ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.03.2020 Справа № 920/874/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л, при секретарі судового засідання Пономаренко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у приміщенні суду справу №920/874/19

за позовом Комунального підприємства «Паркінг» Сумської міської ради, м.Суми

до відповідачів:

1) Приватного виробничо-комерційного малого підприємства «Агро», м. Суми

2) Сумської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, м. Суми

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Сумської міської ради, м. Суми

2) Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, м. Суми

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Бурбики Тамари Анатоліївни, м. Суми

про визнання договорів купівлі-продажу недійсними

за участю представників сторін:

від позивача: Кордюк В.П. (адвокат, ордер серії СМ № 41 від 02.08.2019)

від 1-го відповідача: Нємцев В.А. (ордер серії СМ № 2/31 від 20.9.2019), Мисік П.Є. (директор, паспорт серії НОМЕР_1, виданий 25.04.2000)

від 2-го відповідача: Білоус О.С. (директор, паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 08.08.1997)

від третьої особи 1: Заїка І.В. (довіреність № 2464/03.02.02-08 від 27.12.2019)

від третьої особи 2: Заїка І.В. (довіреність № 06.01-27/17 від 28.12.2019)

від третьої особи на стороні відповідачів: не прибув

Суть спору: 15.08.2019 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд:

1) визнати недійсним договір купівлі-продажу автостоянки № 3 "Пролісок" укладений 20.02.2019 між Приватним виробничо-комерційним малим підприємством "Агро" та Сумською обласною організацією всеукраїнської спілки автомобілістів, який був посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 733;

2) визнати недійсним договір купівлі-продажу автостоянки № 5 "Зарічна" укладений 20.02.2019 між Приватним виробничо-комерційним малим підприємством "Агро" та Сумською обласною організацією всеукраїнської спілки автомобілістів, який був посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 734.

Ухвалою суду від 09.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі № 920/874/19, призначено підготовче засідання на 10.10.2019.

Перший відповідач подав відзив на позовну заяву, проти вимог позивача заперечує з підстав їх необґрунтованості.

Другий відповідач подав відзив на позовну заяву, проти вимог позивача заперечує, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність.

Третьою особою - приватним нотаріусом Бурбикою Т.А. подані пояснення по справі, проти вимог позивача третя особа заперечує та просить суд відмовити у їх задоволенні.

30.10.2019 до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, висновки, наведені у відзивах відповідачів, представник вважає необґрунтованими та наполягає на задоволенні позову.

Представник третьої особи - Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради подав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 920/874/19 до судового розгляду по суті в судове засідання на 09.01.2020, 10:30.

У судовому засіданні від 09.01.2020 з розгляду справи по суті судом постановлено протокольну ухвалу про задоволення усного клопотання першого відповідача про поновлення строку для надання доказів, поновлено першому відповідачу строк для надання доказів, долучено до матеріалів справи докази, надані за клопотанням першого відповідача про приєднання письмових доказів (вх № 10329 від 13.12.2019), з занесенням зазначеної ухвали до протоколу судового засідання від 09.01.2020 відповідно до ч. 5 ст. 233 ГПК України.

Разом з тим, у судовому засіданні від 09.01.2020 з розгляду справи по суті судом постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви з розгляду справи по суті в судове засідання на 17.01.2020, на 12:00, з занесенням зазначеної ухвали до протоколу судового засідання від 09.01.2020 відповідно до ч. 5 ст. 233 ГПК України.

У судовому засіданні від 17.01.2020 з розгляду справи по суті судом постановлено протокольну ухвалу про долучення до матеріалів справи пояснень по справі представника позивача (вх № 425 від 17.01.2020), із занесенням зазначеної ухвали до протоколу судового засідання від 17.01.2020 відповідно до ч. 5 ст. 233 ГПК України.

Також у судовому засіданні від 17.01.2020 з розгляду справи по суті судом постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви з розгляду справи по суті в судове засідання на 28.01.2020, на 11:30, із занесенням зазначеної ухвали до протоколу судового засідання від 17.01.2020, відповідно до ч. 5 ст. 233 ГПК України.

У судовому засіданні 28.01.2020 представник першого відповідача - Нємцев В.А. заявив усне клопотання щодо позбавлення права Заїки І.В. представляти інтереси третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Протокольною ухвалою суд відмовив представнику першого відповідача у задоволенні його усного клопотання щодо позбавлення права Заїки І.В. представляти інтереси третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, зазначена ухвала занесена до протоколу судового засідання від 28.01.2020 згідно з ч. 5 ст. 233 ГПК України.

