ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

23 березня 2020 року Справа № 915/317/20

м.Миколаїв

Суддя Господарського суду Миколаївської області Мавродієва М.В., розглянувши без виклику сторін

заяву Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» б/н від 16.03.2020 (вхід.№3476/20 від 18.03.2020) про забезпечення позову, подану до відкриття провадження у справі

за позовом: Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (01033, м.Київ, вул.Жилянська, буд.32; ідент.код 14352406; адреса представника - адвоката Левченка Ю.В.: 49000, м.Дніпро, вул.Воскресенсьска, буд.17),

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Ільницьких»

(55131, Миколаївська обл., Кривоозерський р-н, с.Токарівка, вул.Степова, буд.1;

ідент.код 32093798),

до відповідача-2: ОСОБА_1

(

АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),

про: стягнення в солідарному порядку заборгованості в розмірі 643365,78 грн,

особа, щодо якої просять вжити заходи забезпечення позову:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),-

в с т а н о в и в:

18.03.2020 за вхід.№3475/20 Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 16.03.2020, в якій просить суд стягнути у солідарному порядку з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Ільницьких» та ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору №120418-АЕ від 12.04.2018, укладеному між Банком та ТОВ Агрофірма «Ільницьких», у загальному розмірі 643365,78 грн, з яких 410034,81 грн - несплачена частка кредиту, 27717,94 грн - несплачені відсотки за користування кредитом, 192964,6 грн - пеня за несвоєчасну сплату кредиту, 2083,33 грн - пеня за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту, 19,51 грн - інфляційні втрати за несвоєчасне погашення відсотків, 10545,59 грн - інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту; посилаючись на порушення ТОВ Агрофірма «Ільницьких» зобов`язань за кредитним договором щодо погашення кредиту, внаслідок чого у банку виникло право захисту свого порушеного права шляхом солідарного стягнення зазначеної заборгованості з ТОВ Агрофірма «Ільницьких» та ОСОБА_1 , яка, згідно укладеного з Банком договору поруки №101019-П від 10.10.2019, поручилася власними коштами та майном за виконання ТОВ Агрофірма «Ільницьких» договірних зобов`язань по кредитному договору.

До позовної заяви за вхід.№3476/20 від 18.03.2020 позивачем долучено заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах суми позову у розмірі 643365,78 грн на майно, що належить ОСОБА_1 .

Згідно розпоряджень керівника апарату Господарського суду Миколаївської області №38 від 19.03.2020, №62 від 23.03.2020 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №915/317/20 в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та відпустками суддів Господарського суду Миколаївської області. Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2020, справу призначено до розгляду головуючому судді Мавродієвій М.В.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що у власності поручителя ОСОБА_1 знаходиться квартира загальною площею 51,2 кв.м, житловою площею 30,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Банк зазначає, що строк повернення кредиту та сплата відсотків настав ще 25.02.2020, проте, станом на дату подання цієї заяви, кредит не повернуто, а відсотки не сплачено, що свідчить про досить тривале ухилення від виконання зобов`язань.

Заявник вказує, що у разі здійснення ОСОБА_1 розпорядження належною їй квартирою під час вирішення спору, означений факт утруднить можливе виконання прийнятого в подальшому судового рішення щодо солідарного стягнення з ТОВ Агрофірма «Ільницьких» та з неї, як поручителя, заборгованості за кредитним договором.

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст.137 ГПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Таким чином, із змісту вищенаведених процесуальних норм вбачається, що необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення.

Отже, інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Одночасно з цим, заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, в тому числі:

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Згідно зі ст.ст.73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, заявником не вказано та не надано до неї доказів на підтвердження наміру чи вчинення поручителем ОСОБА_1 дій щодо розпорядження належним їй майном, та в прохальній частині заяви взагалі не визначено на яке саме майно банк просить накласти арешт.

Дослідивши матеріали заяви суд дійшов висновку, що посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду ґрунтується виключно на припущеннях.

Заявником не доведено належними засобами доказування, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Заявником взагалі не надано жодних належних, допустимих та вірогідних доказів в розумінні ст.ст.76, 77, 79 ГПК України, із яким діюче законодавство пов`язує застосування заходів щодо забезпечення позову.

Відповідно до приписів ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" і ст.3 ГПК України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Подана позивачем заява про забезпечення позову, за своїм змістом, зводиться лише до припущень щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання судового рішення та не містить жодних належних, допустимих та вірогідних доказів в розумінні ст.ст.76, 77, 79 ГПК України, із яким діюче законодавство пов`язує застосування заходів щодо забезпечення позову.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76, 77, 79, 136, 137, 138, 140, 232, 234, 235 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити Акціонерному товариству «Банк Кредит Дніпро» у задоволені заяви за вхід.№3476/20 від 18.03.2020 про забезпечення позову.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала оформлена у відповідності до ст.234 ГПК України

та підписана суддею 23 березня 2020 року.

Суддя М.В.Мавродієва