ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. Справа№ 905/1383/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко А.І.

при секретарі Даниленко Т.О.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 11.03.2020.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 19.11.2019 (повний текст складено 03.12.2019)

у справі №905/1383/19 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця"акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 1 513 643,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"(далі - позивач, скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця"акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) 1 513 643,79 грн. штрафу за несвоєчасну доставку у лютому 2019 році вантажів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" штраф в розмірі 756 821 грн. 90 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 22 704 грн. 66 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду м. Києва від 19.11.2019 по справі № 905/1383/19 про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, в частині відмовити в позовних вимогах скасувати та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що оскаржуване рішення є безпідставним, необґрунтованим та винесеним в наслідок неправильного установлення обставин, які мають значення для справи, а також неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Зазначаючи при цьому, що відсутність доказів понесення реальних збитків позивачем внаслідок порушення відповідачем вимог Статуту залізниць України не може бути підставою для зменшення розміру штрафу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2020 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі №905/1383/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (судді-доповідача) Куксов В.В., судді Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі №905/1383/19. Призначено справу до розгляду на 11.03.2020.

11.03.2020 від відповідача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає при цьому, що ділянка Камиш-Зоря - Волноваха обладнана напівавтоматичним блокуванням, що дає змогу знаходження лише одного поїзду на перегоні між двома станціями. Ділянка Камиш-Зоря - Волноваха обслуговує разом с ПрАТ «ММК імені Ілліча» і інші підприємства розташовані між станціями Маріуполь Южнодобаська. І саме згущений підхід вантажів на ці підприємства та несвоєчасне їх збирання на під`їзні колії вантажоодержувачами створило незадовільну ситуацію по своєчасній доставці вантажу.

В судовому засіданні 11.03.2020 представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі №905/1383/19 залишити без змін.