Крім того, представник першого відповідача подав клопотання від 27.01.2020 №9/2020-9 про зупинення провадження у справі (вх № 264к від 27.01.2020), відповідно до якого просив суд зупинити провадження у справі № 920/874/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 920/456/19, яка розглядається Північним апеляційним господарським судом.

Представники позивача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача заперечували щодо поданого першим відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою від 28.01.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання першого відповідача клопотання від 27.01.2020 №9/2020-9 про зупинення провадження у справі (вх № 264к від 27.01.2020) та відклав розгляд справи по суті у судове засідання на 06.02.2020.

Представник першого відповідача у судовому засіданні 06.02.2020 заперечував проти дослідження доказів за відсутності представника другого відповідача та заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача проти відкладення розгляду справи по суті не заперечував.

За результатами розгляду справи в судовому засіданні від 06.02.2020, суд постановив ухвалу про задоволення усного клопотання представника першого відповідача та відкладення розгляду справи по суті на 03.03.2020.

При розгляді справи по суті представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представники першого відповідача підтримали заперечення проти позову, викладені у відзиві на позов.

Представник другого відповідача також підтримав заперечення, викладені у поданому до суду відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради підтримав позицію, викладену у наданих до суду 26.11.2019 поясненнях.

Представник третьої особи - Сумської міської ради просив суд позов задовольнити.

Третя особа на стороні відповідачів у судове засідання не прибула, судом оголошено стислий зміст пояснень даного учасника справи.

Судом були досліджені докази, подані сторонами та третіми особами в обґрунтування їх позицій з предмета спору.

Представник першого відповідача заявив усне клопотання про виключення із складу доказів рішення Сумської міської ради № 2321-МР від 21.06.2017.

Представник позивача проти заявленого клопотання заперечував.

Представник третіх осіб на стороні позивача також заперечував проти виключення вищезазначеного рішення Сумської міської ради із складу доказів.

Судом постановлено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні усного клопотання представника першого відповідача про виключення як доказу із справи рішення Сумської міської ради № 2321-МР від 21.06.2020 (а.с. 139-14, том 1), протокольну ухвалу занесено до протоколу судового засідання.

Представник першого відповідача заявив усне клопотання про виключення із складу доказів Витягу з ЄДРПОУ стосовно ДП «Паркінг» комунального оптово-роздрібного підприємства «Дрібнооптовий» Сумської міської ради (а.с. 141-149, том 1).

Судом постановлено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні усного клопотання представника першого відповідача про виключення як доказу із справи Витягу з ЄДРПОУ стосовно ДП «Паркінг» комунального оптово-роздрібного підприємства «Дрібнооптовий» Сумської міської ради (а.с. 141-149, том 1), протокольну ухвалу занесено до протоколу судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд встановив:

Комунальне підприємство «Паркінг» Сумської міської ради (позивач у справі) утворене внаслідок припинення юридичної особи Дочірнього підприємства «Паркінг» Комунального оптово-роздрібного підприємства «Дрібнооптовий» Сумської міської ради та є правонаступником останнього (держану реєстрацію позивача проведено 25.11.2017). Засновником позивача згідно з даними Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є Сумська міська рада.

16.12.2015 Сумською міською радою прийнято рішення №112-МР «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади міста Суми нерухомого майна».

Пунктом 1 цього рішення №112-МР вирішено зарахувати до комунальної власності територіальної громади міста Суми будівлі, розташовані на території автостоянок за адресами: вул. Матюшенка, 47 в м. Суми; вул. Прокоф`єва, 16/1 в м. Суми; вул. Прокоф`єва, 16/2 в м. Суми; вул. Дем`яна Коротченка (на даний час Івана Сірка), 11 в м. Суми; вул. Дем`яна Коротченка, 30 в м. Суми.

27.04.2016 Сумською міською радою було прийняте рішення № 692-МР №Про передачу в користування та на баланс дочірньому підприємству «Паркінг» Комунального оптово-роздрібного підприємства «Дрібнооптовий» Сумської міської ради майна комунальної власності територіальної громади міста Суми.

Спірні об`єкти нерухомого майна - автостоянки, що є предметами оспорюваних договорів, увійшли до Переліку майна комунальної власності територіальної громади міста Суми, яке було передано на баланс ДП «Паркінг» КОРП «Дрібнооптовий», який є додатком до вказаного рішення.

Земельні ділянки під розташованими на них об`єктами нерухомого майна - автостоянками № 3 «Пролісок» та № 5 «Зарічна» перебувають у постійному користуванні позивача згідно рішення Сумської міської ради № 2047-МР від 26.12.2012.

