ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2020 р. Справа№ 911/2471/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Попікової О.В.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи Білорусько-Литовського спільного підприємства "КМТ-2000" Товариство з обмеженою відповідальністю

на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.01.2020, яку складено та підписано 24.01.2020

у справі № 911/2471/19 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом Білорусько-Литовського спільного підприємства "КМТ-2000" Товариство з обмеженою відповідальністю

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Алюпол"

2. Київської торгово-промислової палати

про стягнення збитків в розмірі 41 258,44 білоруських рублів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.01.2020 у справі №911/2471/19 клопотання Білорусько-литовського спільного підприємства "КМТ-2000" Товариства з обмеженою відповідальністю б/н від 13.01.2020 року (вх. №1172/20 від 20.01.2020) про зміну предмету позову повернуто заявникові без розгляду.

Закрито підготовче провадження та призначено справу №911/2471/19 до судового розгляду по суті на 11.02.2020 о 11:45.

Щодо клопотання б/н від 13.01.2020 (вх. №1172/20 від 20.01.2020) «про зміну предмета позову» суд першої інстанції не вбачає правових підстав для його прийняття, а тому дійшов висновку повернути його без розгляду заявнику. Суд визначив, що клопотання про зміну предмету позову не відповідає вимогам ст. 170 ГПК України, оскільки не містить нормативно-правових обґрунтувань та підстав зміни предмету позову, відповідних обставин, за яких позивач дійшов висновку про таку зміну, оскільки, в поданому клопотанні містяться лише посилання позивача на викладені у відзиві відповідача-2 обставини, інші обставини справи та обставини, які стали підставою для звернення до суду з даним позовом, а також, оцінка позивача діям відповідачів. При цьому, суд зазначив, що не вважаються зміною предмету позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що клопотання позивача про зміну предмета позову не є заявою про зміну предмета позову в розумінні господарського процесуального законодавства, оскільки, не містить підстав та нормативно-правового обґрунтування для подачі такого клопотання.

Крім того, суд першої інстанції також зауважив, що на виконання вимог ч.5 ст. 46 ГПК України, в якості доказів надіслання клопотання про зміну предмета позову іншим учасникам справи позивачем додано фіскальні чеки від 17.01.2020. Однак, позивачем в порушення ст. 172 ГПК України, до вказаного клопотання не додано описів вкладення, що позбавляє суд встановити факт надіслання відповідачам саме цього клопотання.

Таким чином, оскільки, клопотання Білорусько-литовського спільного підприємства "КМТ-2000" Товариства з обмеженою відповідальністю про зміну предмету позову не відповідає вимогам ч. 1 ст. 170 ГПК України, суд дійшов висновку про повернення без розгляду клопотання про зміну предмету позову заявникові відповідно до ч. 4 ст. 170 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою, Білорусько-Литовське спільне підприємство "КМТ-2000" Товариство з обмеженою відповідальністю, Республіка Білорусь, м. Мінськ звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та передати справу №911/2471/19 до Господарського суду Київської області для продовження розгляду на стадії підготовчого провадження.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції, в частині повернення заявникові без розгляду клопотання Білорусько-литовського спільного підприємства "КМТ-2000" Товариства з обмеженою відповідальністю б/н від 13.01.2020 (вх. №1172/20 від 20.01.2020) про зміну предмету позову.

Скаржник вказав, що оскарженою ухвалою порушено норми ч. 3 ст. 46 ГПК України, що призвело до порушення права позивача на зміну предмета позову до закінчення підготовчого засідання, а також встановлене п.1 ст.6 Конвенції право на доступ до правосуддя.

Подання заяви про зміну предмету позову шляхом подання відповідної заяви за правилами ст. 46 ГПК України є правом позивача, яке не вимагає окремих пояснень чи наведення нормативно-правового обґрунтування.

Серед іншого, скаржник також звернув увагу, що норми ст. 46 ГПК України не зобов`язують позивача в якості доказів направлення заяви сторонам надавати суду описи вкладення у цінний лист.

Позивач зазначає, що закондавцем у процесуальному законі чітко визначено випадки, коли учасники справи зобов`язанні надсилати кореспонденцію листом з описом вкладення, і в кожному з цих випадків невиконання такої вимоги є підставою для залишення заяв без руху, а не першочергове повернення без розгляду. Процесуальний закон ставить в залежність обов`язок направлення кореспонденції листом з описом вкладення з правом заявника усунути недоліки.

Таким чином, повернення без розгляду заяви про зміну предмету позову є порушенням ст. 6 Конвенції і обмеженням позивача права на доступ до правосуддя.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідачі використади своє право та подали відзиви на апеляційну скаргу, просили скаргу позивача відхилити, та оскаржену ухвалу залишити без змін, як правильну та обґрунтовану.