Позивач в судове засідання 11.03.2020 не з`явився. Про поважність причин нез`явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивача про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності позивача та його повноваженого представника за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 11.03.2020 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судовою колегією, протягом лютого 2019 року Акціонерне товариство "Укрзалізниця" в особі своєї Регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" здійснила на адресу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" доставку вантажів (сировини для металургійного виробництва) по наступним залізничним накладним: №№ 32005597, осн.32005597 дос.48185995, 32016438, 32018061, 32020489, 32023343, 32071557, 32078065, 32078115, 32081440, 32085664, 32087439, 32101164, 32104978, 32108821, 32108839, 32108847, 32117830, 32120693, 32123408, 32123994, 32128613, 32178527, 32198053, 32198707, 32232910, 32232985, 32236267, 32236366, 32236705, 34792978, 34798629, 34908525, осн.34945220 дос.34953836, 34948141, осн. 34948141, дос.45491834, 34956573, 34960104, 34977694, 34978189, 34992677, 36857670, 36858975, 36869733, 36869774, 36880425, 36884534, 36901890, 36906246, 36906253, 36984458, 36991479, 36998474, 37039773, 37039781, 37039799, 37053592, осн.37053592 дос.32203796, 37071297, 37170305, 37199809, 37202462, 40680779, 40757379, 40769341, 40769358, 40770034, 40779092, 40798027, 40800740, 40800757, 40800765, 40800773, 40817256, 40839623, 40874174, 40874190, 40874208, 40874232, 40874240, 40888646, 40889651, 40889669, 40889677, 40889685, 40889693, 40895294, 40909228, 40914145, 40914152, 40926024, 40927725, 40927733, 40940298, 40940884, 40956443, 40956450, 40957680, 40957698, 40957706, 40976508, 40976540, 40976565, 40976573, 40987059, 40987075, 40996852, 40996860, 40996878, 41054438, 41054446, 41055245, 41098997, 41099003, 41099011, 41099029, 41099052, 41146200, 41146242, 41177726, 41180167, 41180225, 41236084, 41238494, 41242439, 41255910, 41255969, 41267576, 41271339, 41274424, 41290784, 41300245, 41300252, 41300294, 41541541, 41541558, 41679077, 43537521, 43556018, 43577824, 43581859, 43581867, 43587559, 43592005, 43592013, 43599935, 43601434, 43607191, 43607308, 43607316, 43607324, 43615145, 43618321, 43630813, 43698943, 43712439, 43729086, осн.45142791 дос.45150398, осн.45263969 дос.45297264, осн.45266319 дос.45267531, осн.45266376 дос.45030061, осн.45286929 дос.45313897, 45290442, 45308566, 45319456, осн.45322294 дос.45323896, 45328333, осн.45331832 дос.45555067, осн.45337391 дос.45376282, осн.45351616 дос.45370723, 45351913, 45362688, 45362852, 45373677, осн.45373677 дос.45773728, осн.45373677 дос.45773728 дос.48232797, 45373685, осн.45373685 дос.45773710, осн.45373685 дос.45773744, осн.45373685 дос.45773710 дос.48232805, осн.45373685 дос.45782034, 45373701, 45373719, осн.45377652 дос.45030095, осн.45377660 дос.45450657, осн.45379450 дос.45381795, осн.45379468 дос.45433075, осн.45383361 дос.45415114 дос.45450558, осн.45388287 дос.45389483, 45412814, осн.45412939 дос.45448909, осн.45414745 дос.45432416, осн.45414745 дос.45441789, 45421187, 45433984, осн.45446358 дос.45450525, осн.45446358 дос.48298939, осн.45446606 дос.45441318, осн.45462090 дос.45430949, 45462108, осн.45464963 дос.45450699, осн.45469129 дос.45493889, осн.45480787 дос.45608262, осн.45481793 дос.45515699, 45496288, 45496296, осн.45496312 дос.45718707, осн.45496346 дос.45431210, 45532157, осн.45532157 дос.45809407, 45532173, осн.45532173 дос.45809423, 45532223, осн.45532223 дос.45731015, осн.45532223 дос.45809415, 45532280, 45532298, 45532306, 45533593, 45533643, 45533650, 45534856, 45534864, 45538972, осн.45541505 дос.45553856 дос.48160113, осн.45544061 дос.45431129, 45544061, 45544079, 45555430, 45555448, 45570835, осн.45575859 дос.45613031, осн.45575859 дос.45553864, осн.45584240 дос.45618931 дос.45772662, осн.45584240 дос.45618931, осн.45584240 дос.45618931 дос.45864725, осн.45594116 дос.45639226, осн.45597218 дос.45631447, 45617115, 45618279, осн.45619012 дос.45629862, 45622263, осн.45641263 дос.45662103, 45647187, осн.45650785 дос.45699725, осн.45656097 дос.45666864, осн.45673266 дос.45673498, осн.45673266 дос.45731825 дос.45733516, 45674298, осн.45697703 дос.45729704, осн.45709953 дос.45773736, 45713088, 45713096, осн.45713468 дос.45746310, осн.45715653 дос.45724424, осн.45720059 дос.45790987, 45738630, осн.45743663 дос.45731023, осн.45767290 дос.45810892, осн.45770005 дос.45818275, 45774387, 45774395, 45781903, 45785003, 45785813, 45805967, осн.45806916 дос.45850997, осн.45814225 дос.45985264, осн.45814225 дос.45999653, осн.45814886 дос.45835451, осн.45814894 дос.45835469, 45815032, 45815040, 45828969, 45828977, осн.45829959 дос.45841541, босн.45829959 дос.45841517, осн.45829959 дос.45841525, осн.45829959 дос.45841533, 45835113, 45845146, 45845153, 45845161, 45850179, 45852969, осн.45853017 дос.45915444, осн.45861689 дос.45872801, 45876612, 45877446, 45883774, осн.45887262 дос.45911013, 45891991, осн.45897097 дос.45943321 дос.46041919, осн.45907565 дос.45950136 дос.46005302, осн.45928561 дос.45943313 дос.46042412, осн.45928561 дос.45943313, осн.45928561 дос.45943313 дос.48397566, 45952603, осн.45952884 дос.45959863, 45984341, 46033627, 46033684, 46098471, 46103040, осн.46138905 дос.46139010, 46159943, 46187167, 46187183, 46187191, 46187209, 46187217, 46292942, 46292959, 46292991, осн.46341012 дос.46395497, осн.47396817 дос.47403399, осн.47656012 дос.47659859, осн.47982889 дос.47986898, 48002844, 48002877, 48002919, 48002935, 48002950, осн.48002950 дос.48060677, 48002976, 48003040, 48003073, 48003115, 48003123, 48003164, 48003180, 48003206, 48003370, 48020929, 48021133, 48021448, 48024228, 48037188, 48037378, 48038228, 48038236, 48038244, 48038368, 48038384, 48039572, 48039846, 48043673, 48050488, 48053334, 48053342, 48053359, осн.48055727 дос.48063622, 48056501, 48060800, 48060818, 48060826, 48060834, 48060842, 48073951, 48073969, 48073977, 48073985, 48073993, 48074009, 48075709, 48075717, 48075782, 48075790, 48085237, 48085252, 48085278, 48086359, 48086367, 48086375, 48086383, 48109151, 48109177, 48120356, 48120364, 48202873, 48202907, 48202915, 48203103, 48234298, 48259584, 48259592, 48259600, 48259618, 48261093, 48261101, 48261119, 48280218, 48280226, 48280234, 48280242, 48280259, 48291116, 48291124, 48291132, 48300644, 48304109, 48304638, 48304646, 48304653, 48304661, 48374250, 48374276, осн.53819504 дос.45029873, 53957866, 53957874,53957882, 53982815, 53999371.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем порушено терміни доставки вантажів за вказаними накладними, визначені п. 41 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №865/5086, у зв`язку із чим просить суд стягнути з акціонерного товариства "Українська залізниця" 1 513 643,79 грн. штрафу на підставі ст. 116 Статуту залізниць України.

Ухвалюючи рішення у даній справі про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд керувався тим, що як підтверджується календарними штемпелями на накладних, доданих до позовної заяви, вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу. Водночас суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано доказів понесення ним будь-яких майнових втрат внаслідок прострочення боржника (зокрема, понесення ним збитків або невиконання ним своїх зобов`язань перед іншими особами внаслідок несвоєчасної доставки залізницею вантажів), і при цьому причинами прострочення виконання зобов`язання відповідачем є причини, які перебувають поза його волею, на переконання суду застосування до відповідача штрафних санкцій у розмірі, заявленому позивачем не може відповідати критеріям розумності та справедливості. Таким чином, керуючись положеннями ст.ст. 3, 551 Цивільного кодексу України, ст.233 Господарського кодексу України, суд першої інстанції реалізував надане йому право та зменшив розмір штрафних санкцій (штрафу), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 756 821,90 грн. (50% від суми позову).

Розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно з статтею 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 1 статті 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Відповідно до ч.1 статті 313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Згідно з ч.1 статті 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частиною 5 статті 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (пункт 2 Статуту).

Відповідно до пункту 5 Статуту на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує:

а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила);

б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів;

в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів);

г) інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з п. 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення;

Пунктом 22 Статуту передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до п.23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції.

Згідно з абз.1 п.28 Правил приймання вантажів до перевезення (ст. 7, 9, 13, 22, 24, 37, 39 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082 договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній.

Відповідно до п.1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 № 138) та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084 на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна згідно з цими Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)).

Тобто, електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Відповідно до п. 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни.

Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з п. 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажів (ст. 41, 116 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 (та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 865/5085, термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1 пункту 1.1 Правил, у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Пунктом 2.1 Правил передбачено, що обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на число місяць".

