ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.03.2020 Справа № 905/2375/19

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при секретарі судового засідання Поліщук А.І., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго", м.Краматорськ Донецької області, в особі структурного підрозділу виробничої одиниці Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Торецьктепломережа", м.Торецьк Донецької області,

до відповідача: Державного підприємства "Торецьквугілля", м.Торецьк Донецької області, в особі відокремленого підрозділу "Шахта "Центральна" Державного підприємства "Торецьквугілля"

про стягнення 91970,81грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

СУТЬ СПОРУ:

Обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго", м.Краматорськ Донецької області, в особі структурного підрозділу виробничої одиниці Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Торецьктепломережа", м.Торецьк Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства "Торецьквугілля", м.Торецьк Донецької області, в особі відокремленого підрозділу "Шахта "Центральна" Державного підприємства "Торецьквугілля" про стягнення 61587,75грн заборгованості, 15021,21грн інфляційних втрат, 5133,22грн - 3% річних, 10228,63грн пені (всього 91970,81грн).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неналежне невиконання відповідачем грошових зобов`язань за Договором №50/375 від 01.11.2012 на поставку теплової енергії в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати за спожиту теплову енергію.

Ухвалою господарського суду від 23.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/2375/19, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 20.02.2020.

Ухвалою господарського суду від 20.02.2020 відкладено розгляд справи на 17.03.2020 року.

20.02.2020 до канцелярії суду від представника позивача надійшло клопотання б/н від 19.02.2020 про долучення до матеріалів справи оригіналу Акту звіряння взаєморозрахунків станом на 01.02.2020 між ВО ОКП "Донецьктеплокомуненерго" "Торецьктепломережа" та ДП "Торецьквугілля" ВП "Шахта "Центральна".

05.03.2020 до канцелярії суду від представника позивача надійшли пояснення №237/04 від 25.05.2020 з доданими уточненими розрахунками заборгованості, 3% річних та інфляційних, які просить суд враховувати як остаточні. У прохальній частині пояснень позивач просить суд стягнути з відповідача 61587,75грн заборгованості, 13710,42грн інфляційних втрат, 5011,94грн - 3% річних, 10228,63грн пені, тобто всього 90538,74грн.

Розглянувши зазначені пояснення позивача, суд встановив, що позивач зменшив вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат до 13710,42грн, 3% річних до 5011,94грн. Враховуючи наявність доказів надіслання пояснень №237/04 від 25.05.2020 відповідачу 03.03.2020, тобто відповідач обізнаний з остаточним розрахунком позовних вимог та їх розміром, суд прийняв до розгляду остаточні вимоги позивача до розгляду і у подальшому розглядає позовні вимоги з їх урахуванням.

Представники сторін у судове засідання 17.03.2020 не з`явились, про місце, дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Станом на 17.03.2020 від відповідача відзив на позовну заяву до суду не надходив, тобто відповідач не скористався своїм правом на надання позиції зі спору.

Згідно з ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зважаючи на те, що явка представників сторін у судове засідання 17.03.2020 не була визнана судом обов`язковою, приймаючи до уваги закінчення встановлених процесуальним законом строків, суд розглянув справу по суті за наявними в ній матеріалами у визначеному господарським процесуальним кодексом України порядку.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

01.11.2012 між Державним підприємством "Дзержинськвугілля" (Споживач) в особі директора відокремленого підрозділу "Шахта ім.Ф.Е. Дзержинського" ДП "Дзержинськвугілля" та Обласним комунальним підприємством "Донецьктеплокомуненерго" (Теплопостачальна організація) в особі директора виробничої одиниці "Дзержинськтепломережа" був укладений Договір №50/375 (далі - Договір) на поставку теплової енергії, відповідно до змісту якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати Споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим Договором (п.1.1. Договору).

Наказом №113 від 19.08.2016 Міністерства енергетики та вугільної промисловості України перейменовано відокремлений підрозділ "Шахта ім.Ф.Е. Дзержинського" ДП "Дзержинськвугілля" у відокремлений підрозділ "Шахта "Центральна" ДП "Торецьквугілля".

У подальшому сторони уклали Додаткову угоду б/н від 09.09.2016, у якій змінили преамбулу договору в частині «Замовника» на нову назву - Державне підприємство "Торецьквугілля" відокремлений підрозділ "Шахта "Центральна".

Наказом №392 від 01.08.2019 Донецької обласної державної адміністрації №392 від 01.08.2019 «Про зміну найменування ВО «Краснолиманська тепломережа», ВО «Дзержинськтепломережа», ВП ВО «Димитровтепломережа»» змінено найменування, зокрема, відокремленого підрозділу виробнича одиниця Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Дзержинськтепломережа" на виробнича одиниця Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Торецьктепломережа".

Згідно з п.3.2.3 Договору Споживач зобов`язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені Договором

Теплопостачальна організація зобов`язалася забезпечувати постачання теплової енергії Споживачу в обсягах згідно з Договором (п.4.2.1 Договору).

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до тарифів, встановлених постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України №20 та складають: 1 Гкал - 905грн70коп без ПДВ.

В залежності від цін на енергоносії, встановлених Кабінетом Міністрів України, іншими органами влади, постачальниками енергоносіїв тариф може змінюватися без узгодження зі Споживачем але у відповідності до діючого законодавства. Сума договору складається з сум вартості місячних поставок теплової енергії за весь строк дії договору (п.6.1. Договору).

Відповідно до п.6.2. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації вартість зазначеної в Договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця (п.6.3. Договору).

Згідно з п.6.5. Договору кінцеві розрахунки за фактично спожиту теплову енергію споживач зобов`язаний сплачувати не пізніше 10-го числа наступного місяця за розрахунковим.

Відповідно до п.6.7. Договору Споживач виконує звірку розрахунків за спожиту теплову енергію з підписанням акту звірку щомісяця.

За невиконання або неналежне виконання сторонами зобов`язань за Договором винна сторона відшкодовує іншій завдані збитки без зарахування неустойки. Відшкодування збитків та сплата неустойки не звільняє від виконання зобов`язань (Розділ 7 Договору).

Споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію - пеня в розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п.7.2.3. Договору).

Споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми боргу (п.7.2.4. Договору).

Припинення дії договору не звільняє Споживача від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії (п.10.3. Договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.10.4. Договору).

Додатками №1, №2, №3, №5 до Договору Cторони визначили обсяги постачання теплової енергії на потреби опалення Споживачу; схему теплотраси, що перебуває на балансі Споживача; умови припинення подачі теплової енергії; розрахунок планової річної вартості послуг опалення.

У позові позивач посилається на те, що у виконання своїх зобов`язань за Договором надав відповідачу послуги з поставки теплової енергії, однак через несвоєчасну оплату фактично одержаної теплової енергії у відповідача в період з лютого по жовтень 2017 включно виникла заборгованість у розмірі 61' 587,75грн. За письмовими поясненнями позивача №237/04 від 25.02.2020 сума основного боргу виникла за період лютий 2017, березень 2017, квітень 2017 відповідно до виставлених рахунків.

Позивачем представлено суду спірні Акти прийому-передачі, відповідні рахунки на оплату опалення №50 від 20.02.2017 на суму 40445,30грн, №50 від 24.03.2017 на суму 25517,24грн, №50 від 10.04.2017 на суму 8693,84грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією №680/юр від 01.06.2018 про сплату заборгованості на суму 242' 598,84грн, у якій, посилаючись на несвоєчасну оплату рахунків за фактично одержану теплову енергію в період з лютого 2017 по травень 2018, вимагав від відповідача погасити суму боргу в розмірі 242' 598,84грн.

Матеріали справи містять відповідь №10/599 від 20.06.2018 на претензію №680/юр від 01.06.2018, у якій відповідач підтверджує наявність заборгованості у розмірі 242' 598,84грн за договорами на поставку теплової енергії №50/375 від 01.11.2012 та №50 від 02.11.2017 за період з лютого 2017 по травень 2018, але посилаючись на складне фінансове становище підприємства, зазначає, що не має можливості сплатити дану суму одним платежем; стверджує, що при надходженні грошових коштів Державним підприємством «Торецьквугілля» буде сплачена сума заборгованості частинами в декілька платежів.

Посилаючись на те, що відповідачем не сплачено заборгованість за договором №50/375 від 01.11.2012 на поставку теплової енергії за лютий, березень, квітень 2017, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми основного боргу у розмірі 61' 587,75грн, 13' 710,42грн інфляційних втрат, 5' 011,94грн - 3% річних, 10' 228,63грн пені (з урахуванням пояснень №237/04 від 25.05.2020).