04.05.2016 на виконання п.3 рішення Сумської міської ради №692-МР від 27.04.2016 «Про передачу в користування та на баланс дочірньому підприємству «Паркінг» комунального оптово-роздрібного підприємства «Дрібнооптовий» Сумської міської ради майна комунальної власності територіальної громади міста Суми» між Управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та Дочірнім підприємством «Паркінг» комунального оптово-роздрібного підприємства «Дрібнооптовий» Сумської міської ради було укладено договори користування майном №УМКВк-0948, №УМКВк-0949, №УМКВк-0950, №УМКВк-0951 та №УМКВк-0952.

Згідно умов зазначених договорів користування майном Дочірньому підприємству «Паркінг» комунального оптово-роздрібного підприємства «Дрібнооптовий» Сумської міської ради в користування та на баланс було передане майно комунальної власності територіальної громади міста Суми, у т.ч. і таке, що знаходилося за адресами м. Суми, вул. Прокоф`єва, 16/1 (літери: «А» адміністративна будівля - 47,7 кв.м; «Б» гараж; «Д» убиральня; «Л» контейнер; № 1-4- огорожа; «І» замощення) та м. Суми, вул. Прокоф`єва, 16/2 (літери: «А» адміністративна будівля - 49,3 кв.м; № 1-5 - огорожа; «І» замощення).

Рішенням Сумської міської ради від 26.04.2017 №2065-МР було припинено юридичну особу Дочірнє підприємство «Паркінг» комунального оптово-роздрібного підприємства «Дрібнооптовий» Сумської міської ради шляхом перетворення у Комунальне підприємство «Паркінг» Сумської міської ради.

08.05.2018 за територіальною громадою м. Суми в особі Сумської міської ради було зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вищезазначені об`єкти нежитлової нерухомості (комплекс споруд, що використовується для розміщення автомобілів - стоянка автотранспорту), зокрема: по вул. Матюшенка, буд. 47 у м. Сумах, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 27534287 від 08.05.2018; по вул. Прокоф`єва, буд. 16/1 у м. Сумах, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 26090152 від 08.05.2018; по вул. Івана Сірка, буд. 11 у м. Сумах, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 27536030 від 08.05.2018; по вул. Прокоф`єва, буд. 16/2 у м. Сумах, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 27542152 від 08.05.2018; по вул. Івана Сірка, буд. 30 у м. Сумах, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; запис про право власності № 27542077 від 08.05.2018.

20.02.2019 між відповідачами у справі укладений договір купівлі-продажу автостоянки №3 «Пролісок», який був посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №733.

Відповідно до п. 1.2 даного договору купівлі-продажу, його предметом є: автостоянка № 3 «Пролісок», з відповідними складовими частинами: будинок чергового «А», навіс «Б», навіс «В», навіс «Г», навіс «Д», огорожа « 1-3», покриття, 1, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Прокоф`єва, будинок б/н.

Також 20.02.2019 між відповідачами укладений договір купівлі-продажу автостоянки №5 «Зарічна», який був посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №734.

Відповідно до п. 1.2 даного договору купівлі-продажу, його предметом є: автостоянка № 5 «Зарічна», з відповідними складовими частинами: будинок чергового «А», навіс «Б», навіс «В», навіс «Г», навіс «Д», навіс «Е», вбиральня «Ж», огорожа « 1-3», покриття, 1, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Прокоф`єва, будинок б/н.

Позивач вважає та зазначає у позовній заяві, що укладені між відповідачами договори купівлі-продажу автостоянок суперечать вимогам чинного законодавства та підлягають визнанню недійсними в судовому порядку, оскільки другим відповідачем було продано ПВКМП «Агро» за договорами купівлі-продажу від 20.02.2019 майно (автостоянки), яке на момент укладення договорів вже перебувало у власності територіальної громаді міста Суми та перебувало у користуванні КП «Паркінг» Сумської міської ради.

Як на правову підставу для визнання вищезазначених договорів недійсними позивач посилається на те, що Сумська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів, укладаючи договори купівлі-продажу автостоянок від 20.02.2019 з ПВКМП «Агро», не була власником цих автостоянок, що суперечить вимогам ст. 658 Цивільного кодексу України, а тому такі договори, на думку позивача, підлягають визнанню недійсними на підставі ч. 1 ст. 215, ст. 203 ЦК України.

Суд, проаналізувавши умови укладених між відповідачами у справі договоріву у системному зв`язку з положеннями діючого цивільного законодавства України, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з умовами договорів купівлі-продажу автостоянок від 20.02.2019 другий відповідач передав у власність першому відповідачеві нерухоме майно - автостоянки (пункти 1.1 договорів).

