УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Київ

19.03.2020Справа № 910/3827/20

Суддя Селівон А.М., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГГЕ УА ЗАХІД" 01004, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПУШКІНСЬКА, будинок 21, нежиле приміщення 1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Енерджі" 01054, м.Київ, ВУЛ. БУЛЬВАРНО-КУДРЯВСЬКА, будинок 35, офіс 5

про розірвання договору, повернення товару та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГГЕ УА ЗАХІД" 13.03.2020 року звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм Еенерджі» про розірвання договору поставки, повернення товару у власність та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами у спрощений спосіб договору поставки котельні вартістю 390 000,00 грн. в частині своєчасної та повної оплати предмета договору, переданого відповідачеві за видатковою накладною № 1 від 04.04.2019 року, в зв`язку з чим позивач на підставі ст. 651 ЦК України вимагає розірвання спірного договору та повернення у його власність на підставі ст. 392 ЦК України переданої згідно вказаного правочину котельні.

Суд зазначає, що вимоги щодо форми та змісту позовної заяви закріплені у статті 162 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, згідно п. 2 ч. 3 вказаної статті позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.; згідно п. 4 ч. 3 - зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Дослідивши матеріали позовної заяви судом встановлено, що відповідачем визначено Товариство з додатковою відповідальністю «Прайм Енерджі», ідентифікаційним кодом юридичної особи якого за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є 39808609, в той час як позивачем зазначено 38808283.

Тобто, позивачем невірно зазначено код ЄДРПОУ відповідача.

Окрім цього, як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача з позовними вимогами про розірвання договору поставки, а також одночасно з вимогами про повернення у власність позивача предмету спірного Договору - котельні вартістю 390 000,00 грн., на підставі ст. 392 ЦК України, та про визнання права власності на вказану котельню, посилаючись на непідписання відповідачем видаткової накладної та неповернення предмета договору, зазначаючи при цьому в тексті позовної заяви про відсутність фактичної передачі котельні Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ ЕНЕРДЖІ" та її перебування у володнінні та користуванні позивача.

Поряд із цим суд зауважує, що позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Суд наголошує на те, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12 р. "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

При цьому формулювання позовних вимог відноситься до виключної компетенції позивача у справі.

Суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, від 14.05.1981 № R (81) 7: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України, що має беззаперечно виконуватись сторонами в разі необхідності реалізації цього права.

Правові засади справляння, розмір ставок судового збору та порядок його сплати регулюються Законом України "Про судовий збір" від 08.06.2011 року №3674-VI.

Згідно статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п.п. 1 та п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, відповідно до частини 3 вказаної статті Закону, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Приписами ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" визначено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" з 1 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2102,00 грн.

Слід зазначити, що до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

Разом з цим позовною вимогою майнового характеру є вимога, яка підлягає вартісній оцінці. Крім того, вимога майнового характеру характеризується тим, що впливає на склад майна позивача в сторону збільшення (відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України").

Як вбачається зі змісту поданої позовної заяви та зазначалось судом вище, предметом даного позову є немайнова вимога позивача про розірвання спірного договору, оскільки вона не містить вартісних характеристик, а отже не підлягає вартісній оцінці, а також вимоги про визнання права власності на предмет договору та повернення його у власність позивача.

Нормами статті 163 ГПК України встановлено, що ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

При цьому суд звертає увагу, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов`язаннях (у тому числі в зв`язку з вимогами, заснованими на приписах частини п`ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Отже, оскільки у поданій позовній заяві позивачем окрім немайнової вимоги про розірвання договору заявлено також дві вимоги, які оцінюються як вимоги майнового характеру, а саме про визнання права власності на майно та повернення у власність майна, судовий збір з позовних вимог про визнання права власності на котельню у складі згідно переліку вартістю 390 000,00 грн. та її повернення у власність визначається з урахуванням вартості майна як об`єкту набуття - тобто як вимог зі спору майнового характеру.

Таким чином, звернувшись до суду з позовом в березні 2020 року з вимогами, що носять немайновий характер, а саме: про розірвання договору поставки котельні, укладеного 04 квітня 2019 року між сторонами, а також визнання права власності на предмет договору - котельню та повернення останньої у власність позивача, судовий збір за які визначається як за вимоги майнового характеру, позивач має сплатити судовий збір в сумі 13802,00 грн.

Натомість, з поданого позивачем в якості доказу сплати судового збору платіжного доручення № 3 від 10.03.2020 року на суму 5850,00 грн. вбачається, що позивачем за подання до суду вказаної позовної заяви сплачено лише 5850,00 грн. судового збору, тобто недоплата становить 7952,00 грн.

Інших доказів сплати судового збору позивачем до позовної заяви не додано.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 174 ГПК України).

За наведених обставин, оскільки подана позивачем позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне залишити її без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до ч. 4 ст. 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 162, 164, 172, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Залишити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГГЕ УА ЗАХІД" без руху.

2. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю "ГГЕ УА ЗАХІД" строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю "ГГЕ УА ЗАХІД" спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- подання до суду документів, які підтверджують сплату судового збору у належному порядку та розмірі;

- подання до суду належних та допустимих доказів на підтвердження коду ЄДРПОУ відповідача;

- подання до суду письмових пояснень щодо обраного позивачем способу захисту в частині одночасного звернення з позовними вимогами до відповідача про повернення у власність позивача котельні та визнання за позивачем права власності на останню, надавши нормативно - правове обґрунтування обраного способу захисту порушених прав, у відповідності до правових способів захисту прав та інтересів, передбачених чинним законодавством України, зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, або ж спосіб, не передбачений законом, зокрема зазначеними статтями господарського та цивільного законодавства, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, з посиланням на чинну на даний час практику Верховного Суду.

Надати суду докази направлення копій вказаних доказів відповідачу.

4. Ухвала набрала законної сили з моменту підписання 19.03.2020 року та оскарженню не підлягає.

Суддя А.М.Селівон