Згідно з пунктом 2.4 Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що згідно накладних №37039773 від 03.02.2019 року (вагон №60657277), №37039781 від 03.02.2019 року (вагон №66695115), №37039799 від 03.02.2019 року (вагон №667667188), №37071297 від 05.02.2019 року (вагон №66375387), №40914145 від 25.01.2019 року (вагон №65293201), №40914152 від 25.01.2019 року (вагон №60895240), №41267576 від 05.02.2019 року (вагон №65944167), №41274424 від 05.02.2019 року (вагон №60159407), №43607308 від 02.02.2019 року (вагон №64788086), №43607316 від 02.02.2019 року (вагон №67610089), №43607324 від 02.02.2019 року (вагон №67682724), №48202873 від 05.02.2019 року (вагон №56162050), №48202907 від 05.02.2019 року (вагон №53530689), №48202915 від 05.02.2019 року (вагон №56958044), №48203103 від 05.02.2019 року (вагон №53514832), №48234298 від 07.02.2019 року (вагон №67907451) позивачем не вірно розраховано штраф, оскільки згідно графи 49 у вищезазначених накладних, вантаж було переадресовано за первинними перевізними документами по станції Волноваха на нову станцію призначення Маріуполь-Сортувальний.

Проте, до матеріалів справи накази на переадресування відповідачем не надано.

Відповідно до п. 4.5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України № 138 від 08.06.2011) у разі переадресування вантажу за первинними документами найменування станції призначення і її код, одержувач, його код і адреса в накладній змінюються (так, щоб їх можна було прочитати) і вказуються нові дані відповідно до наказу про переадресування.

Крім того, в графі 49 "Відмітки залізниці" проставляється запис: "Вантаж переадресовано за наказом _______ від ____ N ____ на станції ________ залізниці".

Зміни засвідчуються підписом працівника станції із зазначенням найменування станції переадресування.

Пунктом 2.9 Правил передбачено, що про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Так, дослідивши накладні на які посилався відповідач, судом встановлено, що в графі 49 або немає взагалі будь-якого посилання або зазначається про охорону або про контрольне переваження, у зв`язку з чим твердження відповідача підлягає спростуванню.

Відповідно до п. 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до п.116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Відповідно до Інформаційного листа ВГСУ України №01-06/420/2012 від 04.04.2012, нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Згідно п. 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Як підтверджується календарними штемпелями на накладних, доданих до позовної заяви, вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

Відповідно до розрахунку позивача загальна сума штрафу за прострочку доставки вантажу складає - 1 513 643,79 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку позивача, судова колегія дійшла до переконання, що він є арифметично вірним та обґрунтованим.

У зв`язку із вищевикладеним, оскільки факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, судова колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу є обґрунтованою у розмірі 1 513 643,79 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем подано заяву про зменшення розміру штрафних санкцій в якій просить суд зменшити розмір штрафу за несвоєчасну доставку вантажу до 5% від суми позову 1 484 154,59 грн. - 74 207,72 грн.

Дана заява мотивована тим, що безпосередньо позивача обслуговує регіональна філія "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця" та майже вся залізнична мережа регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця" знаходиться в зоні АТО, що значно ускладнило транспортне сполучення. Єдиним залізничним сполученням з м. Маріуполь є ділянка залізниці між ст. Волноваха та ст. Камиш Зоря. Ділянка Камиш-Зоря - Волноваха обладнана напівавтоматичним блокуванням, що дає змогу знаходження лише одного поїзду на перегоні між двома станціями. Ділянка Камиш-Зоря - Волноваха обслуговує разом з ПрАТ"МК Азовсталь" також ПрАТ і "ММК імені Ілліча", ДП "Маріупольський морський торговельний порт", ДП "Шахтоуправління "Южнодобаське №1", ДП "Шахта ім.Сургая", ПАТ "Великоанадольський вогнетривковий комбінат", ТОВ "Азовбудматеріали" та інші підприємства розташовані між станціями Маріуполь та Южнодонбаська. Обслуговування однією ділянкою вантажів значної кількості підприємств та несвоєчасне їх забирання на під`їзні колії вантажоодержувачами створило незадовільну ситуацію по своєчасній доставці вантажу. Заявник зазначає, що порушення термінів доставки вантажу мали місце з поважних та незалежних від перевізника причин. Проведення АТО та бойові дії у межах Донецької та Луганської областей суттєво вплинули на фінансове становище регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", за підсумками роботи за 2018 року філія отримала збиток у сумі 1140891,00 тис. грн., на підтвердження чого заявником долучено звіт про фінансові результати за 2018 рік. Заявник також зазначає про відсутність завдання позивачу збитків у зв`язку з порушенням термінів доставки вантажу.

