просив позивача саме переадресувати 3 (три) вагони та лише по 3 (трьох) відмовився, а тому стягнення збитків можливе лише по відношенню до трьох вагонів, від перевезення яких відмовився відповідач.

5. Доводи учасників справи щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач проти задоволення скарги заперечив, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі відповідача, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого суду від 15.10.2019 прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Щодо доводів скаржника про залучення ТOB «Нортек Компані» з метою подачі у серпні 2018 року на станцію Талдикорган 7 (семи) критих власних вагонів для перевезення вантажу, без повідомлення про це відповідача, позивач зазначив, що чинне законодавство, що регулює транспортно-експедиторську діяльність не тільки не передбачає обов`язку позивача повідомляти відповідача про залучення третіх осіб для надання останньому транспортно-експедиторських послуг, а й прямо таке право позивача встановлює.

Позивач вважає необґрунтованими посилання скаржника, що умови укладеного договору №02/04-18 від 02.04.2018 з ТOB «Нортек Компані» суттєво відрізняються від умов укладеного договору між позивачем та відповідачем, тобто, на думку скаржника, позивач уклавши вказаний договір взяв на себе більші зобов`язання за обсягом та відповідальністю ніж ті, що передбачені основним договором.

Разом з тим, позивач, звертає увагу суду на те, що положення договору №22/ДЕ-МГО від 10 січня 2018 року та чинного законодавства не містить вимог щодо лімітів відповідальності, яких експедитор повинен дотримуватись при залученні ним третіх осіб до виконання обов`язків за договором транспортного експедирування. При цьому, твердження скаржника про обов`язок позивача узгоджувати з відповідачем вартість транспортування вантажів не є предметом спору та позову у даній справі, а тому не заслуговують на увагу. Предметом позову є відшкодування збитків.

Стосовно доводів скаржника про можливість задоволення позову про стягнення збитків лише щодо трьох вагонів від перевезення яких відповідач відмовився, а інші три були переадресовані, позивач зазначив наступне.

Пунктом у 2.2.7 договору, передбачено обов`язок клієнта у випадку необхідності переадресування вантажу завчасно узгодити з експедитором її можливість електронною поштою або по факсу з вказівкою найменування вантажу, його коду, номерів вагонів, номерів накладних, ваги вантажу в кожному вагоні, станції і дороги первинного призначення, найменування первинного вантажоодержувача, назви нової станції та дороги нового призначення, точного найменування та поштової адреси вантажоодержувача.

Згідно зі статтею 44 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 N 457 (надалі - «Статут залізниць»), залізниця може на заяву відправника, одержувача змінити станцію призначення вантажу, прийнятого до перевезення (переадресувати вантаж), з оплатою витрат за договірним тарифом. За час затримки вагонів (контейнерів) в очікуванні переадресування справляється плата, встановлена згідно із ст. 119 цього Статуту.

Відповідно до статті 1 Правил переадресування вантажів (Розділ 9 Правил перевезення вантажів), переадресуванням визнається зміна станції призначення або разом з нею і одержувача вантажу, яка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 44 Статуту залізниць.

Статтями 2 та 3 Правил переадресування вантажу передбачено, що переадресування вантажу дозволяється посадовою особою Укрзалізниці або її структурного підрозділу, на ім`я якої надається заява. Перелік уповноважених осіб Укрзалізниці та її структурних підрозділів, посадовими обов`язками яких передбачено надання дозволу на переадресування, визначається Укрзалізницею. Заява може надаватися через начальника станції відправлення або станції, на якій буде переадресовуватися вантаж. У цьому разі начальник станції звертається за дозволом на переадресування до відповідного підрозділу Укрзалізниці або її відповідного структурного підрозділу. У заяві вказуються такі дані: найменування вантажу, номери вагона або контейнера і накладної, найменування (прізвище, ім`я та по батькові) відправника, станція і залізниця відправлення, станція і залізниця попереднього призначення, найменування (прізвище, ім`я та по батькові) першого одержувача, станція і залізниця нового призначення, найменування (прізвище, ім`я та по батькові) нового одержувача, індекс негабаритності (для негабаритних вантажів), за якими перевізними документами (новими або первинними) здійснюється переадресування, та станція (переадресування або призначення), на якій сплачуються належні залізниці платежі, пов`язані з переадресуванням, найменування (прізвище, ім`я та по батькові) та код платника. Заява на переадресування може бути надана в електронному вигляді (з накладанням електронного цифрового підпису) за домовленістю сторін.

