ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2020 р. Справа № 924/1270/19

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Музики М.В., секретаря судового засідання Янишиної Н.І., розглянувши справу

за позовом державного підприємства "Славутське лісове господарство", м. Славута

до Чик Анатолія Михайловича , м. Славута

про стягнення 5 070 208,74 грн. безпідставно отриманих коштів,

за участю представників сторін:

позивача: Бровчук М.В. - згідно ордеру серія ХМ №041108 від 16.09.2019 року;

відповідача: Їгіт О.І. - згідно ордеру серія КВ №381374 від 02.01.2020 року (в режимі відеоконференції);

рішення ухвалюється після оголошеної 05.03.2020 року перерви

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача 5070208,74 грн. безпідставно отриманих коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що плановою ревізією окремих питань фінансово-господарської діяльності державного підприємства "Славутське лісове господарство" за період з 01.01.2016 року по завершений місяць 2018 року встановлено наявність дебіторської заборгованості без підтверджуючих первинних бухгалтерських документів та наявність довготривалої дебіторської заборгованості, яка виникла внаслідок перерахування коштів контрагентам без укладання договорів, в тому числі, фізичній особі-підприємцю Чик А.М. на суму 5070208,74 грн. Докази на підтвердження існування господарських операцій між сторонами відсутні, а безпідставно отримані кошти ФОП Чик А.М. не повернуто.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 26.12.2019 року відкрито провадження у справі за позовом державного підприємства "Славутське лісове господарство", м. Славута до Чик Анатолія Михайловича , м. Славута про стягнення 5 070 208,74 грн. безпідставно отриманих коштів, призначено підготовче засідання.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 18.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Повноважний представник позивача під час судового розгляду спору позов підтримав, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні та у наданому суду відзиві на позов від 15.01.2020 року просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень вказує, що позивач та відповідач із 2009 року по 2018 рік перебувають у договірних правовідносинах та протягом вказаного часу позивач приймав та оплачував поставлений позивачем товар, а заявлені позовні вимоги ДП «Славутське лісове господарство» спростовуються належним чином оформленими та підписаними без зауважень накладними, а також оплатою позивачем виставлених рахунків. Вважає, що правовідносини позивача та відповідача регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 ЦК України.

Наголошує і на тому, що всі платіжні доручення впродовж 2016-2018 років подавав керівник ДП «Славутський лісгосп» В.В. Сапожнік, а накладні, надані відповідачем, підписано головним бухгалтером ДП «Славутський лісгосп» ОСОБА_2 При цьому, якщо в штатному розписі підприємства наявна посада головного бухгалтера або касира, то підписувати одноосібно касові документи керівник не має права.

Щодо протиправних дій головного бухгалтера акцентує увагу на відсутності жодного вироку суду або іншого рішення уповноваженого органу, який би свідчив про факт вчинення злочину ОСОБА_2 .

З посиланням на постанову Верховного Суду України у справі №3-77гс15 від 29.04.2015 року стверджує, що надані Чик А.М. накладні є підтвердженням реальності здійснення господарських операцій. Окремо звертає увагу на преюдиції та судовій практиці як джерелах права, а також на безпідставності показань свідка ОСОБА_2 у даному спорі. Вважає дії позивача сутяжницькими по причині третього звернення до суду із даним позовом, оскільки аналогічні позовні вимоги у справах №924/667/18 та №924/74/19 залишено без розгляду.

Окрім того, просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності до позовних вимог за період з 28.01.2016 року по 23.11.2016 року.

В частині проведеної ревізії позивача зауважує, що ревізією не виявлено факту порушень чинного законодавства, що призвели б до збитків, а сума статті «Дебіторська заборгованість за виданими авансами» (рядок 1130 Балансу), заявлена позивачем публічно, становила на 31.12.2016 року - 0 тис. грн.; на 31.12.2017 року - 0 тис. грн., на 31.12.2018 року - 0 тис. грн.

Заперечує також в частині ненадання Чик А.М. відповідей на запити Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області. Натомість зауважує, що зустрічна звірка для документального та фактичного підтвердження у відповідача виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку об`єкту контролю ДП «Славутський лісгосп» не проводилась.

Позивач у відповіді на відзив від 31.01.2020 року вважає заперечення відповідача необґрунтованими. Зокрема, вказує на суттєві порушення у оформленні наданих Чик А.М. накладних, а також на істотних відмінностях у підписі Чик. А.М. на таких накладних, акті виконаних робіт від 10.01.2020 року та договорі про надання правничої допомоги.

