УХВАЛА

18 березня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/23246/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Пількова К.М., Погребняка В.Я.,

розглянувши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київхімпостач"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн Капітал Груп"

до Приватного акціонерного товариства "Київхімпостач"

про стягнення 2 847 216,25 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2019 заяву приватного виконавця про затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення у справі №910/23246/17 задоволено. Затверджено мирову угоду на стадії виконання рішення у справі № 910/23246/17 укладену між Приватним акціонерним товариством "Київхімпостач" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегалайн Капітал Груп".

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.07.2019 - скасовано. В задоволенні заяви приватного виконавця округу міста Києва Міністерства юстиції України Ляпіна Дмитра Валентиновича №57013286/938 від 11.05.2019 про затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення у справі №910/23246/17 - відмовлено.

26.02.2020 Приватне акціонерне товариство "Київхімпостач" подало через суд апеляційної інстанції до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 у справі № 910/23246/17.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/23246/17 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Погребняка В.Я., Пількова К.М. що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.03.2020.

Дослідивши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київхімпостач", колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Основного Закону серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходів щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, для запобігання будь-яким зловживанням системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції маються передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: Levages Prestations Sevices v. France від 23.10.1996; Brualla Gomes de la Torre v. Spain від 19.12.1997).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з […] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів […]".

При цьому, як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства").

Пунктом 2 частини першої статті 287 ГПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

У даному випадку предметом касаційного оскарження є постанова Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020, якою скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.07.2019 про затвердження мирової угоди на стадії виконання судового рішення та відмовлено у задоволенні заяви приватного виконавця округу міста Києва Міністерства юстиції України Ляпіна Дмитра Валентиновича про затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення у справі №910/23246/17.

Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 287 ГПК України можливість оскарження даної ухвали у касаційному порядку не передбачено. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду у справі № 17/47, 925/819/17.

Крім того, у разі прийняття до касаційного провадження касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Київхімпостач" на вказане судове рішення суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, що в сукупності з положеннями норм статті 287 ГПК України, виключає можливість касаційного перегляду.

У зв`язку з чим, касаційна скарга не підлягає розгляду в порядку касаційного провадження, тому в її прийняті слід відмовити з підстав передбачених пунктом 1 частиною 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234, 235, п. 2 ч.1 ст. 287, п. 1 ч. 1 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/23246/17 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Київхімпостач" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 у даній справі.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами на 100 аркушах надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді К.М. Пільков

В.Я. Погребняк