Позивач звертає увагу суду, що згідно інформації, що містилась в надісланому відповідачем листі від 16.08.2018, скаржник просив переадресувати на шляху прямування вагони №52134087, №52134053, №52131703, що їхали на ст. Талдикорган у зв`язку з неможливістю у відправника відвантажити вантажі за вказаними напрямками та не допустити прибуття зазначених вагонів на ст. Талдикорган для уникнення додаткових витрат.

Отже, на думку позивача, відповідачем навпаки були грубо порушені умови пункту 2.2.7 договору та чинного спеціального законодавства, що регулює спірні відносини, адже не були надані позивачу необхідні для зміни умов перевезення дані, а саме: найменування нового одержувача; станція нового призначення; найменування платника провізних платежів; код платника провізних платежів.

Тобто фактично вказаним листом про переадресування відповідач повідомив позивача про: неможливість контрагента відповідача виконати узгоджені умови перевезення (пред`явити вантаж до перевезення); усунувся від вирішення питання про подальше використання вагонів №52134087, №52134053, №52131703, адже переклав на експедитора тягар необхідності знаходження нового одержувача, станції нового призначення та платника провізних платежів; спробував уникнути відповідальності за наслідки відмови від надання послуг після фактичного їх надання.

Позивач вказує, що такі дії відповідача не лише не дали позивачу правової та фізичної можливості змінити маршрут слідування порожніх вагонів для мінімізації завданих збитків, але й фактично призвели завдання таких збитків.

У відповідності до пункту 4.10 договору у разі анулювання клієнтом своєї заявки на перевезення вантажу (згідно листа відповідача від 23.08.2018) або не пред`явлення вантажу до дати перевезення (про що зазначається в листі від 16.08.2018), клієнт відшкодовує експедитору всі документально підтверджені витрати, фактично понесені останнім при виконанні заявки клієнта.

Визнаючи завдання збитків лише по трьом вагонам, на думку позивача, відповідач необґрунтовано намагається уникнути відповідальності розділяючи поняття анулювання та переадресація. Позивач вказує, що анулювання (відмова від заявки) та лист про переадресування без вказівки необхідних умов (навіть без вказівки назви станції, куди саме необхідно перенаправити вагон) - поняття ідентичні, та за своїми правовими підставами мають однакові юридичні наслідки.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діскордія-Київ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 у справі №910/6039/19 та ухвалили нове рішення, яким у позові відмовити. Також, скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Одночасно, при зверненні з апеляційною скаргою 25.11.2019, апелянтом заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги у даній справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/6039/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. суддів: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскордія-Київ» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 у справі № 910/6039/19 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

До Північного апеляційного господарського суду надійшла заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскордія-Київ» про усунення недоліків з доказами доплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскордія-Київ» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2019, справу призначено до розгляду. При цьому, при вирішенні клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що що строк на апеляційне оскарження пропущено не було, отже відсутні підстави для його поновлення та задоволення відповідного клопотання.

У судове засідання 20.02.2020 з`явилися представники позивача та відповідача

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення місцевого суду від 15.10.2019 у справі №910/6039/19 скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у відзиві на скаргу та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

7. Джерела права й акти їх застосування

Господарський кодекс України

Згідно з ч. 1,2,7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Цивільний кодекс України

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частина перша статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб.

Закон України «Про транспортно-експедиторську діяльність»

Згідно зі ст.1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

Статут залізниць України (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 p. N 457)

Відповідно до ст. 44 Статуту залізниць України, залізниця може на заяву відправника, одержувача змінити станцію призначення вантажу, прийнятого до перевезення (переадресувати вантаж), з оплатою витрат за договірним тарифом. За час затримки вагонів (контейнерів) в очікуванні переадресування справляється плата, встановлена згідно із статтею 119 цього Статуту.

Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС).