Позивач наполягає на порушенні відповідачами при укладанні спірних договорів купівлі-продажу положень ст. 658 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що право продажу товару належить власникові товару.

Суд вважає таку позицію позивача помилковою. Так, відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові, а право власності на об`єкти нежитлової нерухомості (комплекс споруд, що використовується для розміщення автомобілів - стоянка автотранспорту) виникло у Сумської міської ради з моменту державної реєстрації цього права - з 08.05.2018, тому користування КП «Паркінг» майном автостоянок могло б вважатися правомірним, якби таке майно було передане останньому Сумською міською радою після реєстрації за нею права власності, тобто після 08.05.2018. Матеріалами ж даної справи підтверджений факт передання у користування позивачу майна комунальної власності територіальної громади м. Суми, у тому числі і спірних об`єктів нерухомості, Сумською міською радою ще у 2016 році.

В матеріалах справи відсутні докази стосовно того, що нежитлова нерухомість (комплекс споруд, що використовується для розміщення автомобілів - стоянка автотранспорту) були передані в користування КП «Паркінг» на підставі рішень законного власника майна - Сумської міської ради, прийнятих у відповідності до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» після реєстрації за Сумською міською радою права власності.

Також суд звертає увагу, що сам позивач зазначає, що користується майном автостоянок на підставі договорів користування майном №УМКВк-0948, №УМКВк-0949, №УМКВк-0950, №УМКВк-0951 та №УМКВк-0952, які були укладені 04.05.2016 на строк до 04.05.2017.

До вказаних вище договорів користування майном укладалися додаткові угоди, які оформлялися як Зміни №1, №2, №3, відповідно до яких строк користування майном подовжувався (копії додані позивачем до позовної заяви).

На момент звернення КП «Паркінг» до суду із позовом у даній справі з моменту отримання нерухомого майна у користування згідно договорів користування майном №УМКВк-0948, №УМКВк-0949, №УМКВк-0950, №УМКВк-0951 та№УМКВк-0952, які були укладені 04.05.2016, минуло понад три роки.

Як встановлено у ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з вимогами ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: право власності; речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; право власності на об`єкт незавершеного будівництва; заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Зважаючи на викладене, право КП «Паркінг» Сумської міської ради на користування майном автостоянок підлягає державній реєстрації.

За наведених обставин ненадання позивачем належних та допустимих доказів державної реєстрації за ним права користування нерухомим майном автостоянок №3 «Пролісок» та №5 «Зарічна» свідчить про відсутність у позивача права на звернення до суду з даним позовом, оскільки позивач у встановленому законом порядку не набув права користування майном, яке є предметом оспорюваних договорів.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як встановлено у ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За правилами ч. 1, ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Пунктом 1) ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.10.2018 №142984200 за Сумською обласною організацією Всеукраїнської спілки автомобілістів, зареєстроване право власності на Автостоянку №3 «Пролісок» за адресою АДРЕСА_1 б/н, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Відповідно до даних Витягу у власності другого відповідача перебувають наступні об`єкти: будинок чергового «А», навіс «Б», навіс «В», навіс «Г», навіс «Д», огорожа « 1-3», покриття, 1.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.10.2018 №142982923 за Сумською обласною організацією Всеукраїнської спілки автомобілістів, зареєстроване право власності на Автостоянку №5 «Зарічна» за адресою м. Суми, вул. Прокоф`єва, буд. б/н, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Відповідно до до даних Витягу у власності другого відповідача перебувають наступні об`єкти: будинок чергового «А», навіс «Б», навіс «В», навіс «Г», навіс «Д», навіс «Е», вбиральня «Ж», огорожа « 1-3», покриття, 1.

Наведені вище обставини та докази на їх підтвердження доводять, що станом на 27.10.2018 Сумська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів, була законним власником майна Автостоянок №3 «Пролісок» за адресою: м. Суми, вул. Прокоф`єва, буд. б/н та №5 «Зарічна» за адресою: м. Суми, вул. Прокоф`єва, буд. б/н, і таке право власності було зареєстроване у встановленому законом порядку.

Вказане у витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.10.2018 №142984200 та від 27.10.2018 №142982923 майно автостоянок №3 «Пролісок» та №5 «Зарічна» є предметом оспорюваних договорів купівлі-продажу, укладених 20.02.2019 між Сумською обласною організацією Всеукраїнської спілки автомобілістів та ПВКМП «Агро».

Доказів встановлення незаконності набуття Сумською обласною організацією Всеукраїнської спілки автомобілістів права власності на майно автостоянок №3 «Пролісок» та №5 «Зарічна» матеріали даної справи не містять.

У ході судового огляду даної справи першим відповідачем були подані суду докази правомірності набуття другим відповідачем права власності на нерухоме майно, яке було предметом оспорюваних договорів.

