ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2020 р. Справа№ 910/13652/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 (повний текст складено 25.11.2019)

у справі № 910/13652/19 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі"

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про відшкодування шкоди 46 400 грн. 45 коп.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова Компанія "ПЗУ Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" про відшкодування шкоди у розмірі 46 400 грн. 45 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач на підставі ст.ст. 993, 1187, 1194 Цивільного кодексу України повинен відшкодувати позивачу збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 (повний текст складено 25.11.2019) у справі № 910/13652/19 позов Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "ПЗУ Україна" задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ України" 46 400 грн. 45 коп. основного боргу, 1 921 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 у справі № 910/13652/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" виплаченого страхового відшкодування в розмірі 46 400 грн. 45 коп. та сплаченого судового збору в розмірі 1 921 грн. в повному обсязі. Просить стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 2 881 грн. 50 коп.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Відповідач вважає, що судом першої інстанції неправомірно задоволена вимога позивача щодо стягнення з нього виплаченого страхового відшкодування в розмірі 46 400 грн. 45 коп.

До апеляційної скарги заявником додано клопотання, в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 у справі № 910/13652/19 посилаючись на те, що оскаржуване рішення отримано позивачем 29.11.2019.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" у справі № 910/13652/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Згідно ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи (ч. 2 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2020 задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 у справі № 910/13652/19 та поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 у справі № 910/13652/19. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 у справі № 910/13652/19. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

29.01.2020 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

06.02.2020 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшли пояснення по справі, в яких просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 у справі № 910/13652/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" виплаченого страхового відшкодування в розмірі 46 400 грн. 45 коп. та сплаченого судового збору в розмірі 1 921 грн. в повному обсязі. Просить стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 2 881 грн. 50 коп.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі", з наступних підстав.

19.02.2018 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - позивач) та ТОВ «Дунапак Таврія» (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ120470 (далі - договір), за яким застраховано відповідальність власника транспортного засобу FORD, державний номерний знак НОМЕР_1 .

З постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 20.08.2018 у справі № 752/12995/18 вбачається, що 20.06.2018 о 14 год.00 хв. в м. Києві по вул. Академіка Заболотного, 33/16-А відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу SCANIA реєстраційний номер НОМЕР_2 (власник - ТОВ «Торговий дім «Житомирські ласощі») під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу FORD реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 .

Даною постановою суду винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення визнано ОСОБА_1

Автомобіль марки SCANIA реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахований ТОВ «Торговий дім «Житомирські ласощі» (страхувальник) у Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК7529053 від 08.12.2017.

Строк дії договору (полісу) № АК7529053 встановлений з 29.12.2017 до 28.12.2018 включно.

Відповідно до умов договору (полісу) № АК7529053 страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну визначено в розмірі 100.000 грн., франшиза становить 0,00 грн.

На підставі договору добровільного страхування № АМ120470 від 19.02.2018 позивачем було складено страховий акт № UA046/L05/03 від 21.09.2018.

Вказаним страховим актом позивачем визнано подію страховою та вирішено виплатити страхове відшкодування в загальному розмірі 96.319 грн 37 коп.

Кошти в розмірі 96.319 грн. 37 коп. були перераховані страховиком (позивачем) згідно платіжного доручення № 21084 від 21.09.2018 власникові транспортного засобу FORD реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Оскільки, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу SCANIA реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким скоєно ДТП, застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК7529053, то відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП вищевказаним водієм власнику автотранспортного засобу FORD реєстраційний номер НОМЕР_1 покладається на ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

У зв`язку з цим, за зверненням позивача до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з вимогою щодо сплати страхового відшкодування в розмірі 96 319 грн. 37 коп. за пошкодження транспортного засобу FORD реєстраційний номер НОМЕР_1 , останнім було здійснено часткову виплату страхового відшкодування в розмірі 49 918 грн. 92 коп. з урахуванням коефіцієнту зносу пошкодженого автомобіля.

Отже, різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням становить 46 400 грн. 45 коп. про стягнення якої з відповідача позивач звернувся до господарського суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, і сплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Водночас судом першої інстанції не взято до уваги, що страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну за договором (полісом) № АК7529053 від 08.12.2017 становить 100 000 грн. і є більшою, ніж сума заподіяної шкоди, тому на думку колегії суддів, обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ст. 1187 Цивільного Кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ст. 1191 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування».

Так, пункт 9 частини першої вказаної статті до видів обов`язкового страхування відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Великою Палатою Верховного Суду в постановах № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 та № 760/15471/15-ц від 03.10.2018 викладено висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, за якими відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом Украйні «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У випадку, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість особи, яка завдавала шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач (ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», як страховик) за діючим договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (КАСКО) здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 96 319 грн. 37 коп. власникові транспортного засобу FORD.

Надалі позивач звернувся до страховика ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якого завдавач шкоди застрахував свою відповідальність (страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну в розмірі 100 000 грн.), з вимогою про виплату страхового відшкодування в розмірі 96 319 грн. 37 коп.

На вказану вимогу позивача, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сплатило 49 918 грн. 92 коп. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

В подальшому позивач не звертався до суду з вимогою до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про виплату решти суми страхового відшкодування, а звернувся з позовом до суду до ТОВ «Торговий дім «Житомирські Ласощі» про стягнення 46 400 грн. 45 коп. різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням.

Відповідно до норм ст. 1194 Цивільного кодексу України обов`язок особи сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням настає у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди, тобто у разі настання випадків передбачених ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та у випадку, якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, розмір завданої шкоди 96 319 грн. 37 коп. не перевищує ліміту відповідальності страховика ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яка становить 100 000 грн.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів вважає, що вимоги ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення з ТОВ «Торговий дім «Житомирські Ласощі» виплаченого страхового відшкодування в розмірі 46 400,45 грн. є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували обґрунтовані доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі вищевикладеного, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, заслуговують на увагу, а тому остання підлягає задоволенню.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також про невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, що згідно п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції повністю з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню з позивача на користь відповідача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 у справі № 910/13652/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ України" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" (04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, 35-В,) 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн 50 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/13652/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.03.2020

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська