ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31.03.2020 Справа № 905/17/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.,

секретар судового засідання Доннік Н.В.

розглянувши матеріали справи за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська (Є. Ґедройця), 5, ) в особі філії "Енергозбут" (01135, м. Київ, вул. Жилянська, 97, )

до відповідача: Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" (87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, 177А, ) в особі Лиманського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (84402, Донецька область, м. Лиман, вул. Зелений Гай, 16а, )

про стягнення 1 772 969,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Енергозбут" звернулось з позовною заявою до Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Лиманського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення 1 772 969,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії №121 від 10.06.2005р. щодо оплати вартості поставленої електричної енергії.

Ухвалою Господарського суду Донецької області №905/17/20 від 09.01.2020 було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, а відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду Донецької області №905/17/20 від 12.03.2020 було закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.

Відзив на позовну заяву не був наданий.

Поштова кореспонденція суду направлялась на адресу Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" (87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, 177А) в особі Лиманського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (84402, Донецька область, м. Лиман, вул. Зелений Гай, 16а) та була отримана відповідачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення поштової кореспонденції

Згідно з ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представники сторін у судове засідання не з`явились.

Дослідивши документи, наявні в матеріалах справи, судом встановлено наступне.

10.06.2005 між Державним підприємством "Донецька залізниця" (Постачальник) та Державним обласним комунальним підприємством «Донецькоблканал» в особі Краснолиманського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (Споживач) був укладений Договір №121 (далі - Договір) про постачання електричної енергії, відповідно до змісту якого предметом договору є умови й порядок постачання електроенергії енергостачальною організацією та оплата спожитої електроенергії споживачем (п.1.1. Договору).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 200 від 25.06.2014 - підприємства, установи, організації, залізничного транспорту загального користування, реорганізовано шляхом злиття та створення публічного акціонерного товариства, 100 відсотків акцій якого закріплюється у державній власності на базі Укрзалізниці.

Відповідно до пункту 2 Статуту публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України№ 735 від 2 вересня 2015 р., товариство утворено як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюється за державною власністю на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ, організацій, залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злитгя, згідно з додатком № 1 до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 200 від 25.06.2014.

Згідно зазначеного додатку №1 до складу ПАТ «Укрзалізниця» увійшло і ДП «Донецька залізниця», яке реорганізовано у філію.

Відповідно до ч.1 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злитгя, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 р. змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Українська залізниця».

Також, між сторонами укладено додаткову угоду №213 від 20.01.2016р., якою замінено сторону у зобов`язані за договором №121 від 10.06.2005р. - з Державного підприємства «Донецькі залізниця» на Публічне акціонерне товариство. «Українська залізниця" та 01.07.2018р. між сторонами укладено додаткову угоду до договору №121 від 10.06.2005р., якою замінено сторону у договірному зобов`язанні з комунального підприємства «Донецькоблводоканал» в особі Краснолимапського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в особі Лиманське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства.

Таким чином, усі права та обов`язки сторін за Договором набули Акціонерне товариство «Українська залізниця» (надалі - Позивач) та Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в особі Лиманське виробниче управління водопровідно- каналізаційного господарства (надалі - Відповідач).

Порядок постачання електричної енергії та взаємовідносини зі споживачами усіх форм власності регулюється спеціальним законодавством, що передбачає здійснення постачання (продаж) електричної енергії споживачу за договором про постачання

електричної енергії.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» - Постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Згідно з п.2.2 договору позивач зобов`язаний підтверджувати обсяг поставленої відповідачу електроенергії за звітний місяць та оформляти акти прийняття/передачі електроенергії з відповідачем до 23 числа місяця, наступного після звітного.

За приписами п.3.1 договору відповідач зобов`язується для визначення обсягів спожитої електроенергії знімати та надавати за встановленою формою до позивача показання розрахункових приладів обліку. Терміни та періодичність надання показань та здійснення розрахунків за електроенергію визначаються в Додатку 2 «Графік зняття показань лічильників та подання їх до Електропостачальної організації» до Договору та за його змістом становлять: день зняття показань у розрахунковому періоді - 20-с число щомісячно, час зняття показань 8:00, абонент зобов`язаний до 10-го числа щомісячно отримати та оплатити рахунки за звітний період.

Як вбачається з п.5.1 договору, відповідач зобов`язувався вносити плату за електричну енергію виключно коштами до уповноваженого банку на рахунок позивача.

Як встановлено п. 5.4 договору, кінцевий розрахунок за спожиту у розрахунковому періоді активну електроенергію, плату за перетікання реактивної, плату за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплату недорахованої електроенергії, сум на відшкодування збитків та інші платежі згідно з обумовленою ціною (тарифом), системою обліку електроенергії, класом напруги ті іншими умовами цього договору відповідач здійснює у першій декаді на підставі одержаних у лінійних відділах «Енергозбут Донецької залізниці» рахунків у п`ятиденний термін з дня їх отримання.

Договір, та укладені в його межах додаткові угоди підписані та скріплені печатками обох сторін.

Позивачем свої зобов`язання за Договором виконувались в повному обсязі, вчасно та належним чином.

