ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2020 р. Справа№ 910/558/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.01.2020

у справі № 910/558/20 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДФАРКОМ-СХІД"

про припинення юридичної особи

за участю представників учасників справи:

від позивача: Чайковська-Тимкович О.З.; Яким`як О.В.

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДФАРКОМ-СХІД" про припинення юридичної особи відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2020 у справі № 910/558/20 відмовлено у відкритті провадження у справі та повернуто ОСОБА_1 позовну заяву і додані до неї документи.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.01.2020 у справі № 910/558/20 (а.с. 9).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала прийнята місцевим господарським судом з порушенням норм процесуального права. Так, апелянт зазначає, що позивач пов`язує припинення юридичної особи із внутрішньою діяльністю товариства, що визначається його статутом, та з визнанням банкрутом в судовому порядку єдиного засновника ТОВ "МЕДФАРКОМ-СХІД". За доводами апелянта, з огляду на спірні правовідносини та суб`єктний склад учасників, спір є корпоративним, а тому підлягає розгляду в господарському суді. Крім того, апелянт, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 5 ГПК України, вказує на можливість захисту судом порушеного права позивача у спосіб не передбачений законом.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2020, справа № 910/558/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.01.2020; розгляд справи призначено на 10.03.2020; запропоновано учасникам справи подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали; зобов`язано позивача надати оригінал позовної заяви та додані до неї документи.

25.02.2020 від позивача надійшов оригінал позовної заяви з додатками.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, та не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Представник відповідача в судове засідання 10.03.2020 не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому чинним процесуальним законом порядку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, якому надсилалась поштова кореспонденція суду за юридичною адресою сторони.

При цьому, апеляційна інстанція враховує те, що директором позивача є безпосередньо позивач, представники якого прибули в засідання суду, а відтак, наведеним, додатково підтверджується факт належного повідомлення ТОВ "МЕДФАРКОМ-СХІД" про судовий розгляд справи Північним апеляційним господарським судом.

Представники позивача в судовому засіданні 10.03.2020 вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати, справу скерувати до місцевого господарського суду на розгляд.

Згідно з п. 7) ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі.

За змістом ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали оскарження, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та позовної заяви підтверджується, що ОСОБА_1 , як директором ТОВ "МЕДФАРКОМ-СХІД", пред`явлено позов про припинення юридичної особи відповідача, який обґрунтовано тим, що у зв`язку з ліквідацією за рішенням суду про визнання банкрутом єдиного учасника ТОВ "МЕДФАРКОМ-СХІД" є неможливим прийняття уповноваженим органом рішення про звільнення позивача, який втратив матеріальну (економічну) та будь-яку іншу зацікавленість у перебуванні на посаді директора та бажає змінити сферу діяльності. На переконання позивача його права підлягають захисту шляхом припинення відповідача у судовому порядку, оскільки не можуть бути захищені у будь-який інший спосіб, встановлений законом.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що позовні вимоги про припинення юридичної особи відповідача фактично пов`язані з захистом трудових прав позивача та не мають ознак корпоративного спору, а тому цей спір не підлягає розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Судова колегія погоджується з вищевикладеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Юрисдикція господарських судів визначена ст. 20 ГПК України, за змістом, зокрема, пункту 3 частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Так, ст. 1 та ч. 1 ст. 2 ГПК України визначено юрисдикцію та повноваження господарських судів, установлено порядок здійснення судочинства у господарських судах, а також регламентовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що фізичні особи, які не є підприємцями вправі звертатися до господарського суду з відповідними позовними вимогами, що випливають, зокрема, з порушення їх корпоративних прав.

Так, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. Участь у товаристві майном і узгодження між учасниками спільного управління ним наділяє учасника корпоративними правами, а тому відносини щодо цих прав мають характер корпоративних правовідносин (ч. 3 ст. 167 ГК України).

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи. Власник корпоративних прав бере участь у капіталі господарської організації, а реалізація правомочностей, які надаються власнику корпоративних прав, надає йому можливість впливати на діяльність господарської організації.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, позивач - ОСОБА_1 не є та не був учасником ТОВ "МЕДФАРКОМ-СХІД". При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви та з огляду на надані представниками позивача пояснень в судовому засіданні, судова колегія встановила, що підстава звернення позивача з даним позовом обґрунтована порушенням саме його трудових прав, оскільки у зв`язку з припиненням юридичної особи - єдиний засновник відповідача ОСОБА_1 не може скликати загальні збори товариства для прийняття рішення про його звільнення з посади директора. Тобто обставин порушення корпоративних прав позивача у цьому спорі не вбачається.

За встановленого, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що даний спір між сторонами з приводу припинення юридичної особи не спрямовано на захист порушених корпоративних прав позивача, а відтак, з огляду на суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності, суд правомірно відмовив у відкритті провадження у даній справі у зв`язку з тим, що цей спір не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Водночас у відповідності до приписів ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, наявність неоскарженої позивачем в апеляційному порядку ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 27.12.2019 не може нівелювати встановлену чинним процесуальним законом (п. 3) ч. 1 ст. 20 ГПК України) юрисдикцію господарських судів, щодо розгляду корпоративного спору господарським судом крім, зокрема, трудових спорів.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що даний спір також не може бути віднесений до спору з приводу реалізації учасником товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання виконавчого органу, який віднесеного до господарської юрисдикції.

Щодо посилань апелянта на приписи ч. 2 ст. 5 ГПК України судова колегія зазначає, що вони не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки невідповідність обраного позивачем способу захисту порушеного права визначеним в законі способом встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття відповідного судового рішення. Натомість, у даній справі підставою для відмови у відкритті провадження стало те, що спір не відноситься до господарської юрисдикції.

Також апеляційна інстанція звертає увагу на те, що обґрунтовуючи підстави позову позивач, серед іншого, посилався також на те, що суб`єкт державної реєстрації під час внесення ним до реєстру відомостей про припинення юридичної особи - єдиного засновника відповідача допустив порушення вимог п. 11 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» щодо перевірки відомостей про наявність незакритих відокремлених підрозділів особи що ліквідується та/або встановлення обставин того, що чи є ця особа засновником інших юридичних осіб. Тобто, сторона не позбавлена права звернутися до суду за встановленою в процесуальному законі юрисдикцією з позовом про захист порушеного права та інтересу в спосіб, визначений законом.

Разом з тим, з огляду на твердження позивача щодо розпочатої процедури банкрутства певного господарюючого суб`єкта, питання звільнення представників виконавчого органу, має вирішуватись відповідно до процедури, визначеної законодавством України про банкрутство.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування місцевим господарським судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Господарського суду міста Києва від 24.01.2020, відповідає загальним вимогам, встановленим статтями 175, 234 ГПК України, а тому правових підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. Апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.01.2020 підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. ст. 129, 255, 269, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.01.2020 у справі № 910/558/20 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.01.2020 у справі № 910/558/20 залишити без змін.

3. Справу № 910/558/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк

Повний текст постанови складено 17.03.2020