ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.04.2020 Справа № 905/19/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор`євій М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз", м.Краматорськ, Донецька область в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації, м.Слов`янськ, Донецька область

до відповідача: Дочірнього підприємства Санаторно-курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", м.Слов`янськ, Донецька область

про стягнення 5227575,59грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Суть спору:

Позивач, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз", м.Краматорськ, Донецька область в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації, м.Слов`янськ, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача Дочірнього підприємства Санаторно-курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", м.Слов`янськ, Донецька область про стягнення 5227575,59грн., з яких: 3791085,71грн. - основний борг; 1093706,42грн. - пеня; 152282,54грн. - 3% річних; 190500,92грн. - інфляційні витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на не належне виконання відповідачем умов договору №041 від 01.01.18р. (з додатковими угодами до нього) в частині своєчасної та повної оплати вартості природного газу.

Ухвалою господарського суду від 27.01.20р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/19/20; дану справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 25.02.20р.

25.02.20р. від позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника. У поданій заяві позивач також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду від 18.03.20р. за результатами підготовчого засідання закрито підготовче провадження у справі №905/19/20 та справу призначено до судового розгляду по суті на 01.04.20р.

25.03.20р. на електрону адресу суду з накладанням електронного цифрового підпису від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 01.04.20р. представник позивача не з`явився, про місце, час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судові засідання протягом розгляду справи не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, про причини неявки та ненадання відзиву на позовну заяву суд не повідомив. Про дату, час та місце слухання справи відповідач був повідомлений належним чином та своєчасно шляхом направлення відповідних ухвал суду на його адресу згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що відповідач протягом розгляду справи у судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, суд вважає за необхідне розглянути спір по суті за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

01.01.18р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (постачальник, позивач) та Дочірнім підприємством Санаторно-курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (споживач, відповідач) укладено договір №041 на постачання природного газу (далі - договір), за умовами п.1.1 якого, постачальник постачає природний газ (далі - газ) споживачу в обсягах і порядку, передбачених цим договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість прийнятого природного газу у розмірах, строках, та порядку, передбачених цим договором.

Згідно п.1.2. договору, передача газу за цим договором здійснюється на межах балансової належності об`єктів споживача відповідно до актів розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін і має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місце встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу, ділянок обслуговування (далі - пункти призначення). Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання визначається сторонами в додатку 1 до договору.

Договірні планові обсяги постачання газу споживачу наводяться в додатку 2 до договору (п.2.1. договору).

Згідно п.2.6. договору, постачання газу підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється за даними комерційного вузла обліку, визначених у додатку 1 до договору.

Відповідно до п.2.7. договору, постачальник до п`ятого числа, наступного за звітним місяцем, направляє споживачу два примірники акту приймання-передачі газу за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печатками постачальника.

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу. У випадку мотивованої відмови від підписання акта приймання-передачі газу розбіжності підлягають врегулюванню відповідно до договору або в судовому порядку, в тому числі впродовж розрахункового місяця. До прийняття рішення судом обсяг та вартість постачання газу встановлюється відповідно до даних постачальника (п.2.8. договору).

Пунктом 2.9. договору визначено, що акт приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Згідно п.4.1. договору, розрахунки за поставлений споживачем природний газ здійснюються за вільними цінами, які визначаються в первинних документах до цього договору (у тому разі рахунках, листах, додаткових угод тощо).

На дату укладання договору ціна природного газу за 1000 куб.м. становить 10119,12грн., в тому числі: - газ природний з ПДВ 9867,00, без ПДВ 8222,50, (ПДВ 1644,50); - тариф на транспортування природного газу магістральними/внутрішньо-промисловими трубопроводами з ПДВ 251,12, без ПДВ 210,10 (ПДВ 42,02). Вказана ціна не включає вартість послуг розподілу, інші платежі, передбачені окремими договорами. Зміна ціни на газ можлива при зміні встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих (тарифів) і нормативів, зміною закупівельної ціни на газ, а також за інших підстав, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до п.4.4. договору, сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до п.4.3. договору, є обов`язковою для сторін, з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість постачання газу буде застосовуватись сторонами, при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за газ, згідно з умовами договору.

Розрахунковий період за договором становить один календарний місяць. Місячна вартість постачання газу визначається як добуток ціни газу визначеної відповідно до п.4.3. даного договору, на загальну кількість реалізованого газу визначену згідно з розділом 3 договору. Загальна сума вартості договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу споживачу (п.4.5. договору).

Згідно п.4.6. договору, оплата вартості постачання газу здійснюється споживачем авансовими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу відповідно до додатка 2 до договору до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. У разі збільшення підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду, споживач здійснює оплату додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк, після збільшення цього обсягу в установленому договором порядку. Датою оплати рахунка (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на рахунок постачальника. У випадку недоплати вартості постачання газу за розрахунковий період, споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктами 4.7. та 4.8. договору, оплата вартості постачання газу за договором здійснюється виключно грошовими коштами. Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу споживачем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з дати пред`явлення вимоги однієї із сторін.