На підтвердження факту надання відповідачу послуг за договором про постачання електричної енергії за періоди березень 2018 - грудень 2018 позивач посилається на Акти приймання-передачі товарної продукції, рахунки, акт звірки взаємних розрахунків по рахунку №36 на суму 1 591 882,50 грн., який підписано з боку обох сторін.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до відповідача з претензією №ЕЕЦ-17/2243 від 24.09.2019 про сплату заборгованості на суму 1 591 882,50 грн., у якій вимагав погасити основну заборгованість та 3% річних, інфляційні втрати.

Відповідачем було надано відповідь на претензію №24/1467 від 23.10.2019, в якій останній визнав заборгованість по претензії у повному обсязі.

Посилаючись на те, що оплата поставленої електричної енергії не була здійснена, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та правочини.

Згідно з ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до ч.1 ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Так, між позивачем та відповідачем було укладено Договір №121 від 10.06.2005, який за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

Враховуючи зміст позову, заявлена до стягнення заборгованість виникла за березень-грудень 2018.

У березні-грудені 2018 року постачальник поставив споживачу електроенергію, що підтверджується наявними у матеріалах справи:

- Актом за квітень 2018 року на суму 190 599,60 грн., послуга - активна електроенергія 82 253 кВт; на суму 3860,27 грн. за перетікання реактивної електроенергії;

- Актом за квітень 2018 року на суму 192 322,22 грн., послуга - активна електроенергія 80 245 кВт; на суму 4773,85 грн. за перетікання реактивної електроенергії;

- Актом за травень 2018 року на суму 155 619,35 грн., послуга - активна електроенергія 64 931 кВт; на суму 4412,88 грн. за перетікання реактивної електроенергії;

- Актом за червень 2018 року на суму 170 915,03 грн., послуга - активна електроенергія 71 313 кВт; на суму 4878,32 грн. за перетікання реактивної електроенергії;

- Актом за липень 2018 року на суму 154 010,81 грн., послуга - активна електроенергія 64 332 кВт; на суму 4448,20 грн. за перетікання реактивної електроенергії;

- Актом за серпень 2018 року на суму 144 015,88 грн., послуга - активна електроенергія 60 157 кВт; на суму 2736,20 грн. за перетікання реактивної електроенергії;

- Актом за вересень 2018 року на суму 166 165,15 грн., послуга - активна електроенергія 69 409 кВт; на суму 3831,52 грн. за перетікання реактивної електроенергії;

- Актом за жовтень 2018 року на суму 160 443,96 грн., послуга - активна електроенергія 66 195 кВт; на суму 4046,15 грн. за перетікання реактивної електроенергії;

- Актом за листопад 2018 року на суму 209 710,28 грн., послуга - активна електроенергія 86 521 кВт; на суму 4713,76 грн. за перетікання реактивної електроенергії;

- Актом за грудень 2018 року на суму 198 732,85 грн., послуга - активна електроенергія 81 992 кВт; на суму 4284,71 грн. за перетікання реактивної електроенергії.

Вказані акти підписані сторонами без будь-яких заперечень або зауважень.

Суд дійшов до висновку, що у матеріалах справи наявні докази фактичного існування між сторонами правовідносин з постачання/споживання електроенергії саме за договором №121 від 10.06.2005.

Постачальник у відповідності до приписів договору виставив відповідачу відповідні рахунки на оплату (а.с. 21 - 31).

Вказані рахунки містять відмітки про їх отримання представником споживача.

Повний розрахунок за спожиту активну електроенергію та перетікання реактивної електричної відповідач повинен був здійснити у березні 2018 - до 30.03.2018, у квітні 2018 - до 04.05.2018, у травні 2018 - до 31.05.2018, у червні 2018 - до 03.07.2018, у липні 2018 - до 01.08.2018, у серпні 2018 - до 30.08.2018, у вересні 2018 - до 02.10.2018, у жовтні 2018 - до 01.11.2018, у листопаді 2018 - до 30.11.2018, у грудні 2018 - до 02.01.2019.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Розмір заборгованості в сумі 1 591 882, 50 грн. підтверджується матеріалами справи двостороннім актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.01.2019, яким підтверджена наявність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 1 591 882, 50 грн., яка і заявлена до стягнення.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ст.2 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оскільки матеріали справи свідчать про виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором, разом з цим докази сплати суми заборгованості за спожиту електричну енергію в березні-грудні 2018 суду не надані, розмір боргу у заявленому розмірі не спростований відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу у розмірі 1 591 882, 50 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач також просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 57 943,28 грн., інфляційні втрати у розмірі 123 143,22 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у ст. 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних за загальний період з 31.03.2018 по 21.11.2019 в сумі 57 943,28 грн.

За допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" судом перевірено розрахунок 3% річних та встановлено, що він є арифметично вірним та підлягає задоволенню в сумі 57 943,28 грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2019 року по справі №910/5625/18.

