ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"13" березня 2020 р.Справа № 922/742/20
Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

розглянувши заяву про забезпечення позову (вх. № 742/20 від 11 березня 2020 року) у справі

за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», м. Харків
до першого відповідача - Акціонерного товариства «Харківобленерго», м. Харків , другого відповідача - Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», м. Київ, 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Харківське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут», м. Харків; Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», м. Київ,
про зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підпнриємство «Харківські теплові мережі», звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідачів, Акціонерного товариства «Харківобленерго», Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Харківське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут», Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», в якій просить зобов`язати ДПЗД «Укрінтеренерго» належним чином надати послуги за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 01 березня 2020 року, зобов`язати АТ «Харківобленерго» належним чином надати послуги з розподілу електричної енергії відповідно до умов договору від 22 січня 2019 року.

Разом з позовною заявою, позивачем подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить суд: вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080 ідентифікаційний код в ), Акціонерному товариству «Харківобленерго» (вул. Плеханівська, 149, м. Харків, 61037, ідентифікаційний код в ), Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Харківське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код в ), Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ідентифікаційний код в ) вчиняти будь-які дії з припинення та/або обмеження постачання та/або розподілу (передачі) електричної енергії за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 01 березня 2020 року.

В обґрунтування вказаної заяви позивач посилається на те, що діями відповідачів протиправно обмежується його право на отримання електричної енергії за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» та договором про розподіл електричної енергії. Позивач вважає, що в випадку невжиття заходів забезпечення позову, буде унеможливлене поновлення його прав на отримання електричної енергії.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Також, згідно з частиною 1 статті 7 Закону України Про судоустрій і статус суддів кожному, гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Як наголосив Європейський суд у справі Горнсбі проти Греції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням. Так, право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Стгеесе), від 19 березня 1997 року, пункт 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі Іммобільяре Саффі проти Італії (Immobiliare Saffi v. Italy), [GCJ. N 22774/93, n. 66. ECHR 1999-V).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу (Бурдов проти Росії, комюніке Секретаря Суду 07 травня 2002 року; рішення у справі Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року).

У пункті 43 рішення Європейського суду від 20 липня 2004 року у справі Шмалько проти України (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 етапі 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке мас обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Також у рішенні Європейського суду від 18 травня 2004 року у справі Продан проти Молдови суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, господарський суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

По суті, забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини, зазначеним вище.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припушення, що невжиття таких заходів може унеможливити або утруднити виконання рішення по суті позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно до статті 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Предметом заявлених позовних вимог є зобов`язання відповідачів належним чином надати послуги за договором про постачання електричної енергії постачальником останньої надії від 01 березня 2020 року, належним чином надати послуги з розподілу електричної енергії відповідно до умов договору від 22 січня 2019 року.

З урахуванням викладених обставин, а саме з огляду на те, що позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго (вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080 ідентифікаційний код в ), Акціонерному товариству Харківобленерго (вул. Плеханівська, 149, м. Харків, 61037, ідентифікаційний код в ), Акціонерному товариству Українська залізниця в особі виробничого підрозділу Харківське регіональне відділення Енергозбут філії Енергозбут (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код в ), Приватному акціонерному товариству Національна енергетична компанія Укренерго (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ідентифікаційний код в ) вчиняти будь-які дії з припинення та/або обмеження постачання та/або розподілу (передачі) електричної енергії за договором про постачання електричної енергії постачальником останньої надії від 01 березня 2020 року, вжиття заявлених позивачем по даній справі заходів забезпечення позову сприятиме захисту та поновленню порушених прав позивача та виконанню рішення по даній справі у разі задоволення позовних вимог. Тоді як невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, що в свою чергу призведе до нівелювання функції судового рішення, як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає наявність зв`язку між зазначеним заходом забезпечення позову і предметом спору, співмірність заходу із заявленою позивачем вимогою. Вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді та в разі задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду. Тоді як, невжиття зазначених заходів до забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення господарського суду в разі прийняття його на користь позивача, оскільки за час розгляду справи в суді з боку відповідачів та третіх осіб можуть бути вчинені дії щодо припинення надання послуг постачання та розподілу електричної енергії за спірними договорами, при цьому намір на вчинення таких дій підтверджується матеріалами справи, зокрема попередженням про припинення постачання електричної енергії від 02 березня 2020 року за №44/09-000723/П, повідомленнями про припинення розподілу електроенергії від 03 березня 2020 року. № 133 та від 04 березня 2020 року № 135.

Відповідно до частин 1, 6 статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Відповідно до частини 1 статті 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

В даному випадку суд не вбачає підстав задля застосовування зустрічного забезпечення з огляду на те, що позивач просить суд зобов`язати відповідачів належним чином надати послуги за договором про постачання електричної енергії постачальником останньої надії від 01 березня 2020 року, належним чином надати послуги з розподілу електричної енергії відповідно до умов договору від 22 січня 2019 року, в той же час споживання електричної енергії та послуг з розподілу електричної енергії, які надаються відповідачами та третіми особами за відповідними договорами є оплатним, тому вжиття пропонованих заходів забезпечення позову не може призвести до завдання можливих збитків відповідачам.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, без повідомлення учасників справи, та не вбачає підстав для зустрічного забезпечення.

Керуючись статтями 42, 136-141, 232-236 ГПК України , суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про вжиття заходів забезпечення позову (вх. № 742/20 від 11 березня 2020 року) - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080 ідентифікаційний код в ), Акціонерному товариству «Харківобленерго» (вул. Плеханівська, 149, м. Харків, 61037, ідентифікаційний код в ), Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Харківське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код в ), Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ідентифікаційний код в ) вчиняти будь-які дії з припинення та/або обмеження постачання та/або розподілу (передачі) електричної енергії за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 01.03.2020 р.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили 13 березня 2020 року та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 14 березня 2023 року.

Ухвала, з урахуванням пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», має статус виконавчого документа. В силу статті 129-1 Конституції України та статті 144 ГПК України ця ухвала є обов`язковою для виконання всіма органами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

Стягувачем за даною ухвалою є - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ідентифікаційний код в ).

Боржниками за даною ухвалою - є Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080, ідентифікаційний код в ); Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Харківське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код в ); Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ідентифікаційний код в ); Акціонерне товариство «Харківобленерго» (вул. Плеханівська, 149, м. Харків, 61037, ідентифікаційний код в ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду в порядку статей 255-257 ГПК України та з урахуванням підпункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Ухвалу підписано 13 березня 2020 року.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/742/20