ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" березня 2020 р. Cправа № 902/65/20

Суддя Господарського суду Вінницької області Міліціанов Р.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища", пр-т Космонавтів, 30-А, оф. 721, м. Вінниця, 21021, код - 31415061

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕУ ЕНЕРГО", пр. Космонавтів, 30-А, оф. 703, м. Вінниця, 21021, код - 39114300

про стягнення 289 978,04 грн

В С Т А Н О В И В :

30.01.2020 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (№ 30.01.2020 року від 30.01.2020 року) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕУ ЕНЕРГО" про стягнення 289 978,04 грн неустойки (пені) за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором № 3 технічного обслуговування системи для виробництва електроенергії з біогазу ІЕТ 999 ВІО V01 від 01.10.2015 року.

В якості підстави заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного договору № 3 технічного обслуговування системи для виробництва електроенергії з біогазу ІЕТ 999 ВІО V01 від 01.10.2015 року в частині прострочення оплати наданих послуг.

В зв`язку з чим відповідачу нараховано штрафні санкції в сумі 289 978,04 грн у вигляді неустойки (пені).

Ухвалою суду від 04.02.2020 року відкрито провадження у справі № 902/65/20 у порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 26.02.2020 року.

13.02.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 11.02.2020 року, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову та застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені в сумі 64 647,79 грн.

Ухвалою суду від 28.02.2020 року повідомлено учасників, що судове засідання у справі № 902/65/20 відбудеться 19.03.2020 року о 11:30 год.; зобов`язано позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища" надати до суду не пізніше 11.03.2020 року: розрахунок пені за період з 28.01.2019 року по 27.12.2019 року; акти виконаних робіт (які відсутні у матеріалах справи) та платіжні доручення за період з 15.05.2018 року.

Також. зобов`язати відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "АЕУ ЕНЕРГО" надати до суду не пізніше 11.03.2020 року: альтернативний розрахунок пені з урахування наданих пояснень щодо застосування строків позовної давності та випадків коли останній день виконання зобов`язань припадав на вихідний день.

16.03.2020 року позивачем надано витребувані судом документи (вх. №02.1-34/2389/20), зокрема розрахунок пені в межах річного строку позовної давності. акти виконаних робіт, виписки по банківському рахунку.

Представник позивача у письмовій заяві підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити їх, клопотав про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив розглянути справи у його відсутність.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвали Господарського суду Вінницької області у справі № 902/65/20 були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідач не був позбавлений права та можливості з ними ознайомитись.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При цьому, ст.ст. 42, 46 ГПК України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми ст.ст. 182, 183 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Положеннями ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України визначено, що, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

На підставі ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У зв`язку з вищезазначеним, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Суд розглянув матеріали справи, з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та встановив наступне.

01.10.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-німецьке підприємство «Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища» (надалі позивач, в договорі Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЕУ ЕНЕРГО» (надалі відповідач, в договорі Замовник) було укладено Договір № 3 технічного обслуговування системи для виробництва електроенергії з біогазу IET999BIOV01 (а.с. 8-11), відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується за плату надавати послуги з Сервісу системи для виробництва електроенергії з біогазу IET999BIOV01, що знаходиться на полігоні побутових відходів біля с. Стадниця у Вінницькому районі.

Сторонами погоджено вартість надання послуг та порядок проведення розрахунків (п.п. 6.1. - 6.8. Договору).

Додатковими угодами №1 від 05.05.2017 року (а.с. 12-17) та №2 від 30.03.2018 року (а.с. 18-24) сторонами змінювались умови оплати та коригувався План техобслуговування ситстеми.

Остаточно Сторони визначили Ціну Сервісу за одну робочу (експлуатаційну) годину обладнання в розмірі 31,965 Євро з ПДВ.

