РІШЕННЯ

Іменем України

10 березня 2020 року м. Чернігів справа № 927/983/19

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Селіван Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали позовної заяви
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІН ФОРЕСТ ІНДАСТРІ» 14000, м. Чернігів, вул. Шевченка, 5, офіс 318/2 14033, м. Чернігів, вул. Курсанта Єськова, 4, кв. 196 (адреса для листування)
До Приватного підприємства «КЕНТ ЯСЕН»
14000, м. Чернігів, вул. Преображенська, 5, кв. 1
про стягнення 209 966 грн. 46 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: Новик М.С. - адвокат (ордер серії ЧН № 044927 від 17.12.2019р.)

від відповідача: не з`явився

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судовому засіданні з 13.02.2020р. по 25.02.2020р. та з 25.02.2020р. по 10.03.2020р., на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 10.03.2020р., на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2019 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІН ФОРЕСТ ІНДАСТРІ» до Приватного підприємства «КЕНТ ЯСЕН» про стягнення 150 804,80 грн. заборгованості по оплаті товару, 45 602,83 грн. нарахованого на суму боргу індексу інфляції та 13 558,83 грн. трьох процентів річних з простроченої суми.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати поставленого товару. Товар був поставлений відповідачу згідно видаткових накладних від 29.11.2016р. № 75 на суму 115 654,87 грн. та від 30.11.2016р. на суму 35 149,93 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.12.2019р.:

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІН ФОРЕСТ ІНДАСТРІ» про стягнення 209 966 грн. 46 коп. залишено без руху;

зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРІН ФОРЕСТ ІНДАСТРІ» протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху подати до господарського суду разом з заявою про усунення недоліків:

- письмові пояснення щодо доказів, які підтверджують поставку відповідачу 30.11.2016 пиломатеріалів загальною вартістю 35 149 грн. 93 коп.;

- розрахунковий документ, виданий позивачу оператором поштового зв`язку при прийнятті для пересилання відповідачу копій позовної заяви та доданих до неї документів;

- документ, що підтверджує сплату судового збору у сумі 3 149 грн. 50 коп. за реквізитами, вказаними в мотивувальній частині даної ухвали;

роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «ГРІН ФОРЕСТ ІНДАСТРІ», що відповідно до ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України в разі не усунення ним всіх недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Вказана вище ухвала суду від 06.12.2019р. була отримана позивачем 09.12.2019р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 689.

17 грудня 2019 року на виконання вказаних вище вимог позивачем до Господарського суду Чернігівської області подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 19.12.2019р.:

прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі;

постановлено здійснювати розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження;

призначено розгляд позовної заяви в підготовчому засіданні на 16 січня 2020 року;

встановлений процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Вказана вище ухвала суду від 19.12.2019р., що направлялась на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві і яка відповідає адресі, наявній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, була повернута до суду за закінченням встановленого строку зберігання; у встановлений господарським судом процесуальний строк відзив на позовну заяву відповідачем поданий не був.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В підготовчому засіданні 16.01.2020р. суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 04.02.2020р., про що відповідач належним чином був повідомлений шляхом направлення на його адресу відповідної ухвали, яка була повернута до суду у зв`язку з відсутністю адресата за своїм місцезнаходженням.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 04.02.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 13 лютого 2020 року. При цьому, примірник ухвали, направлений на адресу відповідача, був повернутий до суду у зв`язку з відсутністю адресата за своїм місцезнаходженням.

В судовому засіданні 13.02.2020р. та 25.02.2020р., на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 25.02.2020р. та до 10.03.2020р. відповідно, про що відповідач був належним чином повідомлений шляхом направлення на його адресу копій відповідних ухвал. При цьому, примірник ухвали від 13.02.2020р. в подальшому був повернутий до суду у зв`язку з відсутністю адресата за своїм місцезнаходженням, а від 25.02.2020р. - за закінченням встановленого строку зберігання.

За змістом ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, вказані вище ухвали суду від 16.01.2020р., від 04.02.2020р. та від 13.02.2020р. є такими, що отримані відповідачем 22.01.2020р. 10.02.2020р. та 19.02.2020р., а, отже, останній є таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення відповідних судових засідань.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРІН ФОРЕСТ ІНДАСТРІ» зареєстроване в якості суб`єкта господарювання 19.11.2014р., про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесені відомості за № 1 011615.

Приватне підприємство «КЕНТ ЯСЕН» зареєстроване в якості суб`єкта господарювання 17.04.2009р., про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесені відомості за № 1 007037.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 173 - 175 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Майново - господарськими визнаються цивільно - правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

У відповідності з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За змістом ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

Отже, однією із підстав виникнення господарського зобов`язання є юридично значимі дії суб`єктів господарювання, наслідком вчинення яких є встановлення, зміна або припинення взаємних прав та обов`язків сторін.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

З огляду на вищевикладені положення чинного законодавства, предметом доказування у справі є обставини щодо укладення між сторонами у спрощений спосіб договору поставки та щодо виникнення у відповідача зобов`язань по оплаті товару.

На підтвердження відповідних обставин позивачем було надано копію видаткової накладної № 75 від 29.11.2016р., засвідчену Київським обласним та по м. Києву управлінням лісового та мисливського господарства, а також копії податкових накладних від 29.11.2016р. № 5 та від 30.11.2016р. № 4.

Як вбачається з видаткової накладної № 75 від 29.11.2016р., вона була складена позивачем (постачальником) з метою фіксації господарської операції по поставці відповідачеві (покупцю) товару (пиловнику сосни) на загальну суму 115 654,87 грн.

