ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.03.2020 Справа № 905/174/20 Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Задля Руху (37500, Полтавська область, м.Лубни, вул. І.Франка, будинок 1; код ЄДРЮОФОПГФ 30568711)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля (85043, Донецька область, місто Добропілля, місто Білицьке, вул. Красноармійська, будинок 1-А; код ЄДРЮОФОПГФ 37014600)

предмет позову: стягнення 199 143,74 грн. в тому числі:

· 188 953, 20 грн. основної заборгованості;

· 10 190, 54 грн. пені.

підстави позову: неналежне виконання договору поставки № 7537-ДУ-УМТС-Т від 09.01.2019 р.

Суддя Матюхін В.І.

Секретар судового засідання Гайдар М.А.

Представники:

позивача: не з`явився.

відповідача: не з`явився.

Товариство з обмеженою відповідальністю Задля Руху» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля 199 143,74 грн. в тому числі:

· 188 953, 20 грн. основної заборгованості за поставлений у серпні 2019 товар;

· 10 190, 54 грн. пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 07.09.2019 по 17.01.2020.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 09.01.2019 між сторонами був укладений договір поставки №7537-ДУ-УМТС-Т, на виконання умов якого 01.08.2019 та 13.08.2019 позивачем на адресу відповідача на умовах відстрочки було поставлено товар на загальну суму 188 953,20грн. У зв`язку із неоплатою поставленої продукції позивач направив на адресу товариства претензію з вимогою сплатити утворену заборгованість, яка була залишена без задоволення.

З огляду на порушення умов договору щодо строку оплати товару, позивач на виконання п.6.7 договору також нарахував відповідачу пеню у розмірі 10 190,54грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 27.01.2020 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Судове засідання призначено на 24.02.2020 року о 10:40 год.

Відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі запропоновано надати (надіслати):

- суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову;

- позивачеві - копію відзиву та доданих до нього документів.

Із урахуванням вимог ст.ст.166, 167, 251 ГПК України встановлено:

позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 5-ти календарних днів з дня отримання відзиву;

відповідачу строк для подання заперечення на відповідь - протягом 5-ти календарних днів з дня отримання відповіді.

Явка у засідання представників сторін (позивача, відповідача) визнавалась не обов`язковою.

Сторони, належним чином повідомлені про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ухвала від 27.01.2020 про відкриття провадження у справі була надіслана сторонам 27.01.2020 і згідно поштового повідомлення отримана: позивачем 30.01.2020, відповідачем 30.01.2020), клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (відповідач - в строк для подання відзиву (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі), а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву) не подали.

Згідно ч.8 ст.165 ГПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Як вже зазначалось судом, ухвалою від 27.01.2020р., яка отримана відповідачем 30.01.2020р., відкрито провадження по справі і зазначений строк для подання відповідачем відзиву на позов, а саме не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, тобто 14.02.2020р. Оскільки 14.02.2020р. є робочим днем (п`ятниця), то відповідач мав подати відзив на позов не пізніше 14.02.2020р.

Відповідач відзивом на позов від 12.02.2020, отриманим судом 18.02.2020, вимоги позивача не визнав з посиланням на ст. 607 ЦК України і зазначив, що:

- на даний час генерація електроенергії є збитковою;

- українська енергетика знаходиться у кризовій ситуації, проблеми мають усі ТЕС в Україні, а, як наслідок, і вугледобувні підприємства країни, в тому числі, і підприємства холдингу ДТЕК ЕНЕРГО;

- збитковість вітчизняної енергетики є обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає і може називатися форс-мажорною обставиною та такою, яка об`єктивно не може бути усунена жодною із сторін.

20.02.2020 від відповідача до суду на надійшли доповнення до відзиву, відправлені 19.02.2020.

Судом встановлено, що відповідачем строк для подання доповнення до відзиву пропущено без поважних причин, оскільки ухвала суду про відкриття провадження по справі отримана ним 30.01.2020р. і, як наслідок, строк для подання відзиву, встановлений судом, сплинув 14.02.2020р., а доповнення до відзиву було направлено до суду лише 19.02.2020.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З метою забезпечення сторонам можливості надати суду відповідь і заперечення, ухвалою від 24.02.2020 розгляд матеріалів справи було відкладено на 10:00 год. 12.03.2020 року.