З посиланням на положення Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» стверджує, що надані відповідачем накладні з відображеним у них змістом є такими, що спрямовані на хибне уявлення про обставини справи, зокрема, про проведення господарських операцій. Зокрема, з накладних неможливо охарактеризувати об`єкт господарських операцій та ідентифікувати осіб, які підписали накладні. При цьому, довіреностей колишньому бухгалтеру на право отримання товарно-матеріальних цінностей підприємство не видавало.

Акцентує увагу і на поясненнях головного бухгалтера у акті ревізії, згідно яких ним платіжні документи на перерахування коштів ФОП Чик А.М. не підписувались, розпорядження для перерахування коштів не надавались.

В частині строку позовної давності вважає, що такий строк повинен обчислюватись з моменту виявлення підприємством безпідставного перерахунку коштів, тобто, з 10.08.2018 року. Заперечує і щодо посилань на відомості, вміщені в бухгалтерських документах ДП «Славутське лісове господарство».

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив від 03.02.2020 року акцентує увагу на обізнаності директора Сапожніка В.В. щодо фінансово-економічної та виробничо-господарської діяльності підприємства, що стверджується поданням ним Хмельницькому обласному управлінню лісового та мисливського господарства звітів керівника про виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку та майнового стану підприємства.

На спростування заперечень позивача щодо позовної давності зауважує про проведення аудитів ДП «Славуське лісове господарство» з 2016 року контролюючим органом Хмельницьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства.

Додатково посилається на положення Закону України «Про електронний цифровий підпис», а також на невідповідність доданих позивачем до позову та відповіді на відзив документів положенням ст. 76 ГПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Позивачем перераховано відповідачу платіжними дорученнями: №3374 від 22.05.2018 року 99740,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №32 від 15.05.2018 року; №3307 від 07.05.2018 року 99500,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №27 від 03.05.2018 року; №3243 від 26.04.2018 року 98900,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №23 від 05.04.2018 року; №3112 від 13.04.2018 року 70000,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №23 від 05.04.2018 року; №3030 від 03.04.2018 року 98000,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №19 від 29.03.2018 року; №2928 від 16.03.2018 року 90000,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №17 від 07.03.2018 року; №2879 від 13.03.2018 року 98915,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №17 від 07.03.2018 року; №2821 від 28.02.2018 року 99500,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №12 від 15.02.2018 року; №1870 від 26.02.2018 року 99500,00 грн. за матеріали згідно рахунку №27 від 20.02.2018 року; №1834 від 26.01.2018 року 99750,00 грн. за матеріали згідно рахунку №4 від 23.01.2018 року; №1816 від 11.01.2018 року 77000,00 грн. за матеріали згідно рахунку №1 від 05.01.2018 року; №1781 від 26.12.2017 року 99500,00 грн. за матеріали згідно рахунку №179 від 20.12.2017 року; №1732 від 01.12.2017 року 99452,00 грн. за матеріали згідно рахунку №172 від 23.11.2017 року; №1724 від 20.11.2017 року 99100,00 грн. за матеріали згідно рахунку №159 від 07.11.2017 року; №1944 від 01.11.2017 року 1100,00 грн. за вікно згідно рахунку №148 від 14.09.2017 року; №1755 від 13.10.2017 року 79000,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №323 від 10.10.2017 року; №1632 від 01.09.2017 року 98000,00 грн. за матеріали згідно рахунку №152 від 28.08.2017 року; №1570 від 25.07.2017 року 99540,00 грн. за матеріали