Задовольняючи дану заяву частково, суд першої інстанції керувався тим, що Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі - Закон № 1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014. Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України Президентом України на сьогоднішній день не видавався.

Пунктом 5 ст. 11 Закону № 1669-VII передбачено обов`язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" у період з 14.04.2014 до її закінчення. Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція". Згідно з додатками до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р та № 1053-р від 30.10.2014, до зазначених населених пунктів належить, зокрема, м. Лиман та м. Маріуполь.

Отже, частина залізничної мережі регіональної філії "Донецька залізниця'' АТ "Укрзалізниця" знаходиться в зоні проведення АТО, що спричиняє знаходження частини залізничних колій на непідконтрольній Україні території та використання лише одного залізничного сполучення з м. Маріуполь - між ст. Волноваха та ст. Камиш Зоря, яке забезпечує обслуговування значної кількості підприємств, в зв`язку з чим має місце затримка доставки вантажу.

Одночасно з цим, в матеріалами справи підтверджується, що за підсумками роботи за 2018 рік філія отримала збиток у сумі 1140891,00 тис. грн., на підтвердження чого заявником долучено звіт про фінансові результати за 2018 рік.

З огляду на те, що позивачем не надано доказів понесення ним будь-яких майнових втрат внаслідок прострочення боржника (зокрема, понесення ним збитків або невиконання ним своїх зобов`язань перед іншими особами внаслідок несвоєчасної доставки залізницею вантажів), і при цьому причинами прострочення виконання зобов`язання відповідачем є причини, які перебувають поза його волею, на переконання суду застосування до відповідача штрафних санкцій у розмірі, заявленому позивачем не може відповідати критеріям розумності та справедливості.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини керуючись положеннями ст.ст. 3, 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення розміру штрафних санкцій (штрафу), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 756 821,90 грн. (50% від суми позову).

Проте, судова колегія не погоджується із даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Однак, чинне законодавство України не містить переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, а не обов`язком, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 905/1742/18, від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 18.06.2019 у справі №914/891/16).

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В той же час, відповідачем в порядку визначеному процесуальним законом не надано належних та допустимих доказів про наявність істотних обставин, які є підставою для зменшення розміру неустойки.

В межах цього судового провадження заявлено позов про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу по накладним. Відповідно до цих накладних, доставку вантажів залізницею одержувачу здійснювали з різних станцій відправлення, однак відповідачем не зазначено в яких саме перевезеннях виникали порушення строків доставки в зв`язку з обмеженою можливістю колій. Також не надано доказів, що на цих ділянках було навантаження, яке перевищувало пропускну здатність колії і що це відбувалось саме в період здійснення спірних перевезень.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України, статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Судова колегія погоджується із доводами скаржника, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків, що достатнім для зменшення розміру штрафу, є посилання відповідача на відсутність збитків у позивача у зв`язку з простроченням термінів доставки вантажу, оскільки, як вказувалось вище, зобов`язання мають бути виконані належним чином.

Щодо негативного фінансового стану відповідача, судова колегія зазначає, що за приписами ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

В будь-якому випадку у вирішенні питання щодо зменшення штрафу мають бути враховані майнові інтереси обох сторін.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Таким чином, оцінюючи викладене в сукупності, беручи до уваги, що питання зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках, врахувавши встановлений розмір несвоєчасного виконання відповідачем свого зобов`язання та розмір штрафу, а також обставини, на які посилався відповідач, як на підставу зменшення штрафу, колегія суддів дійшла до переконання, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків, щодо зменшення розміру штрафних санкцій (штрафу), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 756 821,90 грн. (50% від суми позову).

Доводи відзиву на апеляційну скаргу викладеного не спростовують.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" - задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі №905/1383/19 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Левченка, будинок 1; код: 00191129) штраф в розмірі 1 513 643,79 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 22 704,66 грн., витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 17028,49 коп.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №905/1383/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.03.2020.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

А.І. Тищенко