Відповідно до п. 6.4. Договору, на підставі даних про кількість робочих (експлуатаційних) годин, відпрацьованих за розрахунковий місяць, Виконавець до 10-го числа наступного місця за розрахунковим надає Замовнику акт виконаних послуг та рахунок, який повинен бути сплачений не пізніше 20-го числа наступного місця за розрахунковим.

Договір починає діяти з моменту його підписання та закінчує дію після останнього нормативного сервісу або через 15 років дії договору, або передчасно у випадку розірвання (п. п. 7.1., 7.2. Договору).

Судом встановлено, що підписаним Актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.09.2017 по 16.06.2018 рр. сторонами погоджено обсяг наданих послуг на суму 7 092 353,07 грн, розмір перерахованих відповідачем коштів в розмірі 5 729 626,59 грн та заборгованість в сумі 4 545 988,30 грн.

Також, сторонами підписано Акти надання послуг за період з травня 2018 по грудень 2019 рр., в яких погоджено їх вартість, обсяг, а також не висловлено застережень стосовно належного виконання.

Обставини щодо дотримання строків розрахунку підтверджено позивачем наданою Довідкою про рух коштів на банківському рахунку. яке долучена судом до матеріалів справи.

За твердженнями позивача, свої зобов`язання за договором останній виконував належним чином, щомісячно надавав відповідачу Акти надання послуг. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором щодо оплати здійснював з порушенням строків визначених договором.

Відповідачем не висловив заперечень стосовно обсягу та змісту наданих послуг, строків перерахування коштів, наполягав лише на тому, що позивачем не надавалися рахунки на оплату послуг згідно п. 6.3. Договору, тому відсутні підстави стверджувати про порушення строків оплати наданих послуг, також відповідач у відзиві вказуав, що розрахунок пені наданий позивачем здійснено з порушенням норм ч. 5 ст. 254 ЦК України, пеню нараховано за межами строків позовної давності, на застосуванні якої наполягає відповідач, тому позов задоволенню не підлягає.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, предмет яких зведено до стягнення пеню, нарахованої внаслідок прострочення термінів оплати наданих послуг, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із п. 3 ч.1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. ст. 901- 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Виконавець повинен надати послугу особисто.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до п.3,4 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо відсутності підстав вважати простроченими невиконані грошові зобов`язання внаслідок не отримання рахунків на оплату, оскільки положеннями п. 6.3. Договору не передбачено такої підстави відстрочення виконання грошових зобов`язань.

Суд виходить з того, що підписуючи акти надання послуг відповідач повинен усвідомлювати обов`язок зі своєчасного проведення розрахунку, з огляду на засади добросовісності та розумності (п. 6 . ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Відповідно до п. 6.4. Договору, у разі виникнення простроченої заборгованості з оплати Сервісу, Замовник зобов`язується сплатити Виконавцю пеню, що нараховується від суми простроченого платежу за увесь прострочений період заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідачем не спростовано наданого позивачем розрахунку пені, вказано лише на пропуск річного строку позовної давності та обчислення пені з 21.01.2019; 21.04.2019; 21.07.2019 без урахування вихідних днів.

Суд виходить з того, що Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До звернення в суд з вимогою про стягнення пені встановлено спеціальну позовну давність тривалістю в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

На підставі ч.1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно (ч. 2 ст. 255 ЦК України).

Згідно із статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності у відзиві на позовну заяву (а.с. 57).

Судом встановлено, що у позові заявлено вимоги про стягнення пені за період прострочення з 31.12.2018 по 31.12.2019 рр. (а.с. 47).

Оскільки, позивач звернувся до суду 28.01.2020 року (дата направлення позову поштою - а.с. 50), то задоволенню підлягають вимоги по стягненню пені, нарахованої з 28.01.2019 по 31.12.2019 рр.

Позивачем на вимогу суду надано розрахунок пені за період з 28.01.2019 по 26.12.2019 рр., визначено розмір пені в сумі 229 966, 23 грн.

Позивачем не до враховано пеню з 27.12.2019 по 31.12.2019 рр. в сумі 1 395,82 грн., яка відображена у первісному розрахунку.

Отже, у межах строку позовної давності пред`явлено вимоги по стягненню пені в сумі (229 966, 23 + 1 395,82) = 231 362,05 грн.

Перевіркою за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора правильності розрахунку пені не виявлено помилок.

В силу ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Тому, судом встановлено безпідставність нарахування пені 21.01.2019 року в сумі 2 020,60 грн (20.01.2019 - вихідний день); за 21.04.2019 та 22.04.2019 рр. (вихідні дні) в сумі 1 586,96 грн; за 21.07.2019 та 22.07.2019 рр. (вихідні дні) в сумі 2 422,90 грн.

Отже, у задоволенні позову в частині вимог про стягнення пені в сумі 6 030,46 грн - суд відмовляє у зв`язку з недотриманням норм матеріального права при її нарахуванні.

Таким чином, пеня в сумі: 231 362,05 (розмір нарахований у межах строку позовної давності) - 1 586,96 грн (за 21.04.2019 та 22.04.2019 рр. (вихідні дні) - 2 422,90 грн. (за 21.07.2019 та 22.07.2019 рр. (вихідні дні) = 227 352,19 грн - належним чином обґрунтована.

Вимоги про стягнення пені в сумі: 289 978,04 - 227 352,19 (розмір нарахований у межах строку позовної давності) - 6 030,46 грн (обчислено без урахування вихідних днів) = 56 595,39 грн - не підлягають задоволенню внаслідок пропуску строку позовної давності.

При вирішенні питання щодо остаточної суми. яка підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (ч.3 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Такими чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто, з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені суд взяв до уваги наступні обставини, а саме відсутній заборгованості по орендній платі, за заявлений позивачем період, на день подачі позовної заяви до суду та незначний термін прострочення відповідачем заборгованості.

Також, враховано самий правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Крім того судом взято до уваги відсутність в діях відповідача умисних дій (заздалегідь передбачуваних).

З огляду на викладені обставини суд, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшує розмір заявленої до стягнення неустойки на 20% (45 470,44 грн) від належно обґрунтованої суми пені (227 352,19 грн) до 181 881,75 грн.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, зменшення судом з власної ініціативи розміру пені не впливає на порядок розподілу судового збору.

Судом визнано обґрунтованою нараховану пеню в сумі 227 352,19 грн, що становить 78,40% від ціни позову.

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 289 978,04 грн, тому підлягав сплаті судовий збір в сумі 4 349,67 грн.

Надмірно сплачений позивачем судовий збір в розмірі 0,01 грн. може бути повернуто судом на підставі відповідної заяви (ст. 7 Закону України "Про судовий збір").

Отже, з відповідача підлягає стягненню 3 410,14 грн (78,40% від 4 349,67 грн) пропорційно розміру вірно обчисленої пені; судові витрати зі сплати судового збору в сумі 939,53 грн - слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕУ ЕНЕРГО" (пр-т Космонавтів 30А, оф. 703, м. Вінниця, 21021, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища" (пр-т Космонавтів 30-А, оф. 721, м. Вінниця, 21021, ) 181 881,75 грн - пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за Договором № 3 технічного обслуговування системи для виробництва електроенергії з біогазу ІЕТ 999 ВІО V01 від 01.10.2015 року за період з 28.01.2019 по 31.12.2019 рр., та 3 410,14 грн - судових витрат зі сплати судового збору.

3. Відмовити у задоволенні позову в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕУ ЕНЕРГО" пені в сумі 108 096,29 грн.

4. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 939,53 грн - залишити за позивачем.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області.

Повне судове рішення складено 23 березня 2020 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (пр-т Космонавтів, 30-А, оф. 721, м. Вінниця, 21021)

3 - відповідачу (пр. Космонавтів, 30-А, оф. 703, м. Вінниця, 21021)