Відповідач-1 наголосив на необхідності відповідно до ч. 5 ст. 46 ГПК України надання опису вкладеного в підтвердження факту надсилання позивачем саме відповідної заяви. При цьому, за вимогами зазначеної норми не визначено процесуальної можливості залишення такої заяви без руху.

Відповідач-2 вказав на те, що повернуте судом клопотання позивача від 13.01.2020 (вх. №1172/20 від 20.01.2020) про зміну предмету позову не відповідає вимогам ст.ст. 46, 170 ГПК України. Подання такого клопотання, на думку відповідача-2, є зловживанням позивачем його процесуальними правами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2020 справу №911/2471/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Білорусько-Литовського спільного підприємства "КМТ-2000" Товариство з обмеженою відповідальністю на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.01.2020 у справі №911/2471/19. Закінчено проведення підготовчих дій. Розгляд даної апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 12.03.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 12.03.2020.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 ч. 1 ст. 256 ГПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Враховуючи те, що предметом апеляційного перегляду наразі є ухвала про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України), яка входить до визначеного у ч. 2 ст. 271 ГПК України переліку, та з огляду на відсутність обставин справи, що зумовлюють необхідність розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За приписами ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

До Господарського суду Київської області подана позовна заява Білорусько-Литовського спільного підприємства "КМТ-2000" Товариства з обмеженою відповідальністю б/н від 01.10.2019 року (вх.№2565/19 від 04.10.2019) до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Алюпол", 2) Київської торгово-промислової палати про стягнення збитків в розмірі 41258,44 білоруських рублів, в гривнях за курсом НБУ на день винесення судового рішення.

Ухвалою суду від 08.10.2019 позовну заяву Білорусько-Литовського спільного підприємства "КМТ-2000" Товариство з обмеженою відповідальністю б/н від 01.10.2019 (вх. №2565/19 від 04.10.2019) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алюпол", 2) Київської торгово-промислової палати про стягнення збитків в розмірі 41258,44 залишено без руху. Зобов`язано позивача усунути недоліки позовної заяви та подати до суду в строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху: уточнення ціни позову із зазначенням еквівалента національної валюти України, відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Попереджено позивача про те, що у разі неусунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Відповідно до заяви про уточнення ціни позову (вх. №9434/19 від 11.10.2019) позивач просив стягнути солідарно з 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Алюпол", 2) Київської торгово-промислової палати збитки в розмірі 41258,44 білоруських рублів в гривнях, що за курсом НБУ на день подання позову складає 492 625,77 грн. (а/с 56)

Ухвалою суду від 17.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2471/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.11.2019.

Ухвалою суду від 12.11.2019 підготовче засідання відкладено на 03.12.2019.

До суду від позивача надійшло клопотання б/н від 01.12.2019 (вх. №24015/19 від 03.12.2019) про уточнення позовних вимог, а саме про солідарне стягнення суми збитків у розмірі 41 258,44 білоруських рублів (а/с 160). Заявник, серед іншого, посилаюсь на судову практику Верховного Суду, зазначив про те, що немає законодавчої заборони на стягнення боргу в іноземній валюті, а тому предмет позову визначено ним у білоруських рублях.

Ухвалою суду від 03.12.2019, серед іншого, зобов`язано позивача уточнити вимоги заяви та привести заяву у відповідність до норм чинного процесуального законодавства. (а/с 171-173)

Представниками сторін у судовому засіданні 03.12.2019 подано спільне клопотання про продовження строків підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою суду від 03.12.2019 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 21.01.2020.

До суду від позивача надійшло клопотання б/н від 13.01.2020 (вх. №1172/20 від 20.01.2020) «про зміну предмета позову». У цьому клопотанні позивач просив стягнути солідарно з відповідачів збитки у розмірі 41 258,44 білоруських рублів. Судові витрати покласти на відповідачів солідарно.

До суду від відповідача-1 надійшли заперечення №20-01/10 від 20.01.2020 (вх. №1346/20 від 21.01.2020) проти заяви про уточнення позовних вимог від 01.12.2019.

Суд першої інстанції за мотивами оскарженої ухвали дійшов висновку, що заява про уточнення позовних вимог б/н від 01.12.2019 не приймається судом до уваги, оскільки чинним Господарським процесуальним кодексом України не передбачено подання такої заяви. Судом зазначено, що процесуальним законом не передбачено права позивача на "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог. Тому, в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань), суд, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК України.

