СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2020 р. Справа № 922/3732/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): Чернота Л.Ф.

судді: Медуниця О.Є., Радонова О.О.

За участю секретаря судового засідання: За участю представників: від позивача: від відповідача: розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу (вх.№ 521 Х/3) не з`явились не з`явились Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГНІТ +», м. Харків
на рішення Господарського суду Харківської області
від14.01.2020 року (повне рішення складено 16.01.2020 року)
у справі за позовом до про №922/3732/19 (суддя - Кухар Н.М.) Фізичної особи-підприємця Желиби Максима Вадимовича, м. Дніпро Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГНІТ +», м. Харків стягнення 33 428,63 грн.
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Желиба Максим Вадимович, м. Дніпро звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою б/н від 12.11.2019 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГНІТ +», м. Харків про стягнення 33 428,63 грн. з яких: основний борг у розмірі 27 000,00 грн.; пеня у розмірі 5 257,59 грн.; 3% річних у розмірі 614,63 грн.; інфляційні втрати у розмірі 556,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення п.п. 2.1.10, 4.1 Договору №1 від 12.02.2019 на транспортне обслуговування та приписів чинного законодавства, несвоєчасно та не в повному обсязі сплатив за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.11.2019 вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі №922/3732/19; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.01.2020 року (повне рішення складено 16.01.2020 року) у справі №922/3732/19 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГНІТ +», м. Харків на користь Фізичної особи-підприємця Желиби Максима Вадимовича, м. Дніпро 33 428,63 грн. (основний борг у розмірі 27 000,00 грн.; пеню у розмірі 5 257,59 грн.; 3% річних у розмірі 614,63 грн.; інфляційні втрати у розмірі 556,41 грн.), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "МАГНІТ +", м. Харків із даним рішенням не погодилось та 05.02.2020 року звернулось до суду з апеляційною скаргою б/н від 05.02.2020 року, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2020 року у справі №922/3732/19 в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Крім того, відповідач зазначив, оскільки рішення суду оскаржується в частині стягнення судових витрат, судовий збір не сплачується.

Судова колегія апеляційної інстанції розглянувши апеляційну скаргу відповідача зазначає наступне: судді Великої Палати Верховного Суду в окремій думці до постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №915/955/15 вказали, що за відсутності прямої вказівки у законодавстві на необхідність сплати судового збору за подання скарг, їх залишення без руху чи повернення з підстави відсутності доказів сплати судового збору неправомірно обмежуватиме право скаржника на доступ до суду.

Законом України «Про судовий збір» встановлено вичерпний перелік об`єктів справляння судового збору. Оскільки вказаним Законом прямо не передбачено, що за оскарження рішення суду, що стосується розподілу судових витрат, має бути сплачено судовий збір то він у будь-якій формі сплачуватись не повинен. Тому, апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "МАГНІТ +", м. Харків прийнято до провадження.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції розглянув справу без участі відповідача, що не був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, що на його думку є порушенням норм процесуального права у відповідності до вимог ст. 277 ГПК України.

Відповідач відзначає, що розгляд справи без його участі призвів до однобічності та необ`єктивності судового процесу та як наслідок проголошення рішення, яке не відповідає дійсним обставинам справи. Крім того, суд безпідставно та необґрунтовано поклав на відповідача, витрати, понесені позивачем на оплату адвоката. Вважає, що сума стягнення є досить завищеною, зокрема з урахуванням обсягу проведеної роботи та кількості судових засідань у справі. Також, про такі витрати не було зазначено у позовній заяві.

Крім того, відповідач стверджує, що адвокатом не надано до справи розрахунку вартості адвокатських послуг, що на його переконання доводить безпідставність заявленої до стягнення суми.

Апелянт посилається на правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду від 17.07.2019 по справі №923/456/18.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2020 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя - Чернота Л.Ф., судді: Медуниця О. Є., Радіонова О. О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі №922/3732/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МАГНІТ +", м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2020 року (повне рішення складено 16.01.2020 року) та встановлено учасникам справи строк до 27.02.2020 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копій та доданих до нього документів іншим сторонам у справі.