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, враховуючи наступне:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законом України "Про теплопостачання", "Правилами користування тепловою енергією", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за №1198 (надалі Правила № 1198) та "Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630.

Відповідно до п. 2 ст. 275 Господарського кодексу України, ст. 1, п. 4 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживання теплової енергії допускається тільки на підставі договору, укладеного Теплопостачальною організацією та Споживачем.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено поняття теплової енергії - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Слід зазначити, що відповідно статті 1 Закону України «Про теплопостачання» саме споживачі та постачальники теплової енергії є суб`єктами відносин у сфері теплопостачання і, як наслідок, відносини у цій сфері встановлюються шляхом укладення договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.

Частиною четвертою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Відповідно до п. 1 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 (надалі - Правила № 1198) вони визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії. Правила є обов`язкові для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії (пункт 2 цих Правил).

Згідно з пунктом 3 Правил № 1198, споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору; система теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та/або місцевих (розподільних) теплових мереж, засобів розподілення теплової енергії, які об`єднані спільним режимом виробництва, транспортування та постачання теплової енергії; система теплоспоживання - комплекс теплоспоживчих установок, з`єднаний із системою теплопостачання, призначений для задоволення потреб споживача відповідно до договору.

Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання (пункт 4 Правил № 1198).

Згідно з ч. 1 ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами ч. 2 ст. 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з частиною другою статті 275 Господарського кодексу України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Зазначені положення кореспондуються з пунктами 4, 14 Правил №1198, якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір.

У відповідності до норм ч. 6 та ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В матеріалах справи наявні Акти підключення Споживача (відповідача) до системи центрального опалення від 17.10.2016 та Акт відключення від системи центрального опалення від 08.04.2017.

На підтвердження обсягу та вартості спожитої теплової енергії за період з лютого по квітень 2017р. на виконання умов Договору позивачем додано до матеріалів справи наступні Акти прийому-передачі теплової енергії:

- за лютий 2017 на суму 40445,30грн з ПДВ;

- за березень 2017 на суму 25517,24грн з ПДВ;

- за квітень 2017 на суму 8693,84грн з ПДВ.

Вказані акти підписані сторонами без будь-яких заперечень.

Позивачем також представлено суду рахунки на оплату опалення №50 від 20.02.2017 на суму 40445,30грн, №50 від 24.03.2017 на суму 25517,24грн, №50 від 10.04.2017 на суму 8693,84грн.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вже зазначалося, за умовами п.6.5. Договору кінцеві розрахунки за фактично спожиту теплову енергію споживач зобов`язаний сплачувати не пізніше 10-го числа наступного місяця за розрахунковим.

Відтак, з урахуванням змісту п.6.5. Договору:

- зобов`язання з оплати теплової енергії, спожитої у лютому 2017 мали бути виконані до 10.03.2017, а з 11.03.2017 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати теплової енергії, спожитої у березні 2017 мали бути виконані до 10.04.2017, а з 11.04.2017 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати теплової енергії, спожитої у квітні 2017 мали бути виконані до 10.05.2017, а з 11.05.2017 почалося прострочення виконання зобов`язання.

Матеріали справи містять відповідь №10/599 від 20.06.2018 на претензію №680/юр від 01.06.2018, у якій відповідач підтверджує наявність заборгованості перед позивачем за договорами на поставку теплової енергії, у тому числі спірним, у розмірі 242' 598,84грн за період з лютого 2017 по травень 2018.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку позовних вимог, акту звіряння взаєморозрахунків станом на 01.02.2020, відповідачем здійснено часткову оплату спожитої за договором №50/375 від 01.11.2012 на поставку теплової енергії всього на суму 13068,63грн: на суму 2014,01грн (дата оплати - 28.02.2017), на суму 1902,23грн (дата оплати - 15.03.2017), на суму 1240,67грн (дата оплати - 13.04.2017), на суму 794,63грн (дата оплати - 13.05.2017), на суму 517,48грн (дата оплати - 15.06.2017), на суму 1050,02грн (дата оплати - 26.07.2017), на суму 877,38грн (дата оплати - 26.09.2017), на суму 535,06грн (дата оплати - 26.09.2017), на суму 857,51грн (дата оплати - 02.10.2017), на суму 893,16грн (дата оплати - 27.10.2017), на суму 512,71грн (дата оплати - 14.11.2017), на суму 904,77грн (дата оплати - 23.11.2017), на суму 969,00грн (дата оплати - 30.11.2017).