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Кількість місячних індексів інфляційної індексації визначається кількістю цілих місяців, впродовж яких існувала непогашена відповідна сума грошового зобов`язання. Суд наголошує на принциповості врахування індексів виключно за цілі місяця існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п.6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистки №265 від 27.07.2007р. випливає, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідній коефіцієнт індексу за частину такого місяця. Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові №910/9938/17 від 10.10.2018р.

Позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 123 143,22 грн. за загальний період з 01.04.2018 по 31.10.2019 року, а саме: на суму 1821,37 грн. за період з 01.04.2018 по 30.04.2018 в розмірі 14,57 грн.; на суму 198917,44 грн. за період з 01.05.2018 по 31.05.2018 в розмірі 00,00 грн.; на суму 358949,67 грн. за період з 01.06.2018 по 30.06.2018 в розмірі 00,00 грн.; на суму 534743,02 грн. за період з 01.07.2018 по 31.07.2018 в розмірі -3743,20 грн.; на суму 693202,03 грн. за період з 01.08.2018 по 31.08.2018 в розмірі 00,00 грн.; на суму 839 954,11 грн. за період з 01.09.2018 по 30.09.2018 в розмірі 15959,13 грн.; на суму 1009950,79 грн. за період з 01.10.2018 по 31.10.2018 в розмірі 17 169,16 грн.; на суму 1174440,90 грн. за період з 01.11.2018 по 30.11.2018 в розмірі 16 442,17 грн.; на суму 1388864,94 грн. за період з 01.12.2018 по 31.12.2018 в розмірі 11 110,92 грн.; на суму 1591882,50 грн. за період з 01.01.2019 по 31.10.2019 в розмірі 66 190,47 грн.

З урахуванням вимог законодавства щодо можливості нараховувати інфляційні втрати тільки за повний місяць, суд одразу зазначає, що позивачем невірно здійснено нарахування на суму 1009950,79 грн. за період 01.10.2018 по 31.10.2018 (оскільки, зобов`язання по оплаті заборгованості за вересень 2018 виникли з 03.10.2018р., тому нарахування має здійснюватися на меншу суму, яка існувала станом на 01.10.2018 - 839 954,11 грн.); на суму 1174440,90 грн. за період 01.11.2018 по 30.11.2018 (оскільки, зобов`язання по оплаті заборгованості за жовтень 2018 виникли з 02.11.2018р., тому нарахування має здійснюватися на меншу суму, яка існувала станом на 01.11.2018 - 1009950,79 грн.); на суму 1591882,50 грн. за період 01.01.2019 по 31.10.2019 (оскільки, зобов`язання по оплаті заборгованості за грудень 2018 виникли з 03.01.2019р., тому нарахування за період з 01.01.2019 по 31.01.2019 має здійснюватися на меншу суму, яка існувала станом на 01.01.2019 - 1388864,94 грн. та правомірним є нарахування інфляційних втрат на суму 1591882,50 грн. з 01.02.2019 по 31.10.2019).

Решта розрахунку інфляційних втрат позивача щодо розміру сум заборгованості, на які здійснюється нарахування та періодів нарахування є вірним.

Судом здійснено розрахунок інфляційних втрат за період 01.10.2018 по 31.10.2018 на суму 839 954,11 грн. та встановлено розмір 14 169,16 грн., за період 01.11.2018 по 30.11.2018 на суму 1009950,79 грн. та встановлено розмір 14 139,31 грн., за період 01.01.2019 по 31.01.2019 на суму 1388864,94 грн. та встановлено розмір 13 888,65 грн., за період 01.02.2019 по 31.10.2019 на суму 1591882,50 грн. та встановлено розмір 49 775,34 грн.

Здійснивши арифметичну перевірку решти розрахунку інфляційних втрат, судом встановлено, що він є вірним.

Тому, позовна вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню в розмірі 115 313,88 грн. (17 169,16 грн. - 14 169,16 грн. = 3000,00 грн., 16 442,17 грн. - 14 139,31 грн. = 2 302,86 грн., 66 190,47 - (13 888,65 грн. + 49 775,34 грн.) = 2 526,48 грн.).

З урахуванням приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, сума судового збору розподіляється пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Енергозбут" до Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Лиманського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення: 1) 1 553 756,91 грн. за використану активну електроенергію - задовольнити; 2) 38 125,59 грн. за перетікання реактивної електроенергії - задовольнити; 3) 57 943,28 грн. 3% річних - задовольнити; 4) 123 143,22 грн. інфляційних втрат - задовольнити частково в сумі 115 313,88 грн.

Стягнути з Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Лиманського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Енергозбут" 1 553 756,91 грн. за використану активну електроенергію, 38 125,59 грн. за перетікання реактивної електроенергії, 57 943,28 грн. 3% річних, 115 313,88 грн. інфляційних втрат, витрати на оплату судового збору в сумі 26 477,10 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 31.03.2020 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 07.04.2020

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач: Акціонерне товариство "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська (Є. Ґедройця), 5, ) в особі філії "Енергозбут" (01135, м. Київ, вул. Жилянська, 97, ).

Відповідач: Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" (87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, 177А, ) в особі Лиманського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (84402, Донецька область, м. Лиман, вул. Зелений Гай, 16а, )

Суддя О.М. Сковородіна