При цьому, у видатковій накладній вказано, що поставка товару здійснюється на підставі договору від 03.08.2015р. Відповідальною особою позивача за здійснення господарської операції і правильністю її оформлення вказано ОСОБА_1. Також, видаткова накладна містить відтиски печаток сторін.

В позовній заяві позивач зазначив, що оригінал видаткової накладної № 75 від 29.11.2016р. у нього відсутній, а додана до заяви копія цієї видаткової накладної була отримана від Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства.

Видаткова накладна від 30.11.2016р. на суму 35 149,93 грн. у позивача взагалі відсутня (письмові пояснення від 17.12.2019р. до заяви про усунення недоліків).

В той же час, позивачем надано копії податкових накладних від 29.11.2016р. № 5 на суму 115 654,87 грн. та від 30.11.2016р. № 4 на суму 35 149,93 грн.

З дозволу суду позивачем були надані пояснення щодо реєстрації вищевказаних податкових накладних. До пояснень додано відповідь ГУ ДПС у Чернігівській області від 19.02.2020р. на адвокатський запит представника позивача в якій вказано, що податкова накладна від 29.11.2016р. № 5 на суму 115 654,87 грн. була зареєстрована 10.12.2016р. за реєстраційним номером , а податкова накладна від 30.11.2016р. № 4 на суму 35 149,93 грн. була зареєстрована 30.11.2016р. за реєстраційним номером .

За правилами ст. 73, 74, 77, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Первинні документи, які складені на виконання умов договору та підтверджують факт поставки товару покупцеві мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення № 88),

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення № 88 (в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.5 Положення № 88, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.

Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Дослідивши надану позивачем видаткову накладну № 75 від 29.11.2016р., суд дійшов висновку, що ця видаткова накладна не відповідає наведеним вище вимогам законодавства щодо оформлення первинних документів, оскільки не містить місця її складання, даних (П.І.Б.) та посади особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення з боку відповідача, особистого підпису або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції з боку відповідача, особистого підпису представника позивача, який брав участь у здійсненні господарської операції.

За таких обставин, ця видаткова накладна не може бути беззаперечним доказом факту поставки товару.

Встановлені недоліки в оформленні видаткової накладної № 75 від 29.11.2016р. є такими, що не можуть вважатись неістотними, оскільки перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції від ПП «КЕНТ ЯСЕН».

Стосовно відтисків печаток сторін суд зазначає, що вони не відносяться до обов`язкових реквізитів первинного документа.

Разом з тим суд враховує, що у разі дефектів первинних документів, позивач не позбавлений можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Відповідний висновок щодо застосування правової норми викладений у постанові Верховного Суду від 19.02.2020р. по справі № 915/675/19.

Проте, надані позивачем податкові накладні не можуть вважатися іншими допустимими доказами, оскільки у відповідності з ст. 201 Податкового кодексу України, дії платника податків по складанню податкової накладної та її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних мають односторонній характер, і в силу положень чинного законодавства безпосередньо первинні документи, виконані у встановленому чинним законодавством порядку, є підставою для формування фінансової та податкової звітності підприємства, а не навпаки. За відсутності первинних документів як підстави для формування податкової звітності та відображення у ній вчинених господарських операцій, дані податкових накладних і декларацій, поданих до податкового органу, не можуть бути доказом поставки товару. Більше того, наявність податкової звітності передбачає можливість її корегування в майбутніх податкових періодах у разі самостійного виявлення платником податків помилок в поданих деклараціях.

Відповідний висновок щодо застосування правової норми викладений у постанові Верховного Суду від 10.02.2020р. по справі № 909/146/19.

Враховуючи вищевикладене, доводи позивача про укладення між сторонами у спрощений спосіб договору поставки та виникнення у відповідача зобов`язань по оплаті товару, суд вважає спростованими, оскільки видаткова накладна № 75 від 29.11.2016р. не відповідає вимогам законодавства щодо оформлення первинних документів, а видаткова накладна від 30.11.2016р. на суму 35 149,93 грн. позивачем до суду подана не була.

Податкові накладні від 29.11.2016р. № 5 на суму 115 654,87 грн. та від 30.11.2016р. № 4 на суму 35 149,93 грн. суд вважає недопустимими доказами з підстав викладених вище.

Крім того, суд звертає увагу, що у видатковій накладній № 75 від 29.11.2016р. вказано, що поставка товару здійснюється на підставі договору від 03.08.2015р., який також позивачем подано не було.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 150 804,80 грн. заборгованості являються необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки під час розгляду справи не було встановлено факту порушення зобов`язання з боку відповідача, позовні вимоги про стягнення 45 602,83 грн. нарахованого на суму боргу індексу інфляції та 13 558,83 грн. трьох процентів річних з простроченої суми також не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження сплати судового збору позивачем подано платіжне доручення № 1374 від 17.12.2019р. на суму 3 149,50 грн.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову ці судові витрати покладаються на позивача.

В позовній заяві позивач вказував, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, становить 10 000,00 грн. Однак, в подальшому доказів понесення таких витрат (крім сплати судового збору) не надав. Тому суд не здійснює їх розподіл між сторонами.

Керуючись ст. 173 - 175, 179, 181, 193, 265 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 205, 526, 530, 610, 626, 629, 692 Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 77, 79, 86, 123, 129, 165, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІН ФОРЕСТ ІНДАСТРІ» до Приватного підприємства «КЕНТ ЯСЕН» про стягнення 209 966 грн. 46 коп. залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано 20.03.2020р.

Суддя А.С.Сидоренко