Щодо клопотання б/н від 13.01.2020 (вх. №1172/20 від 20.01.2020) «про зміну предмета позову» суд першої інстанції зазначив, що не вбачає правових підстав для його прийняття, а тому дійшов висновку повернути його без розгляду заявнику. Суд визначив, що клопотання про зміну предмету позову не відповідає вимогам ст. 170 ГПК України, оскільки не містить нормативно-правових обґрунтувань та підстав зміни предмету позову, відповідних обставин, за яких позивач дійшов висновку про таку зміну, оскільки в поданому клопотанні містяться лише посилання позивача на викладені у відзиві відповідача-2 обставини, інші обставини справи та обставини, які стали підставою для звернення до суду з даним позовом, а також оцінка позивача діям відповідачів. При цьому, суд зазначив, що не вважаються зміною предмету позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що клопотання позивача про зміну предмета позову не є заявою про зміну предмета позову в розумінні господарського процесуального законодавства, оскільки не містить підстав та нормативно-правового обґрунтування для подачі такого клопотання.

Додатково суд першої інстанції також зауважив, що на виконання вимог ч.5 ст. 46 ГПК України в якості доказів надіслання клопотання про зміну предмета позову іншим учасникам справи позивачем додано фіскальні чеки від 17.01.2020. Однак, позивачем в порушення ст. 172 ГПК України, до вказаного клопотання не додано описів вкладення, що позбавляє суд встановити факт надіслання відповідачам саме цього клопотання.

Таким чином, оскільки клопотання Білорусько-литовського спільного підприємства "КМТ-2000" Товариства з обмеженою відповідальністю про зміну предмету позову не відповідає вимогам ч. 1 ст. 170 ГПК України, суд дійшов висновку про повернення без розгляду клопотання про зміну предмету позову заявникові відповідно до ч. 4 ст. 170 ГПК України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перегляд ухвали у справі на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо повернення без розгляду заяви Білорусько-литовського спільного підприємства "КМТ-2000" Товариства з обмеженою відповідальністю б/н від 13.01.2020 (вх. №1172/20 від 20.01.2020) про зміну предмету позову.

Частиною 2 статті 46 ГПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно з частиною 3 цієї статті ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Частина 3 ст. 46 ГПК України встановлює, що одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Тому у разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п.

Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об`єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК.

Статтею 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена судом.

Згідно з частиною 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Водночас визначені наведеними нормами 46 ГПК України права, що належать тільки позивачу, певним чином визначають диспозитивність господарського процесу. Принцип диспозитивності у господарському процесі означає, що процесуальні правовідносини виникають, змінюються і припиняються за ініціативи безпосередніх учасників спірних матеріальних правовідносин, які мають можливість за допомогою господарського суду розпоряджатися процесуальними правами і спірним матеріальним правом. (Суд звертається до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі 922/1249/17 та в пункті 7.9 постанови Верховного Суду від 23.04.2019 у справі 911/1602/18).

Згідно зі статтею 14 ГПК України ("Диспозитивність господарського судочинства") суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже, попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Суд звертається до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15.

Так, згідно заяви б/н від 13.01.2020 (вх. №1172/20 від 20.01.2020) за назвою «клопотання про зміну предмета позову» позивач у пункті 1 прохальної частини заяви просив стягнути солідарно з відповідачів збитки у розмірі 41 258,44 білоруських рублів. Судові витрати покласти на відповідачів солідарно. (п. 2 прохальної частини заяви).

Проаналізувавши заяву позивача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що така заява за своєю юридичною природою є заявою про зміну предмета позову, оскільки фактично містить виклад предмету позову в новій редакції. Позивач змінив предмет позову, тобто вимогу, з якою він звернувся до відповідачів, зокрема визначив стягнення грошових коштів в розмірі 41 258,44 у білоруських рублях. (а/с 182)

Натомість у позові, враховуючи заяву про уточнення ціни позову (вх. №9434/19 від 11.10.2019), позивач просив стягнути солідарно з відповідачів збитки в розмірі 41 258,44 білоруських рублів в гривнях, що за курсом НБУ на день подання позову складає 492 625,77 грн. (а/с 56)

Заяву б/н від 13.01.2020 (вх. №1172/20 від 20.01.2020) позивач подав до закінчення підготовчого засідання, як цього вимагає ч. 3 ст. 46 ГПК України.

При цьому, підстави позовних вимог в заяві про зміну предмету позову позивачем не змінювались. Доповнення заяви новими поясненнями чи посилання на додаткові обставини не є зміною підстав.

Таким чином, позивач використав своє право щодо можливості зміни предмета спору, шляхом подачі відповідної заяви, і на власний розсуд визначив предмет спору, зазначивши суму стягнення у білоруських рублях.

Стосовно посилання суду першої інстанції на те, що позивач зобов`язаний назвати нормативно-правове обґрунтування та підстави щодо зміни предмету позову колегія суддів зазначає наступне.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Приписи статтей 15, 16 Цивільного кодексу України та господарський процесуальний закон надають особі право самостійно визначити спосіб захисту для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право, в тому числі, і шляхом обрання самостійно предмету позову для реалізації такого права на захист. Нормативно-правове обґрунтування щодо предмету позову про стягнення шкоди зазначено у позові, який прийнято судом першої інстанції до розгляду. У заяві б/н від 13.01.2020 позивач не змінює своїх мотивів щодо предмету позову, а тільки визначає інший грошовий еквівалент стягнення шкоди.