Відповідно до письмових пояснень, відповідно до бухгалтерського обліку позивача, здійснені відповідачем оплати були віднесені згідно з призначенням платежу в рахунок погашення відповідного рахунку. Так, за уточненим розрахунком суми основного боргу за за підписом головного бухгалтера здійснена 28.02.2017 оплата спожитої теплової енергії на суму 2014,01грн віднесена в рахунок погашення заборгованості за лютий 2017, оплати у загальному розмірі 11054,62грн віднесені в рахунок погашення заборгованості за березень 2017. Отже, сума боргу за лютий 2017 складає 38431,29грн, за березень 2017 складає 14462,62грн, за квітень 2017 складає 8693,84грн. (всього 61587,75грн).

Двостороннім актом звіряння взаєморозрахунків, який підписаний головними бухгалтерами ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Торецьктепломережа» та ДП «Торецьквугілля» ВП «Шахта «Центральна», підтверджена наявність заборгованості відповідача перед позивачем станом на 01.02.2020 у розмірі 61587,75грн за період з лютого 2017 по квітень 2017.

Акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі №910/1389/18.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Згідно із ст.2 ст.73 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оскільки матеріали справи не містять доказів сплати суми заборгованості у повному обсязі за спожиту теплову енергію в лютому, березні та квітні 2017, розмір боргу у заявленому розмірі не спростований відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу у розмірі 61587,75грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 10228,63грн.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Пунктом 7.2.3. Договору встановлено, що Споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію - пеня в розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченого платежу за кожен день.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до наданого суду розрахунку, заявлена до стягнення пеня у розмірі 10' 228,63грн, нарахована позивачем на суму заборгованості 61587,75грн наступним чином:

- за період з 13.06.2019 по 18.07.2019 - 2126,04грн;

- за період з 19.07.2019 по 05.09.2019 - 2811,10грн;

- за період з 06.09.2019 по 24.10.2019 - 2728,42грн;

- за період з 25.10.2019 по 12.12.2019 - 2563,06грн.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Виходячи з того, що Договором №50/375 від 01.11.2012 на поставку теплової енергії не встановлено більш тривалого ніж визначений ч.6 ст.232 Господарського кодексу України строку, у межах якого перераховуються штрафні санкції, отже у даному випадку нарахування пені припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано та законодавцем встановлений присікальний строк нарахування не більше 6 місяців.

Враховуючи вищевикладені висновки суду щодо граничних строків оплати теплової енергії, в межах шестимісячного строку для нарахування пені з дня виникнення прострочення, позивач має право на нарахування пені на заборгованість за лютий 2017 за період з 11.03.2017 по 11.09.2017; на заборгованість за березень 2017 за період з 11.04.2017 по 11.10.2017, на заборгованість за квітень 2017 за період з 11.05.2017 по 11.11.2017.

Відтак, приймаючи до уваги строки виконання зобов`язань за Договором №50/375 від 01.11.2012 на поставку теплової енергії, суд дійшов висновку, що вимоги позивача відносно нарахування пені за період з 13.06.2019 по 12.12.2019 в сумі 10228,63грн суперечать приписам ч.6 ст.232 Господарського кодексу України в частини законодавчо встановленого обмеження у шість місяців, з дня коли зобов`язання повинно бути виконано, внаслідок чого в цій частині вимог слід відмовити.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення 13710,42грн інфляційних втрат, 5011,94грн - 3% річних.

За змістом статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у ст.625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до наявного в матеріалах справи уточненого (остаточного) розрахунку, заявлені до стягнення 3% річних нараховані позивачем наступним чином:

- на заборгованість за лютий 2017 у розмірі 38431,29грн (з урахуванням оплати у розмірі 2014,01грн) за період з 11.03.2017 по 12.12.2019 - 3177,69грн;

- на заборгованість за березень 2017 у розмірі 14462,62грн. (з урахуванням оплат у загальному розмірі 11054,62грн) за період з 11.04.2017 по 12.12.2019 - 1158,99грн;

- на заборгованість за квітень 2017 у розмірі 8693,84грн за період з 11.05.2017 по 12.12.2019 - 675,26грн.