згідно рахунку №133 від 19.07.2017 року; №1560 від 13.07.2017 року 95000,00 грн. за матеріали згідно рахунку №129 від 04.07.2017 року; №1517 від 08.06.2017 року 99500,00 грн. за матеріали згідно рахунку №122 від 01.06.2017 року; №2693 від 05.05.2017 року 99754,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №29 від 27.04.2017 року; №2677 від 24.04.2017 року 99245,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №27 від 18.04.2017 року; №1463 від 11.04.2017 року 99400,00 грн. за матеріали згідно рахунку №92 від 03.04.2017 року; №2632 від 28.03.2017 року 99800,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №18 від 07.03.2017 року; №2623 від 14.03.2017 року 99450,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №18 від 07.03.2017 року; №2621 від 07.03.2017 року 99200,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №12 від 01.03.2017 року; №2617 від 28.02.2017 року 99500,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №7 від 21.02.2017 року; №2608 від 13.02.2017 року 99000,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №4 від 08.02.2017 року; №4679 від 26.01.2017 року 99141,74 грн. за матеріали згідно рахунку №5 від 23.01.2017 року; №4625 від 11.01.2017 року 99840,00 грн. за матеріали згідно рахунку №3 від 10.01.2017 року; №2572 від 29.12.2016 року 99254,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №151 від 23.12.2016 року; №4453 від 07.12.2016 року 99500,00 грн. за матеріали згідно рахунку №72 від 21.11.2016 року; №4371 від 23.11.2016 року 99500,00 грн. за матеріали згідно рахунку №72 від 21.11.2016 року; №4301 від 11.11.2016 року 99300,00 грн. за матеріали згідно рахунку №63 від 07.11.2016 року; №4190 від 28.10.2016 року 99000,00 грн. за матеріали згідно рахунку №51 від 27.10.2016 року; №2506 від 21.10.2016 року 98900,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №131 від 17.10.2016 року; №4068 від 07.10.2016 року 99100,00 грн. за матеріали згідно рахунку №30 від 04.10.2016 року; № 4003 від 27.09.2016 року 98950,00 грн. за матеріали згідно рахунку №27 від 21.09.2016 року; №2431 від 20.09.2016 року 99100,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №107 від 12.09.2016 року; №3874 від 09.09.2016 року 99500,00 грн. за матеріали згідно рахунку №19 від 05.09.2016 року; №3813 від 26.08.2016 року 97500,00 грн. за матеріали згідно рахунку №127 від 10.08.2016 року; №3770 від 19.08.2016 року 98800,00 грн. за матеріали згідно рахунку №127 від 10.08.2016 року; №3690 від 10.08.2016 року 99125,00 грн. за матеріали згідно рахунку №121 від 02.08.2016 року; №2327 від 22.07.2016 року 98300,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №83 від 20.07.2016 року; №1217 від 07.07.2016 року 99127,00 грн. за матеріали згідно рахунку №84 від 04.07.2016 року; №1206 від 01.07.2016 року 99000,00 грн. за матеріали згідно рахунку №72 від 01.07.2016 року; №3484 від 03.06.2016 року 99300,00 грн. за матеріали згідно рахунку №72 від 25.05.2016 року; №3440 від 26.05.2016 року 99850,00 грн. за матеріали згідно рахунку №69 від 16.05.2016 року; №3388 від 18.05.2016 року 99500,00 грн. за матеріали згідно рахунку №63 від 12.05.2016 року; №3310 від 27.04.2016 року 98800,00 грн. за матеріали згідно рахунку №57 від 21.04.2016 року; №3231 від 13.04.2016 року 99000,00 грн. за матеріали згідно рахунку №52 від 04.04.2016 року; №3169 від 29.03.2016 року 98000,00 грн. за матеріали згідно рахунку №47 від 22.03.2016 року; №3160 від 18.03.2016 року 99800,00 грн. за матеріали згідно рахунку №41 від 14.03.2016 року; №1049 від 09.03.2016 року 99500,00 грн. за матеріали згідно рахунку №32 від 02.03.2016 року; №2984 від 12.02.2016 року 97600,00 грн. за матеріали згідно рахунку №9 від 10.02.2016 року; №1018 від 28.01.2016 року 99415,00 грн. за матеріали згідно рахунку №18 від 22.01.2016 року.