За умовами п.6.3.2 договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який оплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Прострочення оплати за отриманий природний газ понад 60 календарних днів (у випадку недоплати вартості постачання газу за розрахунковий період, споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим) також дає право постачальнику стягнути із споживача двадцять п`ять процентів річних згідно ст.625 Цивільного кодексу України. Нарахування зазначених в даному пункті процентів розпочинається з першого дня прострочення платежу до повного виконання грошового зобов`язання.

Згідно п.9.2. договору, нарахування пені, штрафу, річних та інфляційних починається з наступного дня за днем граничного строку оплати та припиняється в день фактичного виконання грошового зобов`язання в повному обсязі. При цьому термін позовної давності відносно пені, штрафу, річних та інфляційних складає п`ять років.

Договір вступає в силу з 1 січня 2018 року і діє до 31.12.2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків за надані послуги - до повного їх виконання. Термін дії цього договору може бути подовжений письмовою згодою сторін. При цьому сторони погоджують планові обсяги постачання (додаток 2) на термін подовження дії договору (п.10.1. договору).

В подальшому сторонами договору на постачання природного газу №041 від 01.01.2018р. укладено ряд додаткових угод, в тому числі від 01.01.18р., 01.02.18р., від 01.03.18р., від 01.04.18р., від 01.05.18р., від 01.06.18р., від 01.08.18р., від 30.08.18р., від 01.10.18р., від 01.12.18р., від 01.01.19р., від 01.02.19р., від 01.03.19р., від 01.04.19р., від 01.05.19р., від 01.06.19р., від 01.07.19р., від 01.08.19р., від 01.10.19р., якими змінено вартість природного газу у відповідному місяці року.

Додатковою угодою від 01.01.19р. сторонами передбачено надання послуг з постачання природного газу у 2019 році та викладено п.10.1 основного договору в редакції: «Договір вступає в силу з моменту підписання, а умови договору розповсюджуються з 1 січня 2019 року і діє до 31 грудня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків за надані послуги - до повного їх виконання».

Договір та додаткові угоди до нього підписані представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб.

На виконання умов вищевказаного Договору, позивач протягом січня 2018 року - жовтня 2019 року передав у власність відповідача природний газ, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів приймання - передачі природного газу та копіями актів-рахунків приймання - передачі природного газу на загальну суму 6890948,64грн.

Дані акти та акти-рахунки підписано представниками сторін і скріплено печатками юридичних осіб.

Доказів наявності заперечень щодо кількості, вартості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

За твердженнями позивача, відповідач в порушення умов договору №041 від 01.01.18р. зобов`язання щодо оплати поставленого газу виконав не в повному обсязі та несвоєчасно, сплативши 3099862,84грн., в підтвердження чого до матеріалів позовної заяви додано копії банківських виписок з рахунку позивача про відповідне зарахування коштів. Решта заборгованості відповідачем не сплачена.

Таким чином, у зв`язку з порушенням виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №041 від 01.01.18р. на постачання природного газу та наявністю непогашеної заборгованості за вказаним договором, позивач звернувся з позовом у цій справі про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 3791085,71грн.

Крім того, позивачем на підставі ст.625 ЦК України нараховані та пред`явлені до стягнення 3% річних в сумі 152282,54грн. та інфляційні втрати в сумі 190500,92грн., а також на підставі підпункту 6.3.2. п.6.1. договору - пеня в сумі 1093706,42грн.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам суд виходить з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України та статтею 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач умови договору виконав у повному обсязі, за період з січня 2018 року по жовтень 2019 року (включно) поставив відповідачу газ на загальну суму 6890948,64грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу за вказаний період та актами-рахунками приймання-передачі природного газу №47. Вказані акти підписано повноважними представниками постачальника та споживача без зауважень.

Відсутність відображення будь-яких зауважень відповідача в підписаних ним актах приймання є доказом належного виконання позивачем своїх зобов`язань за укладеним договором в частині надання послуг з постачання природного газу.

Пунктом 4.6 договору визначено умови оплати, як такі, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 10-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Приймаючи до уваги дати поставки природного газу та викладені умови оплати, строк виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати природного газу за період з січня 2018 року по жовтень 2019 року (включно) є таким, що настав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснена оплата поставленого газу в загальній сумі 3099862,84грн., що підтверджується доданими до матеріалів позовної заяви копіями банківських виписок з рахунку позивача про відповідне зарахування коштів.

Отже, відповідач взяті на себе зобов`язання виконав неналежним чином, вартість поставленого газу сплатив не в повному обсязі та не своєчасно, у зв`язку із чим за відповідачем обліковується заборгованість за спожитий газ в сумі 3791085,80грн.