25.02.2020 року до канцелярії суду від Фізичної особи-підприємця Желиби Максима Вадимовича, м. Дніпро надійшов відзив б/н від 21.02.2020 року на апеляційну скаргу (з доказами його направлення скаржнику), за змістом якого останній просить суд рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2020 року у справі №922/3732/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Після повідомлення головуючим суддею (доповідачем) про закінчення проведення підготовчих дій в порядку статті 267 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про можливість призначення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МАГНІТ +", м. Харків до розгляду з повідомленням всіх учасників справи на "18" березня 2020 р. о 14:30 год.

Згідно з ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегією суддів, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Учасники справи були повідомлені про розгляд означеної апеляційної скарги в належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення ухвал, які повернулись на адресу суду з відміткою: - «вручено особисто», «вручено за довіреністю». Однак, своїм правом на участь у судовому засіданні не скористалися. В судове засідання 18.03.2020 року не з`явились.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за матеріалами, що наявні у справі.

Відповідно до вимог ст. ст. 223 ГПК України було складено протокол судового засідання.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Апеляційна скарга в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, у судовому засіданні господарського суду Харківської області, яке відбулося 14.01.2020, позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та звернувся до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правову (правничу) допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Надані позивачем докази були долучені судом до матеріалів справи.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 ГПК України).

У даному випадку, відповідно до п.2.1. Договору про надання правової (правничої) допомоги №16 від 26.09.2019 винагорода в розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень 00 коп., за надання правової допомоги по даному Договору здійснюється у вигляді гонорару у гривнях, шляхом перерахування коштів у безготівковій формі на рахунок Бюро. Дані витрати підтверджуються рахунком на оплату № 37 від 06.11.2019; актом № 1 приймання-передачі наданих юридичних послуг від 13.01.2020; квитанцією АТ КБ "Приватбанк" від 07.11.2019 про сплату 10000,00 грн.

Виходячи з Акту №1 приймання-передачі наданих юридичних послуг від 13.01.2020, виконавцем (Адвокатське бюро "Олєйнікової "Легал Прайд") були надані, а замовником (Фізична особа - підприємець Желиба Максим Вадимович) прийняті наступні послуги:

- правовий аналіз наданих документів та вивчення законодавства України;

- аналіз судової практики;

- підготовка позовної заяви ФОП Желиба М.В. до ТОВ "Магніт+" про стягнення заборгованості та штрафних і фінансових санкцій в Господарському суді Харківської області та відправлення позову до суду;

- відрядження до м. Харкова для участі в судових засіданнях (1 відрядження - 850,00 грн. (проїзд та добові));

- участь у судових засіданнях (враховано 6 засідань). Всього: на загальну суму без ПДВ - 10000,00 грн.

За приписами статті 14 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом, і діє на підставі статуту. Найменування адвокатського бюро повинно включати прізвище адвоката, який його створив. Адвокатське бюро може залучати до виконання укладених бюро договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Стороною в договорі про надання правової допомоги є Адвокатське бюро. Адвокатське бюро зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього Закону).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а у разі наявності заперечень позивача щодо співрозмірності заявленої суми компенсації також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 цього Кодексу судові витрати включають також витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі - на професійну правничу допомогу.

На підтвердження обставин понесення судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду:

- договір про надання правової (правничої) допомоги №16 від 26.09.2019 (а.с.31);

- акт №1 приймання-передачі наданих юридичних послуг від 13.01.2020 (а.с.57);

- рахунок на оплату №37 від 06.11.2019 р. (а.с.37);

- квитанція 0.0..1 від 08.11.2019 (а.с.33).

Відповідно до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, згідно з ч. 4 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

В свою чергу, як вже зазначалося вище, ч. 4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України встановлює вимоги про співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, тоді як ч. 5 ст. 129 цього Кодексу зобов`язує суд враховувати під час вирішення питання про розподіл судових витрат, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, апеляційний суд бере до уваги наступне:

- відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015р., п.п.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009р., п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006р., п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004р. та п.268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