Крім того, позивач змінив також і свою вимогу щодо роподілу судових витрат, які просив покласти на відповідачів солідарно, натомість коли у позові він просив такі витрати покласти на відповідачів, що за своїм змістом і суттю є різними вимогами, враховуючи правила здійснення розподілу судових витрат відповідно до ст. 129 ГПК України.

Процедура зміни предмету позову регулюється ст. 46 ГПК України.

Згідно ч. 5 ст. 46 ГПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

В якості доказів надіслання клопотання про зміну предмета позову іншим учасникам справи позивачем додано фіскальні чеки від 17.01.2020. З доданих чеків вбачається, що відправка була здійснена відповідачу -1 та відповідачу-2 та міститься інформація щодо трек-номеру цього відправлення.

Згідно з п. 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Приписи статті 46 ГПК України визначають обов`язок сторони подати докази направлення копії відповідних заяв та доданих до них документів іншим учасникам справи.

Аналіз положень 46 ГПК України дозволяє зробити висновок про те, що відповідні заяви не примаються до розгляду та повертаються судом заявнику у разі неподання доказів направлення копії відповідних заяв та доданих до них документів іншим учасникам справи.

Посилання суду на відсутність належних доказів направлення заяви іншим учасникам справи, зокрема, на відсутність описів вкладення, що позбавляє суд встановити факт надіслання відповідачем саме цього клопотання, колегія суддів вважає не достатньо обґрунтованим.

Враховуючи контекст норми 46 ГПК України, фіскальні чеки в розумінні цієї статті є одним із доказів вчинення процесуальної дії у вигляді направлення копії документів іншій стороні. Ця стаття, на відміну від ст. 172 ГПК України, не містить окремої вказівки на наявність опису вкладення.

У випадку сумніву в достовірності доказів відправки, чи дійшовши висновку про недостатність такого доказу, суд міг і повинен був витребувати необхідні докази, в тому числі описи вкладення для перевірки факту надсилання конкретних документів.

Виконання таких дій передбачено, зокрема ст. 177 ГПК України. Відповідно до ч.1 цієї статті завданням підготовчого засідання серед іншого є:

- остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин;

- визначення обставин справи, які підлягають встановленю та зібрання відповідних доказів;

- вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Крім того, звертає на себе увагу той факт, що ухвала суду першої інстанції від 03.12.2019, якою, серед іншого, було зобов`язано позивача уточнити вимоги заяви та привести заяву від 01.12.2019 у відповідність до норм чинного процесуального законодавства, не містила зауваження суду щодо необхідності виконати також і вимоги ст. 172 ГПК України та надання відповідного опису вкладеного. (а/с 171-173)

Таким чином, враховуючи неодноразові намагання сторони використати своє право змінити предмет позову, виходячи із контексту приписів ст. 46 ГПК України, в разі виникнення сумніву суд першої інстанції не був позбавлений права зобов`язати сторону надати описи вкладеного для достеменної перевірки факту надіслання відповідачем саме клопотання від від 13.01.2020 (вх. №1172/20 від 20.01.2020).

При цьому, колегія суддів зауважує, що застосування судом правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватись із урахуванням обставин конкретної справи та забезпеченням ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень вже на стадії звернення особи до суду може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Так, у рішенні від 08.12.2016 у справі "ТОВ "ФРІДА" проти України" (заява №24003/07) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (рішення від 17.01.2012 у справі "Станев проти Болгарії" (Stanev v. Bulgaria), заява №36760/06).

У рішенні від 13.01.2000 у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28.10.1998 у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відтак, згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише формальний, але й фактичний. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви (скарги) або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Отже, суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення без розгляду клопотання Білорусько-литовського спільного підприємства "КМТ-2000" Товариства з обмеженою відповідальністю б/н від 13.01.2020 (вх. №1172/20 від 20.01.2020) про зміну предмету позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.280 ГПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ч. 3 ст. 271 ГПК України у випадку скасування судом апеляційної інстанції ухвали про повернення позовної заяви справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить до висновку, що оскаржувана ухвала Господарського суду Київської області від 21.01.2020 у справі № 911/2471/19 є такою, що постановлена з неповним дотриманням норм процесуального права, а відтак, підлягає скасуванню з направленням даної справи на розгляд до суду першої інстанції

Судові витрати.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, 275, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Білорусько-Литовського спільного підприємства "КМТ-2000" Товариство з обмеженою відповідальністю на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.01.2020 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 21.01.2020 у справі № 911/2471/19 скасувати.

3. Матеріали справи №911/2471/19 направити до Господарського суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

О.В. Попікова