Відповідно до § 1. ст. 14 УМВС (зі змінами на 01.07.2019) відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу.

Господарський процесуальний кодекс України.

За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Практика Європейського суду з прав людини як джерело права

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

8. Позиція апеляційного суду

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач свій обов`язок за договором транспортного експедирування №22/ДЕ-МГО від 10 січня 2018 року виконав належним чином та за заявкою відповідача від 30.07.2018, позивач подав у серпні 2018 року на станцію Талдикорган 7 (сім) критих власних вагонів для перевезення вантажу. Однак відповідач, від завантаження 6 (шести) вагонів №№ 28087013, 28825057, 52131703, 52134053, 52134087, 52664018 відмовився та просив вважати заявки недійсними.

У зв`язку з непред`явленням відповідачем достатньої кількості вантажу до перевезення та відмовою від завантаження 6 (шести) вагонів, поданих на станцію Талдикорган, КЗХ, підрядником позивача ТОВ «Нортек Компані» було пред`явлено претензію 31.10.2018 на суму 5 190,00 доларів США.

Позивачем претензійні вимоги ТОВ «Нортек Компані» визнані та задоволені в повному обсязі, що засвідчено в листі-відповіді на претензію від 31.10.2018 та відповідно до інвойсу №15375 від 30.09.2018 сплачено 5 190,00 доларів США, про що свідчить платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах №191 від 15.11.2018.

Щодо залучення позивачем ТОВ «Нортек Компані», на переконання колегії суддів, позивач мав право на залучення третьої особи для надання транспортно-експедиторських послуг, у зв`язку з чим заперечення скаржника в цій частині правомірно відхилені судом першої інстанції.

При цьому, чинним законодавством, що регулює транспортно-експедиторську діяльність не передбачено обов`язку позивача повідомляти відповідача про залучення третіх осіб для надання відповідачу транспортно-експедиторських послуг. Таке право прямо визначено законом, а саме ч.1 ст 923 ЦК України.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання скаржника, що уклавши договір №02/04-18 від 02.04.2018 з ТOB «Нортек Компані», позивач взяв на себе більші зобов`язання за обсягом та відповідальністю ніж ті, що передбачені основним договором №22/ДЕ-МГО від 10 січня 2018 року.

Умови договору №22/ДЕ-МГО від 10 січня 2018 року та положення чинного законодавства не містить вимог щодо лімітів відповідальності, яких експедитор повинен дотримуватись при залученні ним третіх осіб до виконання обов`язків за договором транспортного експедирування.

У зв`язку з тим, що відповідачем було замовлено надання вагонів для перевезення вантажу зі станції Талдикорган (Республіка Казахстан) на станції Російської залізниці, зазначене міжнародне перевезення залізничним транспортом регламентується Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС).

З огляду на те, що позивач не є ані відправником, ані перевізником, ані одержувачем вантажу, а також не є власником наданого рухомого складу колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що у позивача, відсутня була правова можливість здійснити переадресування порожніх вагонів на шляху прямування.

При цьому, відповідно до п.2.2.7 договору №22/ДЕ-МГО транспортного експедирування, відповідач зобов`язаний у випадку необхідності переадресування вантажу завчасно узгодити з експедитором її можливість електронного поштою або по факсу з вказівкою найменування вантажу, його коду, номерів вагонів, номерів накладних, ваги вантажу в кожному вагоні, станції і дороги первинного призначення, найменування первинного вантажоодержувача, назви нової станції та дороги нового призначення; точного найменування та поштової адреси вантажоодержувача. У випадку внесення будь-яких змін до погодженої сторонами заявки або додатку до цього договору експедитор робить перерахунок вартості послуг в односторонньому порядку.

Матеріали справи не містять дій вчинених відповідачем, відповідно до п.2.2.7 договору №22/ДЕ-МГО транспортного експедирування. Такі докази не було надано і до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п. 2.2.8 договору відповідач зобов`язаний, зокрема оплатити вартість послуг експедитора за цим договором та відшкодувати вартість усіх передбачених платежів, у тому числі і по декларуванню, страхової премії, якщо дане перевезення, вантаж або рухомий склад були застраховані, а також відшкодувати всі понесені експедитором документально підтверджені витрати або завдану останньому матеріальну шкоду.