Відповіддю на відзив, отриманою судом 18.02.2020, позивач наполягає на задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що твердження відповідача про настання для нього форс-мажорних обставин є необґрунтованим та не підтверджується відповідними доказами.

Також у відповіді позивач зазначив наступне: «Відповідно до п.7.3. Договору Сторона, для якої виконання зобов`язання стало неможливим унаслідок дії обставин непереборної сили, зобов`язана в розумний строк письмово повідомити іншу Сторону про початок таких обставин, з наступним наданням документа, згідно п.7.4. цього Договору.

Згідно п.7.4. Договору Сторона, для якої склалися форс-мажорні обставини, повинна надати відповідний документ компетентного органу України.

Статтею 617 Цивільного кодексу України визначено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання - особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У статті 218 Господарського кодексу України зазначено, що непереборною силою є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Господарським та Цивільним кодексами України не надано визначення поняття форс- мажору, але, частиною 2 статті 4 Цивільного кодексу України визначено, що Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

… визначення форс-мажору дається у Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» (далі - Закон). Відповідно до ч. 2 ст. 141 вказаного Закону, форс- мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Таким чином, діючим законодавством України визначено поняття форс-мажору, при чому, це поняття ототожнюється з поняттям «обставини непереборної сили», яке вживається у Цивільному та Господарському кодексах України.

… форс-мажорні обставини не мають «преюдиціальний» (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні, сторона яка посилається на дію форс-мажорних обставин повинна це довести та засвідчити відповідним компетентним органом.

В України наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами, у відповідності до статей 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати України», шляхом видачі сертифіката.

На необхідність доведення обставин форс-мажору також вказується в Конвенції Організації Об`єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980, яка набула чинності для України 01.02.1991 року.

Оскільки, Відповідачем не було направлено на адресу Позивача письмового повідомлення про дію обставин непереборної сили, а також не підтверджено дію цих обставин Сертифікатом Торгово-Промислової Палати України, Відповідач не має права посилатись на форс-мажорні обставини, і у Позивача є всі підстави для стягнення заборгованості у судовому порядку».

Заперечення на відповідь, яка була надіслана позивачем відповідачеві 21.02.2020, останній не надав.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив:

09.01.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (покупець) в особі Гутаревич А.В., який діяв на підставі довіреності та Товариством з обмеженою відповідальністю «Задля Руху» (постачальник), в особі директора Поляруша А.А., який дія на підставі статуту був укладений договір поставки №7537-ДУ-УМТС-Т.

Відповідно до п.1.1 в порядку і на умовах, передбачених цим договором, постачальник зобов`язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі і специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору.

Укладений між сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфу 3 глави 54 Цивільного кодексу України, параграфу 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно ч.1 ст.266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Як зазначено в ст.267 Господарського кодексу України договір поставки може бути укладений на один рік, на строк більше одного року (довгостроковий договір) або на інший строк, визначений угодою сторін. Якщо в договорі строк його дії не визначений, він вважається укладеним на один рік. Строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно п.8.1 договору він може бути скріплений печатками сторін, набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін. Сторони дійшли згоди, що у разі належного виконання обома сторонами своїх зобов`язань, строк дії договору встановлюється до 31.12.2019 включно.

У відповідності до п.5.1 договору загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, які є невід`ємною частиною цього договору. У разі відхилення кількості фактично поставленої продукції від узгодженої до постачання кількості, загальна вартість договору, змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції із розрахунку її ціни, вказаної у відповідних специфікаціях до договору.

У будь-якому випадку, загальна орієнтовна сума договору не повинна перевищувати 10 000 000,00грн. без ПДВ на дату закінчення договору. Сума може бути збільшена шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди після отримання згоди відповідного на то органу управління покупця.

Згідно приписів ст.180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на те, що сторони досягнули згоди щодо усіх істотних умов договору, договір поставки №7537-ДУ-УМТС-Т від 09.01.2019р вважається укладеним.

До договору сторонами були підписані специфікації на поставку:

- до 31.07.2019 продукції 27 найменувань на загальну суму 132 601,20грн. (з ПДВ) і

- до 30.08.2019 - 9 найменувань продукції на загальну суму 56 352,00грн. (з ПДВ).