- відповідно до ст.28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017р.) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Наразі, пропорційність є складовим елементом закріпленого ст.8 Конституції України принципом верховенства права, якому за змістом ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України має відповідати будь-яке судове рішення, тоді як покладання на сторону тягарю компенсації неспівмірного розміру понесених іншою стороною витрат на оплату послуг адвоката є несумісним із визначеним ч.1 ст. 2 цього Кодексу завданням господарського судочинства, адже матиме фактичний наслідок, тотожний до накладання штрафу.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, ціні позову та (або) значенню справи.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 р. у справі № 810/3806/18.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь 10000,00 грн. в якості відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. При цьому у передбачених законом випадках, зокрема для захисту прав і свобод дітей, неповнолітніх батьків та для захисту від обвинувачення, відповідні державні органи, їх посадові та службові особи під час здійснення своїх повноважень зобов`язані забезпечити надання зазначеним особам необхідної правової допомоги.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Досліджуючи звіт про виконану роботу, суд апеляційної інстанції встановив, що адвокат здійснював аналіз судової практики, натомість, в процесуальному документі (позовній заяві) немає жодного посилання на будь-яке судове рішення як на судову практику, на переконання суду, ця робота не була необхідна й не була використана під час надання послуг клієнту, Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду № 910/23210/17 від 20.11.2018 року.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у суді (участь у 2 судових засіданнях -12.12.2019, 14.01.2019), подання позовної заяви, правовий аналіз наданих документів та вивчення законодавства України, аналіз судової практики, відрядження до міста Харкова для участі в судових засіданнях (враховано 6 засідань), проїзд та добові)).

Крім того, оцінка дій, що полягали у вивченні законодавства України, юридичному аналізі наданих документів, аналізі судової практики не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України з огляду на вимоги, які ставляться до адвоката, а саме, наявності у такої особи повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.

Надаючи оцінку співмірності розміру витрат на адвоката з обсягом наданих ним послуг і виконаних робіт, суди з`ясовують, які конкретно роботи (послуги) адвокат виконав (надав): аналіз документів, збір доказів, підготовка процесуальних документів, представництво інтересів у суді (участь у судових засіданнях).

При цьому суди враховують, чи передбачено договором виконання відповідних робіт (учинення відповідних дій), доцільність виконання певних робіт, чи дублювали вони одна одну, чи справляли вплив на перебіг розгляду справи та чи потребували спеціальних професійних навичок.

Апеляційний суд, незважаючи на те що адвокат і клієнт погодили фіксовану суму гонорару в договорі про надання правової (правничої) допомоги №16 від 26.09.2019 р., дійшов висновку, що заявлена вартість попереднього опрацювання матеріалів у справі й законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини, є неспівмірною.

Зокрема, від сторони, яка заявляє про відшкодування витрат, надання доказів щодо часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, чи доказів на підтвердження того, що саме таку, а не іншу кількість часу фактично адвокат витратив на виконання робіт. Втім, більше від сторони не вимагають наведення обґрунтування, чому саме таку кількість часу витратив адвокат на відповідні дії. Саме таку позицію висловив Верховний Суд у постановах від 16.05.2019 р. у справі № 823/2638/18 і від 20.12.2018 р. у справі №316/1923/16-а (2-а/316/41/17).

Крім того, позивачем не надано суду доказів на відрядження адвоката а саме, витрат на пальне, у разі відрядження на автомобілі, копії посадочного документа, електронний квиток на потяг з вказаною у ньому вартістю, копію ваучера на автобус, з відправленням у м. Харків, із зазначенням у графі "Прізвище пасажира".

Будь-яких доказів понесення позивачем витрат у розмірі 850,00 грн. як вартості витрат на відрядження (проїзд та добові) ані суду першої ані апеляційної інстанції не надано, як і не надано доказів реальних витрат, понесених адвокатом Олейніковою Наталією Михайлівною чи головним юристконсультом Бюро - Комаровою Владленою Сергіївною, яка діяла на підставі довіреності б/н від 09.12.2019 р., яка була присутня у двох судових засіданнях, під час перебування у м. Харкові та на шляху слідування до нього.

Крім того, в Акті №1 від 13.01.2020 враховано участь у 6 судових засіданнях, замість проведених господарським судом Харківської області 2 засідань (12.12.2019, 14.01.2020).

Крім того, відшкодування даних витрат не передбачено нормами Господарського процесуального кодексу України (ст. 127 ч. 1), а тому суд не вбачає підстав для їх задоволення.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні.