А відповідно до п.4.10 договору у разі анулювання відповідачем своєї заявки на перевезення вантажу або не пред`явлення вантажу до дати перевезення, відповідач відшкодовує позивачу всі документально підтверджені витрати, фактично понесені останнім при виконанні заявки відповідача.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, на підтвердження понесення позивачем витрат суду були надані наступні докази: договір транспортного експедирування № 02/04-18 від 02.04.2018; додаткова угода до договору транспортного експедирування № 02/04-18 від 02.04.2018; транспортна заявка № 1458 від 30.07.2018 з підтвердженням з боку підрядника; листи позивача до ТОВ «Нортек Компані»; претензія ТОВ «Нортек Компані» від 31.10.2018; відповідь на претензію ТОВ «МГ-ТРАНС ОПЕРАТОР» від 05.11.2018; інвойс № 15375 від 30.09.2018 та платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах № 191 від 15.11.2018.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказане платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах № 191 від 15.11.2018, примірник № 0410001, надане до суду в копії з проставленням у верхньому правому куті графічного зображення підпису співробітника банку, графічного зображення печатки банку, накладених за допомогою коректного ЕЦП за ID 51599355, а також відміткою про прийняття документу по системі iBank 2 UA підтверджує витрати, понесені позивачем та є належним і допустимим доказом у справі. Враховуючи вказане, безпідставним є заперечення відповідача щодо відсутності належних доказів понесених позивачем втрат.

Отже, за встановлених обставин справи, за умовами договору, п.п. 2.2.8, 4.10 на переконання колегії суддів, відповідач повинен відшкодувати позивачу суму понесених витрат в розмірі 144 486,52 грн (5 190,00 доларів США за курсом НБУ на 15 листопада 2018 року), яка складається з: провізних платежів за доставку 6 (шести) вагонів на ст. Талдикорган в розмірі 63 780,08 грн (2 291,00 доларів США за курсом НБУ на 15.11.2018); неустойки за невиробничий пробіг та простій вагонів в розмірі 75 166,40 грн (2 700,00 доларів США за курсом НБУ на 15.11.2018); провізних платежів за доставку 6 (шести) вагонів на станцію навантаження іншого клієнта в розмірі 5 540,04 грн (199,00 доларів США за курсом НБУ на 15.11.2018), а тому місцевим господарським судом правомірно задоволено позов у визначеному позивачем розмірі.

Стосовно доводів скаржника про можливість задоволення позову про стягнення збитків лише щодо трьох вагонів від перевезення яких відповідач відмовився, оскільки інші три вагони були переадресовані, колегія суддів вважає необгрунтованим.

Як зазначалось вище, в порушення умов п. 2.2.7 договору та чинного спеціального законодавства, що регулює спірні відносини, відповідачем не були надані позивачу необхідні для зміни умов перевезення дані, а саме: найменування нового одержувача; станція нового призначення; найменування платника провізних платежів; код платника провізних платежів.

На переконання колегії суддів, такі дії відповідача не дали позивачу правової та фізичної можливості змінити маршрут слідування порожніх вагонів для мінімізації збитків, а фактично призвели до завдання таких збитків.

Колегія суддів вважає, що визнаючи завдання збитків лише по трьом вагонам, відповідач необґрунтовано намагається уникнути відповідальності розділяючи поняття анулювання та переадресація. На думку суду, поняття анулювання (відмова від заявки) та лист про переадресування без вказівки необхідних умов (навіть без вказівки назви станції, куди саме необхідно перенаправити вагон) за своїми правовими підставами, саме у даній справі мають однакові юридичні наслідки.

9. Висновки апеляційного суду

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що викладені відповідачем доводи в обґрунтування апеляційної скарги є безпідставними, такими що не відповідають дійсним обставинам справи, не доведені жодними доказами, а тому не підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції від 15.10.2019 прийнято у відповідності до норм закону без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскордія-Київ» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 у справі №910/6039/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 у справі №910/6039/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Діскордія-Київ».

4. Матеріали справи №910/6039/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 01.04.2020

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

К.В. Тарасенко