На загальну суму 5370048,74 грн.

Відповідачем повернуто позивачу платіжними дорученнями: №75 від 22.06.2018 року 99500,00 грн. за не відвантажені будматеріали згідно платіжного доручення №3397 від 07.05.2018 року; №74 від 21.06.2018 року 99740,00 грн. за не відвантажені будматеріали згідно платіжного доручення №3374 від 22.05.2018 року; а також повернуто помилково перераховані кошти платіжним дорученням №69 від 28.02.2018 року в розмірі 99500,00 грн. На загальну суму 298740,00 грн.

Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Хмельницькій області проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності державного підприємства «Славутське лісове господарство» за період з 01.01.2016 року по завершений місяць 2018 року, за результатами якої складено акт №07-08/2 від 08.01.2019 року.

У акті, зокрема, зазначено, що ревізією законності списання дебіторської заборгованості встановлено факт списання без підтверджуючих первинних бухгалтерських документів дебіторської заборгованості у грудні 2016 року по бухгалтерських регістрах аналітичного обліку по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» та рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» в сумі 8476219,25 грн., в тому числі ФОП Чик А.М. в розмірі 2574721,00 грн.

По бухгалтерському обліку Підприємства в журналі-ордері №9-1 станом на 01.10.2018 року на рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками та підрядниками» обліковується дебіторська заборгованість в сумі 10151984,74 грн., яка є довготривалою по 9-ти контрагентах. Вказана заборгованість виникла в періоді з 01.01.2017 року по 30.09.2018 року внаслідок перерахування контрагентам, без укладення договорів, коштів та відображення по бухгалтерському обліку одержання товарів, робіт та послуг, в тому числі, ФОП Чик А.М. на суму 2495487,74 грн., з них в 2017 році 1763422,74 грн., у 2018 році - 732065,00 грн. Також у акті ревізії відображено, що в ході ревізії провідним юрисконсультом ДП "Славутське лісове господарство" надано копії накладних (накладні завірено адвокатами фізичних осіб-підприємців або самими підприємцями), виписані фізичними особами-підприємцями на відпуск в періоді з 01.01.2016 року по 30.09.2018 року ДП "Славутське лісове господарство" товарів на загальну суму 4577414,74 грн., в тому числі ФОП Чик А.М. - 2496587,74 грн. По бухгалтерському обліку підприємства оприбутковано лише матеріальні цінності на суму 1100,00 грн. (ФОП Чик А.М. - накладна від 14.09.2017 року №148, вікно металопластикове), надходження та використання решти товарів по бухгалтерському обліку не відображено, проведеними річними інвентаризаціями фактичної наявності не виявлено та під час проведення ревізії не представлено.

З метою підтвердження фактичної наявності основних засобів та матеріальних цінностей, відповідно до наказу від 11.10.2018 року №116 "Про проведення інвентаризації", постійно діючою інвентаризаційною комісією в ході проведення річної інвентаризації проведено суцільну інвентаризацію основних засобів та товарно-матеріальних цінностей станом на 01.11.2018 року. Проведеною інвентаризацією не виявлено в наявності товарів, зазначених у накладних ФОП Чик А.М. на суму 2495487,74 грн.

Позивач звернувся в Шепетівську місцеву прокуратуру із листом №484 від 10.08.2018 року, у якому повідомив про виявлені факти безпідставного перерахування грошових коштів суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі, ФОП Чик А.М.

ДП "Славутське лісове господарство" проведено внутрішню перевірку щодо доцільності та правильності списання та використання матеріальних цінностей, використання грошових коштів підприємства, за результатами якої складено акт від 21.09.2018 року. Під час перевірки за 2017, 2018 року виявлено систематичні перерахунки коштів підприємства окремим підприємцям, в тому числі, ФОП Чик А.М. загальною сумою 2695827,00 грн. У акті від 22.10.2018 року, складеному за результатами такої ж перевірки, зазначено про виявлення за 2016 рік систематичних перерахувань коштів підприємцям, в тому числі, ФОП Чик А.М. на суму 2574721,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №760 від 26.12.2018 року до відповідача, у якій просить повернути безпідставно перераховані кошти в розмірі 5071308,74 грн.

Відповідачем надано накладні: №18 від 28.01.2016 року про відпуск відповідачем позивачу матеріалів на суму 99415,00 грн. згідно платіжного доручення №1018; №09 від 12.02.2016 року на відпуск матеріалів на суму 97600.00 грн. згідно платіжного доручення №2984; №32 від 09.03.2016 року на відпуск матеріалів на суму 99500,00 грн. згідно платіжного доручення №1049; №41 від 18.03.2016 року на відпуск матеріалів на суму 99800,00 грн. згідно платіжного доручення №3160; №47 від 29.03.2016 року на відпуск матеріалів на суму 98000,00 грн. згідно платіжного доручення №3169; №52 від 13.04.2016 року на відпуск матеріалів на суму 99000,00 грн. згідно платіжного доручення №3231; №57 від 27.04.2016 року про відпуск матеріалів на суму 98800,00 грн. на відпуск матеріалів на суму 98800,00 грн.; №63 від 18.05.2016 року на відпуск матеріалів на суму 99500,00 грн. згідно платіжного доручення №3388; №69 від 26.05.2016 року на відпуск матеріалів на суму 99850,00 грн. згідно платіжного доручення №3440; №72 від 03.06.2016 року на відпуск матеріалів на суму 99300,00 грн. згідно платіжного доручення №3484; №72 від 01.07.2016 року на відпуск матеріалів на суму 99000,00 грн. згідно платіжного доручення №1206; №84 від 07.07.2016 року на відпуск матеріалів на суму 99127,00 грн. згідно платіжного доручення №1217; №83 від 22.07.2016 року на відпуск будматеріалів на суму 98300,00 грн. згідно платіжного доручення №2327; №121 від 10.08.2016 року на відпуск матеріалів на суму 99125,00 грн. згідно платіжного доручення №3690; №127 від 19.08.2016 року на відпуск матеріалів на суму 98800,00 грн. згідно платіжного доручення №3770; №127 від 26.08.2016 року на відпуск матеріалів на суму 97500,00 грн. згідно платіжного доручення №3813; №19 від 09.09.2016 року на відпуск матеріалів на суму 99500,00 грн. згідно платіжного доручення №3874; №107 від 20.09.2016 року на відпуск будматеріалів на суму 99100,00 грн. згідно платіжного доручення №2431; №27 від 27.09.2016 року на відпуск матеріалів на суму 98950,00 грн. згідно платіжного доручення №4003; №30 від 07.10.2016 року на відпуск матеріалів на суму 99100,00 грн. згідно платіжного доручення №4068; №131 від 26.10.2016 року на відпуск будматеріалів на суму 98900,00 грн. згідно платіжного доручення №2506; №51 від 28.10.2016 року на відпуск матеріалів на суму 99000,00 грн. згідно платіжного доручення №4490; №63 від 11.11.2016 року на відпуск матеріалів на суму 99300,00 грн. згідно платіжного доручення №4301; №72 від 23.11.2016 року на відпуск матеріалів на суму 99500,00 грн. згідно платіжного доручення №4371; №72 від 17.12.2016 року на відпуск матеріалів на суму 99500,00 грн. згідно платіжного доручення №4453; №151 від 29.12.2016 року на відпуск будматеріалів на суму 99254,00 грн. згідно платіжного доручення №2572. Вказані накладні містять підписи в графах "відпустив" та "головний бухгалтер".

