ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 року м.Дніпро Справа № 904/4744/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач),

судді: Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В.

Секретар судового засідання Охота В.В.

Представники сторін:

від позивача: Скочко О.А., посвідчення №1653 від 09.11.2004 р., адвокат;

від відповідача: Досич О.В., довіреність №б/н від 01.03.2020 р., представник;

Розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем.Кейтерінг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019р., дата складення повного судового рішення - 23.12.2019, суддя Бондарєв Е.М., у справі № 904/4744/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарта 2015" (28500, Кіровоградська область, Долинський район, м. Долинська, вул. Центральна, буд. 144)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем.Кейтерінг" (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Василя Сухомлинського, буд. 48А)

про стягнення 394 633,87 грн. заборгованості за поставлений товар, 367,60 грн. пені та 35 517,05 грн. 0,5% штрафу

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спарта 2015" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою №б/н від 16.10.2019 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем.Кейтерінг" заборгованості на загальну суму 430 518,52 грн., з яких 394 633,87 грн. заборгованість за поставлений товар, 367,60 грн. пеня за період з 23.09.2019 по 10.10.2019, 35 517,05 грн. 0,5% штрафу.

Також позивач просить суд судові витрати у сумі 16 457,78 грн., з яких 6 457,78 грн. судового збору та 10 000,00 грн. витрати на правничу допомогу, покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов договору поставки товару в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019 у справі №904/4744/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем.Кейтерінг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарта 2015" заборгованості за поставлений товар у сумі 394 633,87 грн., пені у сумі 367,60 грн., 1 973,17 грн. 0,5% штрафу, 5 954,62 грн. витрат по сплаті судового збору і 5 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано правомірністю заявлених позовних вимог в частині стягнення боргу та пені. В частині стягнення 05% штрафу вимоги задоволені частково за заявлений період з 23.09.2019 по 10.10.2019 в сумі 1 973,17 грн, в решті вимог про стягнення 05% штрафу відмовлено з огляду на не враховані вимоги ст. 549 Цивільного кодексу України.

Доводи та вимоги апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Відповідач, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати повністю, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТОВ "Кью.Еф.Ем.Кейтерінг" заборгованість за поставлений товар у розмірі 392 633,87грн., пеню 365,74грн, штраф 1 963,17грн.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- На видаткових накладних №РНк-033165 від 28.06.2019, №РНк-033165 від 16.07.2019 та товарно-транспортних накладних №КНк-033356 від 28.06.2019, №КНк-033655 від 16.07.2019, №КНк-033594 від 13.07.2019 відсутній підпис відповідальної особи, яка отримала відповідний товар, що прямо порушує вимоги до первинних документів передбачені наказом.

В товарно-транспортних накладних №КНк-003594 від 13.07.2019, №КНк-003845 від 26.07.2019, відсутні відомості щодо особи, яка здала вантаж (відповідальна особа вантажовідправника), а саме: підпис, ПІП, посада, печатка.

На товарно-транспортних накладних №КНк-004126 від 13.08.19, №КНк-003594 від 13.07.19, №КНк-003845 від 26.07.19 не зазначено жодної інформації, щодо особи, яка прийняла та здала (водій/експедитор) товар, а саме: підпис, ПІП.

- Позивач не відправив Відповідачу підтвердження сплати судового збору і, як наслідок, кількість цих аркушів не зазначено в описі.

- Подана Позивачем позовна заява не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат. Позивач зазначив лише загальну суму в розмірі 10 000,00 грн., без детального розрахунку, щодо кожного виду роботи та її вартості.

- 18.12.2019 відповідачем було частково сплачено суму заборгованості згідно з накладною від 19.07.2019 року у розмірі 2000,00 грн., шо підтверджується платіжним дорученням №6970. В зв`язку з чим сума заборгованості складає 392 633,87 грн. та підлягають перерахуванню пеня та штраф.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення без змін.

Вважає, що доводи відповідача в апеляційній скарзі в частині видаткових та товарно-транспортних накладних необґрунтовані та безпідставні у зв`язку з тим, що відповідачем ще до звернення позивача до суду був підписаний акт звірки взаємних розрахунків, в якому було визнано наявну у нього заборгованість. Тому, відповідач також і визнав той факт, що він отримував від позивача товар, зазначений у накладних, на яких він посилається у своїй апеляційній скарзі.