При цьому, позивачем у позовній заяві заявлено до стягнення несплачену відповідачем заборгованість у сумі 3791085,71грн.

Враховуючи, що згідно ч.2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, судом розглядаються вимоги щодо наявної заборгованості відповідача з оплати природного газу в сумі визначеній позивачем, а саме 3791085,71грн.

Відтак, оскільки матеріалами справи підтверджено факт порушення споживачем свого зобов`язання зі сплати вартості поставленого природного газу, у позивача виникло право вимагати стягнення з відповідача простроченого грошового зобов`язання.

Дані обставини у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України не спростовано, протилежного з матеріалів справи не вбачається.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за поставлений природний газ відповідно до договору №041від 01.01.18р. обґрунтовані та належним чином доведені, отже підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 3791085,71грн.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання свого зобов`язання з оплати природного газу, то позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення 3% річних в розмірі 152282,54грн. та інфляційні в розмірі 190500,92грн.

Згідно розрахунку позивача доданого до позовної заяви, 3% річних нараховані останнім окремо по кожному простроченому платежу.

При цьому, перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що наданий розрахунок є арифметично не вірним, оскільки при нарахуванні 3% річних за порушення строків виконання грошових зобов`язань по актам №47 від 31.01.18р., від 28.02.18р., від 31.05.18р., від 31.10.18р., від 31.01.19р., від 28.02.19р., від 31.07.19р., та від 31.10.19р., позивачем не були враховані вимоги ч.5 ст.254 ЦК України, відповідно до яких, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Провівши перерахунок 3% річних, судом встановлено, що їх дійсний розмір становить 151834,77грн.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних частково у сумі 151834,77грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж.

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладеній у Постанові від 07.08.2019 року у справі № 905/1302/18.

При цьому, перевіривши розрахунок інфляційних витрат, суд дійшов висновку, що наданий розрахунок є арифметично не вірним, оскільки позивачем не враховані вищевказані положення нарахування інфляційних втрат, а також при розрахунку була пропущена оплата в сумі 15000,00грн. проведена відповідачем 13.09.18р., що і призвело до допущення позивачем помилок при обрахунку інфляційних.

Провівши перерахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що їх дійсний розмір становить 147361,35грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат підлягають задоволенню частково у розмірі 147361,35грн.

Крім 3% річних та інфляційних нарахувань, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 1093706,42грн.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Водночас, порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За вимогами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 Господарського кодексу України).

У відповідності до норм ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Приписами ч.1 ст.230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п.6.3.2 договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який оплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (п.2.5 постанови Пленуму від 17.12.13р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Згідно розрахунку позивача доданого до позовної заяви, пеня нарахована останнім окремо по кожному простроченому платежу.

При цьому, перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку, що наданий розрахунок є арифметично не вірним, оскільки при нарахуванні пені за порушення строків виконання грошових зобов`язань по актам №47 від 31.01.18р., від 28.02.18р., від 31.05.18р., від 31.10.18р., від 31.01.19р., від 28.02.19р., від 31.07.19р., та від 31.10.19р., позивачем не були враховані вимоги ч.5 ст.254 ЦК України, відповідно до яких, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Крім того, при нарахуванні пені за порушення строків виконання грошових зобов`язань за березень та за квітень 2018 року, здійснені поза межами строку, визначеного ч.6 ст.232 ГПК України.

Провівши перерахунок пені, судом встановлено, що дійсний розмір пені становить 1091189,30грн.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені частково у сумі 1091189,30грн.

Розрахунок 3% річних, інфляційних витрат та пені судом здійснено за допомогою програмного забезпечення "Ліга Закон".

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статями 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м.Краматорськ, Донецька область в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації, м.Слов`янськ, Донецька область до Дочірнього підприємства Санаторно-курортний реабілітаційний центр "Слов`янський курорт" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", м.Слов`янськ, Донецька область про стягнення 5227575,59грн., з яких: 3791085,71грн. - основний борг; 1093706,42грн. - пеня; 152282,54грн. - 3% річних; 190500,92грн. - інфляційні витрати, задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Санаторно-курортний реабілітаційний цент "Слов`янський курорт" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (вул. Пушкінська, буд.2, м.Слов`янськ, Донецька область, 84110; ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (вул.Південна, буд. 1, м.Краматорськ, Донецька область, 84313; ) в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації (вул.Світлодарська, буд. 28 Б, м.Слов`янськ, Донецька область, 84112; ) суму основного боргу у розмірі 3791085,71грн., 3% річних в сумі 151834,77грн., інфляційні витрати у сумі 147361,35грн., пеню у сумі 1091189,30грн. та судовий збір в сумі 77722,07грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Рішення складено та підписано 01.04.20р.

Суддя М.О. Лейба