Окрім того, відповідно до накладних: №3 від 11.01.2017 року відповідачем відпущено позивачу будматеріали на суму 99840,00 грн. згідно платіжного доручення №4625; №5 від 26.01.2017 року відпущено будматеріали на суму 99141,74 грн. згідно платіжного доручення №4679; №4 від 13.02.2017 року будматеріали на суму 99000,00 грн. згідно платіжного доручення №2608; №7 від 28.02.2017 року будматеріали на суму 99500,00 грн. згідно платіжного доручення №2617; №12 від 07.03.2017 року будматеріали на суму 99200,00 грн. згідно платіжного доручення №2621; №17 від 14.03.2017 року будівельні матеріали на суму 99450,00 грн. згідно платіжного доручення №2623; №18 від 28.03.2017 року будматеріали на суму 99800,00 грн. згідно платіжного доручення №2632; №92 від 11.04.2017 року будматеріали на суму 99400,00 грн. згідно платіжного доручення №1463; №27 від 24.04.2017 року будматеріали на суму 99245,00 грн. згідно платіжного доручення №2677; №29 від 05.05.2017 року будматеріали на суму 99754,00 грн. згідно платіжного доручення №2693; №122 від 08.06.2017 року будматеріали на суму 99500,00 грн. згідно платіжного доручення №1517; №129 від 13.07.2017 року будматеріали на суму 95000,00 грн. згідно платіжного доручення №1560; №133 від 25.07.2017 року будматеріали на суму 99540,00 грн. згідно платіжного доручення №1570; №152 від 01.09.2017 року будматеріали на суму 98000,00 грн. згідно платіжного доручення №1632; №148 від 14.09.2017 року матеріали на суму 1100,00 грн. згідно платіжного доручення №1944; №323 від 13.10.2017 року будматеріали на суму 79000,00 грн. згідно платіжного доручення №1755; №159 від 20.11.2017 року будматеріали на суму 99100,00 грн. згідно платіжного доручення №1724; №172 від 01.12.2017 року будматеріали на суму 99452,00 грн. згідно платіжного доручення №1732; №179 від 26.12.2017 року будматеріали на суму 99500,00 грн. згідно платіжного доручення №1781; №1 від 11.01.2018 року на суму будматеріали на суму 77000,00 грн. згідно платіжного доручення №1816; №4 від 26.01.2018 року будматеріали на суму 99750,00 грн. згідно платіжного доручення №1834; №7 від 20.02.2018 року матеріали на суму 99500,00 грн. згідно платіжного доручення №2821; №17 від 13.03.2018 року будматеріали на суму 98915,00 грн. згідно платіжного доручення №2879; №18 від 16.03.2018 року будматеріали на суму 90000,00 грн. згідно платіжного доручення №2928; №13 від 03.04.2018 року будматеріали на суму 98000,00 грн. згідно платіжного доручення №3030; №26 від 13.04.2018 року будівельні матеріали на суму 70000,00 грн. згідно платіжного доручення №3112; №29 від 26.04.2018 року будматеріали на суму 98900,00 грн. згідно платіжного доручення №3243. Вказані накладні містять підписи осіб у графах "відпустив" та "одержав".