Так, на виконання умов договору позивачем 01.08.2019 та 13.08.2019 на адресу відповідача згідно специфікацій була поставлена продукція на загальну суму 188 953,20грн., що останнім не оспорюється і підтверджується видатковими накладними №2385/3 від 01.08.2019 на суму132 601,20грн. (з ПДВ) та № 2575/3 від 13.08.2019 на суму 56 352,00грн. (з ПДВ).

Згідно п.5.4 договору розрахунки за поставлену постачальником продукцію за цим договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 30-го календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку і за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 цього договору. Датою оплати вважається дати списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Таким чином, граничним строком оплати товару за видатковою накладною від 01.08.2019 є 06.09.2019, а за видатковою накладною від 13.08.2019 19.09.2019.

Проте, відповідач в порушення вищезазначеного пункту договору поставлений товар у відповідні строки не оплатив, з огляду на що позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату суми у розмірі 188 953,20грн., яка останнім була залишена без відповіді та задоволення. У претензій позивач попередив відповідача, що у випадку невиконання претензійних вимог він вимушений буде звернутись до суду з позовом про примусове стягнення як заборгованості, так і 3% річних і інфляційних втрат, а також пені за порушення строків оплати продукції.

Згідно ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до приписів ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно приписів ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на те, що відповідач не довів факту оплати поставленого товару на суму 188 953, 20 грн., господарський суд вважає позовні вимоги щодо стягнення заборгованості обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Одночасно з сумою заборгованості позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 07.09.2019 по 17.01.2020.

У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п.6 ст.231 Господарського кодексу України).

Згідно ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Ч.2 ст.343 Господарського кодексу України обумовлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст.4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалася пеня.

Згідно п.6.7 договору у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Таким чином, пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 07.09.2019 по 17.01.2020 від суми боргу 132 601,20грн. за видатковою накладною №2385/3 від 01.08.2019 становить 14 794.44грн.

Однак, з огляду на те, що п.6.7 договору обмежує суму пені, яка підлягає стягненню п`ятьма відсотками від вартості своєчасно неоплаченої продукції, з врахуванням того, що 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції складає 6 630,06грн.,стягненню з відповідача підлягає саме ця сума. Позивачем заявлена більша сума, а саме 7 401,75грн.

Пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 20.09.2019 по 17.01.2020 від суми боргу 56 352,00грн. за видатковою накладною №2575/3 від 13.08.2019 становить 5 624.92грн.

Проте, також з урахуванням п.6.7 договору, пеня має бути обмежена 5% від вартості продукції і становить 2 817,60грн. Позивачем заявлена менша сума, а саме 2 788,79грн., яка і підлягає стягненню з відповідача.

Загальна сума пені, яка підлягає стягненню, становить 9 418,85грн. із розрахунку: 6 630,06грн., (пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 07.09.2019 по 17.01.2020 від суми боргу 132 601,20грн. за видатковою накладною №2385/3 від 01.08.2019) + 2 788,79грн. (пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 20.09.2019 по 17.01.2020 від суми боргу 56 352,00грн. за видатковою накладною №2575/3 від 13.08.2019).

Зауважень щодо здійснених позивачем нарахувань на основну суму заборгованості відповідачем не заявлено.

З огляду на вищевикладене, господарський суд вважає позовні вимоги щодо стягнення пені обґрунтованими, але з огляду на помилковість розрахунків, підлягають стягненню частково, у сумі 9 418,85грн.

Посилання відповідача на форс-мажорні обставини судом до уваги не взяті, оскільки факт настання обставин непереборної сили належними та допустимими доказами не підтверджений.

Судові витрати в межах, встановлених законодавством, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.509, 525, 526, 530, 615, 664 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.193, 231, 232, 343 Господарського кодексу України і керуючись ст.ст.210, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), господарський суд, -

ВИ Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково у сумі 198 372,05грн..

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля (85043, Донецька область, місто Добропілля, місто Білицьке, вул. Красноармійська, будинок 1-А; код ЄДРЮОФОПГФ 37014600) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Задля Руху (37500, Полтавська область, м.Лубни, вул. І.Франка, будинок 1; код ЄДРЮОФОПГФ 30568711) 188 953, 20 грн. основної заборгованості, 9 418,85грн. пені, 2 975,58грн. на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

В іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у порядку, передбаченому п.17.5 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення (складення повного судового рішення).

Повний текст судового рішення складено 16.03.2020р.

Суддя В.І. Матюхін