Суд, перевіривши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" розрахунок 3% річних, суд встановив, що нараховані до стягнення 3% річних не перевищують розмір, який може бути нарахований за обрані позивачем періоди, внаслідок чого вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому розмірі 5011,94грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 13710,42грн, які нараховані наступним чином:

- у розмірі 8685,47грн на суму боргу за лютий 2017 у розмірі 38431,29грн (враховуючи оплати) із застосуванням індексів інфляції за квітень 2017- листопад 2019 включно;

- у розмірі 3138,39грн на суму боргу за березень 2017 у розмірі 14462,62грн (враховуючи оплати) із застосуванням індексів інфляції за травень 2017 - листопад 2019;

- у розмірі 1886,56грн суму боргу за квітень 2017 у розмірі 8693,84грн із застосуванням індексів інфляції за травень 2017 - листопад 2019.

Перевіривши даний розрахунок судом встановлено, що нараховані до інфляційні не перевищують розмір, який може бути нарахований за обрані позивачем періоди, внаслідок чого вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому розмірі 13710,42грн.

Щодо розподілу судових витрат.

За звернення з даною позовною заявою позивач повинен був сплатити судовий збір в сумі 1921,00грн, але позивачем судовий збір був сплачений в більшому розмірі - 3131,30грн згідно з платіжним дорученням №2180 від 25.11.2019.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивач звернувся до суду з клопотанням №1497 від 12.12.2019 про повернення надмірно сплаченого судового збору.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються у даному разі на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене, а також часткове задоволення позовних вимог, за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір в сумі 1703грн.97коп, а надмірно сплачений судовий збір в сумі 1210,30грн підлягає поверненню на користь позивача.

Керуючись статтями 12, 46, 73, 74-79, 86, 91, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго", м.Краматорськ Донецької області, в особі структурного підрозділу виробничої одиниці Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Торецьктепломережа", м.Торецьк Донецької області, до Державного підприємства "Торецьквугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта "Центральна" Державного підприємства "Торецьквугілля", м.Торецьк Донецької області, про стягнення 61587,75грн заборгованості, 10228,63грн пені, 5011,94грн. - 3% річних, 13710,42грн інфляційних втрат - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Торецьквугілля" (85200, Донецька область, м.Торецьк, вул.Дружби, б.19; ) в особі відокремленого підрозділу "Шахта "Центральна" Державного підприємства "Торецьквугілля" (85200, Донецька область, м.Торецьк, вул.Історична, б.5; код ЄДРПОУ ВП 40420585) на користь Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" (84307, Донецька область, м.Краматорськ, пров.Земляний, 2; ) в особі структурного підрозділу виробничої одиниці Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Торецьктепломережа" (85200, Донецька область, м.Торецьк, вул.Світла, 5; код ЄДРПОУ ВП 05540971) заборгованість у розмірі 61' 587,75грн шляхом зарахування на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 філія ДОУ АТ "Державний ощадний банк" України; інфляційних втрати у розмірі 13'710,42грн., 3% річних у розмірі 5'011,94грн. та судовий збір у розмірі 1'703,97грн - на розрахунковий рахунок ЗАТ "АЛЬФА-БАНК", м.Київ, , IBAN UA 58 83901.

В частині стягнення пені у розмірі 10'228,63грн пені - відмовити.

Повернути Обласному комунальному підприємству "Донецьктеплокомуненерго" (84307, Донецька область, м.Краматорськ, пров.Земляний, 2; ) в особі структурного підрозділу виробничої одиниці Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Торецьктепломережа" (85200, Донецька область, м.Торецьк, вул.Світла, 5; код ЄДРПОУ ВП 05540971) на розрахунковий рахунок IBAN НОМЕР_3 у АТ "АльфаБанк" МФО 300346; ; ІПН 21 з Державного бюджету України судовий збір в сумі 1'210,30грн, який надмірно сплачений згідно з платіжним дорученням №2180 від 25.11.2019.

Після набрання рішенням законної сили видати накази у встановленому порядку.

Згідно із ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 ГПК України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

У судовому засіданні 17.03.2020 підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.03.2020.

Суддя Ю.В. Макарова