Фізичною особою-підприємцем Бойко Ю.М. складено висновок №1 від 28.02.2019 року за договором про надання послуг №25-02-2019 від 25.02.2019 року. Відповідно до висновку, ФОП Бойко Ю.М. на замовлення ФОП Чик А.М. здійснив підготовку письмового висновку за результатами аналізу оприлюдненої в мережі Інтернет фінансової звітності ДП "Славутське лісове господарство" на предмет відображення в ній дебіторської заборгованості по взаємовідносинах між ФОП Чик А.М. та ДП "Славутське лісове господарство" за період з 2016 року по 2018 рік (включно), та встановив, що здійснення регулярних платежів, як і підробка банківських висновків, без відома відповідального за розрахункові операції, було неможливе або виконувалось за відома директора та за його дорученням; сума статті "Дебіторська заборгованість за виданими авансами" (рядок 1130 Балансу) заявлена позивачем публічно становила: на 31.12.2016 року - 0 тис. грн.; на 31.12.2017 року - 0 тис. грн.; на 31.12.2018 року - 0 тис. грн.; дані Акту перевірки щодо списання дебіторської заборгованості у грудні 2016 року не відповідають даним фінансової звітності ДП "Славутське лісове господарство"; є непідтвердженим твердження ДП "Славутське лісове господарство", з огляду на фінансову звітність останнього, про відсутність потреби у закупівлі будматеріалів; ДП "Славутське лісове господарство" протягом 2016-2018 років у фінансовій звітності не відображало заборгованості за виданими авансами, що свідчить про врахування в бухгалтерському обліку як виданих авансів, в тому числі ФОП Чик А.М., так і отриманих від нього товарів, оскільки за таких умов дебіторська заборгованість відсутня; відповідачем порушено ч. 1 ст. 10 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 12 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого Постановою КМ України від 28.02.2000 року №419, п. 7 розд. І Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Мінфіну від 02.09.2014 року №879, а саме: інвентаризації активів і зобов`язань, перевірка їх документального підтвердження, стан, відповідність критеріям визнання та оцінки, що є обов`язковим перед складанням річної фінзвітності ДП "Славутське лісове господарство" не проводилась; скріплення підписом фінансової звітності, без проведення щорічних інвентаризацій та врахування їх результатів (нестач, лишків, повноти і достовірності даних) директором ДП "Славутське лісове господарство" Сапожнік В.В.

Хмельницьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства видано накази №110 від 28.11.2018 року "Про проведення внутрішнього аудиту в ДП "Славутське лісове господарство", №33 від 06.06.2016 року "Про проведення внутрішнього аудиту в ДП "Славутське лісове господарство".

Керівником ДП "Славутське лісове господарство" подано звіти керівника підприємства про виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку та майнового стану підприємства, які враховуються під час укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, за 2018 рік, за 2017 рік, за 2016 рік.

З вищевикладеного, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Як вбачається із листа №2221/114/01-20 від 10.03.2020 року слідчого відділення Славутського відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Хмельницькій області, у висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №1933/1934/19-26/477-481/20-26 від 28.02.2020 року, складеного за результатами проведення судово-економічної експертизи, зазначено про те, що відповідно до наданих на дослідження матеріалів провадження накази, первинні документи та бухгалтерські довідки, які стали підставою для зняття з обліку ДП "Славутське лісове господарство" станом на 01.01.2017 року дебіторської заборгованості по розрахунках з фізичними особами-підприємцями, в тому числі Чик А.М. , на ДП "Славутське лісове господарство" відсутні. Окрім того, дослідженням наданих документів, в тому числі, завірених копій платіжних доручень, виписок по банківським рахункам, журналів-ордерів №2 та №9-1, встановлено, що в період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року ДП "Славустьке лісове господарство" перераховано кошти для ПП Чик А.М. без отримання відповідних товарно-матеріальних цінностей, робіт, послуг на загальну суму 2574721,00 грн., тобто, документально підтверджується наявність дебіторської заборгованості ПП Чик А.М. перед ДП "Славутське лісове господарство" станом на 31.12.2016 року в розмірі 2574721,00 грн. як результат перерахування відповідних коштів з рахунків підприємства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року. У висновку експерта також зазначено, що відповідно до представлених документів в періоді з 01.01.2017 року по 30.09.2018 року різниця між розміром перерахованих для ФОП Чик А.М. коштів та сумами, вказаних у накладних на поставку товару, згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 12.09.2018 року на підстави ухвали слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 23.08.218 року, складає 2496587,74 грн.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Згідно із ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

З огляду на викладені норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання та права вимоги його виконання є, зокрема, правочин, який зумовлює виникнення прав і обов`язків.