При цьому склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, належать до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин необхідні договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку.

Зважаючи на викладене вище та приймаючи до уваги те, що стягнення з відповідача витрат у заявленій в позовній заяві сумі (33428,63 грн.) суперечить принципу розподілу таких витрат, судова колегія дійшла висновку про необхідність часткового скасування рішення в частині відшкодуванні понесених витрат на професійну правничу допомогу замість 10000,00 грн. справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат є сума у розмірі 5000,00 грн.

Аналогічна позиція щодо відшкодування витрат на адвокатські послуги, виходячи з принципів реальності, розумності та співмірності викладена у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 жовтня 2019 року у справі №905/1795/18. Додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 червня 2018 року у справі№ 923/567/17.

Крім того, відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема, із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Суд виходив із того, що предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, також не надано доказів понесених на відрядження, а тому суд вважає, що обґрунтованим та пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 5000,00 гривень.

Що стосується посилань апелянта в апеляційній скарзі стосовно, того, що розгляд справи відбувся без участі представника відповідача та призвів до однобічності та необ`єктивності судового процесу, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Тобто, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

В даному випадку, з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду даної справи, судом першої інстанції засобами поштового зв`язку направлялись копії ухвал від 19.11.2019 та 12.12.2019 на юридичну адресу останнього: 61075, м. Харків, вул. Механізаторів, 2, зазначену в позовній заяві, і яка зазначена як місцезнаходження підприємства в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Копія ухвали від 19.11.2019 була отримана відповідачем, про що свідчить підпис його представника на повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.39). Копія ухвали-повідомлення від 12.12.2019 повернута до суду без вручення адресатові з відміткою поштового відділення "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення" (а.с.52).

Крім того, ухвали суду від 19.11.2019 та 12.12.2019 були опубліковані в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Отже, відповідач не був обмежений у доступі до інформації про дату і час проведення судових засідань, і відповідно мав змогу надати суду відзив на позовну заяву або клопотання відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України з обґрунтованими поясненнями причин неможливості бути присутнім у судових засіданнях. Тобто відповідач мав змогу ознайомитися зі змістом ухвал самостійно, навіть якщо ухвалу в паперовому вигляді ним не було отримано. Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що місцевим господарським судом було виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог пункту 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої листом Вищого господарського суду України від 19.02.2013 та затвердженої наказом Державної удової адміністрації України від 20.02.2013 №28, а тому відповідач, у розумінні вимог ст. 120 ГПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

За таких обставин, виходячи з того, що позов доведений позивачем в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 27000,00 грн., пені в розмірі 5 257,59 грн., 3% річних в розмірі 614,63 грн., інфляційних витрат у розмірі 556,41 грн. та обґрунтований матеріалами справи, враховуючи, що неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджала розгляду справи по суті, у зв`язку з чим визнано за можливе розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи доказами, згідно ст. 202 ГПК України.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства, як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, передбачених ст. 277 ГПК України, для часткового скасування рішення суду першої інстанції у частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Витрати по сплаті судового збору за розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 86, 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГНІТ+», м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2020 року (повне рішення складено 16.01.2020 року) у справі №922/3732/19 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2020 року (повне рішення складено 16.01.2020 року) у справі №922/3732/19 скасувати частково.

Абзац другий резолютивної частини рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2020 року (повне рішення складено 16.01.2020 року) у справі №922/3732/19 викласти в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Магніт +" (61075, м. Харків, вул. Механізаторів, буд. 2; ; п/р НОМЕР_1 в ПАТ "Альфа Банк", МФО 300346) на користь Фізичної особи - підприємця Желиби Максима Вадимовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , п/р НОМЕР_3 в АТ КБ "Приватбанк", МФО 305299) - 33428,63 грн (у тому числі: основний борг у розмірі 27000,00 грн.; пеню в розмірі 5257,59 грн.; 3% річних у розмірі 614,63 грн.; інфляційні втрати в розмірі 556,41 грн.), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921,00 грн.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2020 року (повне рішення складено 16.01.2020 року) у справі №922/3732/19 залишити без змін.

Зобов`язати Господарський суд Харківської області видати наказ у встановленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 19.03.2020 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.О. Радіонова