Окремо суд вважає за необхідне наголосити на тому, що при посвідченні оспорюваних договорів нотаріусом перевірялись обставини, які могли б стати підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії - посвідчення договорів купівлі-продажу від 20.02.2019.

Так, згідно п.п. 1.1 п. 1 Глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. У разі посвідчення правочинів щодо відчуження та застави нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, документи, що підтверджують державну реєстрації прав на це майно, не подаються.

Відповідачами для нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу автостоянки №3 «Пролісок», укладеного 20.02.2019, та договору купівлі-продажу автостоянки №5 «Зарічна», укладеного 20.02.2019, були надані документи, які, поряд з іншим, підтверджували реєстрацію права власності на нерухоме майно (автостоянки) за продавцем, а саме Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.10.2018 №142984200 та від 27.10.2018 №142982923.

Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 Глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при посвідченні правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність податкової застави, заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При посвідченні оспорюваних договорів купівлі-продажу нотаріусом були виконані вимоги п.п. 2.1 п. 2 Глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме перевірено відсутність податкової застави, заборони відчуження або арешту нерухомого майна, яке є предметом договорів купівлі-продажу.

Тобто нотаріусом дотримано процедуру посвідчення договорів купівлі-продажу автостоянок №3 «Пролісок» та №5 «Зарічна», укладених 20.02.2019, у т.ч. перевірені усі обставини, про які зазначалося вище, що свідчить про укладення цих договорів у встановленому чинним законодавством порядку.

Судом встановлено, що нотаріусом при посвідченні оспорюваних договорів не було встановлено жодної обставини, яка б слугувала підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, а саме посвідчення договору купівлі-продажу автостоянки №3 «Пролісок», укладеного 20.02.2019, та договору продажу автостоянки №5 «Зарічна», укладеного 20.02.2019.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем як при зверненні до суду з даним позовом, так і протягом судового розгляду справи не було подано суду належних і допустимих доказів того, що предмет договорів купівлі-продажу автостоянок від 20.02.2019, укладених відповідачами у справі, є тим самим нерухомим майном (з огляду на різні адреси реєстрації та різний склад майна), яке було передане позивачу на підставі рішення Сумської міської ради №692-МР від 27.04.2016. Також позивачем не було доведено, що оспорюваними договорами порушені його права як користувача спірного нерухомого майна.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Визнання правочину недійсним відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи.

Відтак відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці Верховного суду України.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною у п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.0213 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, відповідно до якої крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин. У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до пункту 2.1 вищезазначеної Постанови Правовідносини, пов`язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України «Про оренду землі», «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», «Про іпотеку», «Про страхування», «Про банки і банківську діяльність», «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», та іншими актами законодавства.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність"тощо.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд встановлює наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначає в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Всупереч зазначеному вище позивач в ході розгляду справи не довів, які саме його цивільні права та інтереси були порушені (не визнані чи оспорені). З позовної заяви не вбачається, що позивач є заінтересованою особою у розумінні ст. 215 Цивільного кодексу України, а тому визнання правочину недійсним, як способу захисту, не може бути в даному випадку застосовано.

Оскаржувані договори купівлі-продажу автостоянок, укладені 20.02.2019 між двома юридичними особами - Сумською обласною організацією Всеукраїнської спілки автомобілістів (як власником нерухомого майна) та ПВКМП «Агро» (як покупцем), та жодною із сторін укладені договори не оспорюються і правомірність їх укладення під сумнів не ставиться.

Позивачем не доведено, що нерухоме майно, яке було передано йому у користування і на баланс відповідно до договорів користування майном від 04.05.2016 №УМКВк-0948, №УМКВк-0949, №УМКВк-0950, №УМКВк-0951 та №УМКВк-0952, є тим самим нерухомим майном, право власності на яке зареєстроване за Сумською обласною організацією Всеукраїнської спілки автомобілістів відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.10.2018 № 142984200 та №142982923, натомість матеріалами справи, а саме: договорами користування №УМКВк-0948, №УМКВк-0949, №УМКВк-0950, №УМКВк-0951 та №УМКВк-0952 від 04.05.2016 підтверджується, що позивачеві у користування та на баланс було передане інше нерухоме майно, ніж те, що є предметом оспорюваних договорів (відповідні розділи договорів користування та договорів купівлі-продажу автостоянок містять різні дані про предмети договорів - назви об`єктів, їх літерні позначення та розміри).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку по відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору суд залишає за позивачем.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 183, 232, 233, 236- 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України). Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 12.03.2020.

Суддя В.Л. Котельницька