Відповідно до ч.1. ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.4. ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Правочин є таким юридичним фактом, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків. Такі права й обов`язки реалізуються в межах цивільних правовідносин і вони є, відповідно, його складовими елементами.

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. За положенням частини 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч. 3 ст. 180 ГК України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Норми ст. 181 ГК України передбачають можливість укладення господарських договорів як у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками, так і у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей) (постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №917/803/18, від 09.07.2019 у справі №918/926/17, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18).

Матеріалами справи стверджується та не заперечується сторонами, що у період з 2016 по 2018 роки позивачем перераховано відповідачу платіжними дорученнями грошові кошти загальною сумою 5370048,74 грн. за товар на підставі рахунків на оплату. В свою чергу, відповідачем надані накладні на товар щодо відпуску ним позивачу матеріалів та будівельних матеріалів.

В силу положень ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, суб`єкт господарювання зобов`язаний мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

У ДП "Славутське лісове господарство", як вбачається із акту перевірки №07-08/2 від 08.01.2019 року, відсутні підтверджуючі документи на вчинення господарських операцій із відповідачем на суму 5368948,74 грн. З аналізу наданих Чик А.М. накладних судом встановлено, що вони не відповідають обов`язковим вимогам до первинних бухгалтерських документів, зокрема, з них неможливо встановити зміст, обсяг господарської операції, посаду осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. Окрім того, проставлені підписи на таких накладних не дають змогу ідентифікувати особу одержувача.

Відтак, накладні на відпуск товару, які надані Чик А.М., не можуть підтверджувати здійснення господарської операції з передання ФОП Чик А.М. для ДП "Славутське лісове господарство" товару.

Жодних інших доказів існування господарських правовідносин на передання товару між сторонами (як і доказів фактичного передання товару) згідно перерахованих коштів на суму 5368948,74 грн. або наявності попередніх домовленостей щодо передання такого товару матеріали справи не містять та учасниками судового розгляду не надано. Існування господарських операцій також не може підтверджуватись висновком №1 від 28.02.2019 року ФОП Бойко Ю.М. за договором про надання послуг №25-02-2019 від 25.02.2019 року

У відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень статті 1212 Цивільного кодексу України, якщо згадана підстава продовжує існувати.

Зокрема, з огляду на положення статей 11, 202, 509, 626 Цивільного кодексу України достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів), що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України (вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.02.2020 року у справі №911/1036/19).

Водночас, для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору (правова позиція Верховного Суду у постанові від 20 грудня 2018 року у справі № 920/169/18).

Правовий висновок щодо застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України аналогічного змісту викладено у постанові Верховного Суду України від 14.10.2014 у справі № 917/2572/13.

Судом встановлено відсутність між сторонами у даній справі договірних відносин щодо поставки товару на суму 536948,74 грн., яка була перерахована позивачем відповідачу платіжними дорученнями у 2016-2018 роках як оплату за товар, який ним не було отримано, тому спірні кошти набуто відповідачем за відсутності відповідної правової підстави, що має наслідком їх повернення позивачу згідно ст. 1212 ЦК України (аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01.11.2019 року у справі №904/3074/18).

Оскільки ФОП Чик А.М. платіжними дорученнями №75 від 22.06.2018 року, №74 від 21.06.2018 року №69 від 28.02.2018 року повернуто 298740,00 грн. перерахованих позивачем коштів, сума безпідставно збережених коштів відповідачем становить 5070208,74 грн.

Враховуючи положення ч.1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З всього вищевикладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з Чик А.М. на користь ДП "Славутське лісове господарство" 5070208,74 грн. безпідставно збережених коштів, отриманих за відсутності договірних відносин як оплату за непоставлений відповідачем товар.

Відповідач у відзиві на позов просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог про стягнення коштів за 2016 рік на суму 2375967,00 грн.

Згідно частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Матеріалами справи стверджується, що кошти, повернення яких є предметом даного позову, перераховано позивачем платіжними дорученнями з 28.01.2016 року.

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, початок перебігу строку позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (постанова ВП ВС від 12.11.2018 року у справі №372/1036/15-ц).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав. Таким чином, доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо, оскільки позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 74 Господарського процесуального кодексу України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В свою чергу, відповідач повинен довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (постанова ВС від 23.01.2020 року у справі №916/2128/18).

Відтак, доводи позивача про початок перебігу строку позовної давності з моменту виявлення факту безпідставності перерахування коштів відповідачу - 10.08.2018 року, є необґрунтованими по причині презюмування можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав.

Водночас, відповідачем у відзиві на позов зазначено, що позивач двічі звертався до суду із даним позовом (справи №924/667/18 та №924/74/19), який залишався без розгляду.

Частинами 2, 3 статті 264 ЦК України унормовано, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що ДП "Славутське лісове господарство" звернувся до суду з позовом у справі №924/667/18 30.07.2018 року, у справі №924/74/19 - 25.01.2019 року. Враховуючи існування обставин, які свідчать про переривання строку позовної давності за вимогами про стягнення з ФОП Чик А.М. безпідставно отриманих коштів, а також положення ч. 3 ст. 264 ЦК України, суд приходить до висновку про безпідставність тверджень відповідача про пропуск строку позовної давності для звернення до суду із вимогами за 2016 рік.

З наведеного, позов державного підприємства "Славутське лісове господарство", м. Славута до Чик Анатолія Михайловича , м. Славута про стягнення 5 070 208,74 грн. безпідставно отриманих коштів, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позову.

Відповідно ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідач просить суд стягнути з позивача понесені ним витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 5000,00 грн.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Матеріалами справи стверджується, що 16.09.2019 року між адвокатським бюро "Миколи Бровчука" (адвокатське бюро) та державним підприємством "Славутське лісове господарство" (клієнт) укладено договір №7 про надання правової допомоги, за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати йому правову допомогу: як особі, яка звернулась із зверненням в порядку Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про інформацію", Закону України "Про доступ до публічної інформації", Закону України "Про виконавче провадження"; як позивачу, відповідачу, третій особі, боржнику, стягувачу, іншому учаснику судового процесу в порядку господарського та цивільного процесуального законодавства в судах першої інстанції, апеляційної та касаційної інстанцій, а також як особі, яка реалізовує свої права та законні інтереси в порядку іншого законодавства України, в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Для надання правової допомоги клієнту адвокатське бюро призначає адвоката Бровчука Миколу Васильовича (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000263 від 05.06.2019 року) (п. 2.6. договору №7 про надання правової допомоги).

У п. 4.1. договору №7 про надання правової допомоги передбачено, що правову допомогу, що надається адвокатським бюро, клієнт оплачує на умовах повної передоплати в сумі, визначеній у додатках до договору, якщо про інше не домовлено сторонами.

22.11.2019 року між адвокатським бюро "Миколи Бровчука" та ДП "Славутське лісове господарство" укладено додаток №3 до договору №7 про надання правової допомоги, у якому адвокатське бюро та клієнт погодили, що відповідно до п. 4.1.2. договору гонорар адвокатського бюро за підготовку позовної заяви державного підприємства "Славутське лісове господарство" до Чик А.М. та участь в суді першої інстанції становить 5000,00 грн.

На виконання умов договору №7 про надання правової допомоги позивачем перераховано адвокатському бюро "Миколи Бровчука" 5000,00 грн. за надані юридичні послуги (платіжне доручення №4187 від 17.01.2020 року).

Для відшкодування стороні витрат по оплаті послуг адвоката за договором про надання правової допомоги необхідним є як факт їх надання позивачу, так і те, що зміст наданих послуг є необхідним для розгляду справи у господарському суді.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04, п. 269).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №910/8443/17, від 11.05.2018 р. та практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р.

Пленум Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" також роз`яснив, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши необхідність вчинених адвокатом дій, суд вважає обґрунтованим покладення на відповідача обов`язку з відшкодування позивачу 5000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 20, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

позов державного підприємства "Славутське лісове господарство", м. Славута до Чик Анатолія Михайловича , м. Славута про стягнення 5 070 208,74 грн. безпідставно отриманих коштів, задовольнити.

Стягнути з Чик Анатолія Михайловича ( 30000, Хмельницька область, м. Славута, вул. Козацька, буд. 95, кв. 1 , код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь державного підприємства «Славутське лісове господарство» (30000, Хмельницька область, м. Славута, вул. Кузовкова, 1, код 00993,74 грн. (п`ять мільйонів сімдесят тисяч двісті вісім грн. 74 коп.) безпідставно отриманих коштів, 76053, 13 грн. (сімдесят шість тисяч п`ятдесят три грн. 13 коп.) витрат по сплаті судового збору, 5000,00 грн. (п`ять тисяч грн. 00 коп.) витрат на правову допомогу адвоката.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.03.2020 року

Суддя Музика М.В.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/

Віддрук. у 4 прим.: 1 - до справи; 2 - позивачу (30000, Хмельницька область, м. Славута, вул. Кузовкова, 1) - рек. з пов. про вручення; 3,4 - відповідачу ( АДРЕСА_3 ; представнику Їгіт О.І. АДРЕСА_2 ) - рек. з пов. про вручення