Також вважає безпідставними та такими, що не впливають на сутність прийнятого рішення, є доводи відповідача щодо направлення відповідачу доказів сплати судового збору за подання позовної заяви, а також попереднього розрахунку судових витрат, які поніс позивач. При цьому відповідач був належним чином повідомлений про існування справи, навіть один раз представник був присутній в судовому засіданні і мав добросовісно реалізовувати процесуальні права та обов`язки. Так, він мав право ознайомитись з матеріалами справи і побачити квитанцію про сплату судового збору, оригінал якої є в матеріалах справи. Однак, представник відповідача не реалізував свої можливості та права, замість чого подав надуману апеляційну скаргу, штучно затягуючи судову справу.

Щодо часткової сплати заборгованості зазначає, що сума 2000 грн. дійсно була отримана позивачем 18.12.2019 p., однак представник про це дізнався 19.12.2019 р. і вже не мав процесуальної можливості та часу уточнювати позовні вимоги перед винесенням рішення, яке мало відбутися 19.12.2019 р. Крім того, відповідач не прибув в судове засідання, яке було призначене 19.12.2019 p., хоча і був обізнаний про дату його призначення, і сам не зазначив про сплату 2000 грн., хоча був зобов`язаний це зробити.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 15.01.2020 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді Чус О.В., суддів Кузнецової І.Л., Орєшкіної Е.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2020 (колегія суддів у складі головуючого судді Чус О.В., суддів Кузнецової І.Л., Орєшкіної Е.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем. Кейтерінг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019р. у справі №904/4744/19. Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 10.03.2020р.

10.03.2020 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спарта 2015" (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем.Кейтерінг" (далі - відповідач, покупець) 30.05.2019 укладено договір поставки №117 (далі - договір) відповідно до п.1. якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця товари - молокопродукти в асортименті, які є в наявності у постачальника, а покупець зобов`язався прийняти цей товар та оплатити їх на умовах договору.

Відповідно до п.2.1. договору поставка товарів здійснюється постачальником в межах наявного у нього в наявності асортименту, за попередньою заявкою, яка надається йому покупцем не пізніше 17 годин того дня, який передує моменту здійснення поставки. Поставка товарів покупцеві здійснюється засобами і за рахунок постачальника з 08:00 до 14:00 (п.2.2. договору).

Моментом здійснення поставки товарів постачальником є прийняття їх покупцем з відповідною відміткою в супровідній первинній обліково-видаткової документації (товарною накладною, товарно-транспортної накладної тощо) (п.2.3. договору).

Перехід права власності на товар і ризиків втрати його кількості або якості, а також - ризику пошкодження його упаковки, походить від постачальника до продавця в момент здійснення поставки (п.2.4. договору).

Покупець оплачує товари, що поставляються за цінами, вказаними в супровідній обліково-розрахунковій документації, в кожному окремому випадку здійснення поставки (п.3.1. договору).

Покупець зобов`язаний розрахуватися з постачальником за передоплатою, 30 календарних днів - на умовах, в порядках і формах, що не суперечать чинним законодавчим та нормативним актам (п.3.3. договору).

За умовами договору, договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2019 (п.6.1. договору).

На виконання умов договору поставки товару постачальник поставив покупцю товар на загальну суму 969 856,45 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- №РНк-028487 від 03.06.2019 на суму 48 845,30 грн.;

- №РНк-031913 від 21.06.2019 на суму 127 197,66 грн.;

- №РНк-032566 від 25.06.2019 на суму 15 166,50 грн.;

- №РНк-033165 від 28.06.2019 на суму 139 823,19 грн.;

- №РНк-033406 від 28.06.2019 на суму 4 752,00 грн.;

- №РНк-033671 від 02.07.2019 на суму 15 283,50 грн.;

- №РНк-034156 від 05.07.2019 на суму 68 451,23 грн.;

- №РНк-034789 від 09.07.2019 на суму 8 925,24 грн.;

- №РНк-035225 від 13.07.2019 на суму 68 667,91 грн.;

- №РНк-035872 від 16.07.2019 на суму 55 626,35 грн.;

- №РНк-036426 від 19.07.2019 на суму 81 620,10 грн.;

- №РНк-036932 від 23.07.2019 на суму 46 069,04 грн.;

- №РНк-037470 від 26.07.2019 на суму 64 020,24 грн.;

- №РНк-037951 від 30.07.2019 на суму 33 900,18 грн.;

- №РНк-038590 від 02.08.2019 на суму 5 269,45 грн.;

- №РНк-039507 від 09.08.2019 на суму 45 322,47 грн.;

- №РНк-039788 від 13.08.2019 на суму 49 361,55 грн.;

- №РНк-040498 від 16.08.2019 на суму 36 160,20 грн.;

- №РНк-041185 від 20.08.2019 на суму 44 338,11 грн.;

- №РНк-041711 від 23.08.2019 на суму 11 056,23 грн.

Покупець зобов`язання по оплаті виконав частково у сумі 571 355,58 грн., що підтверджується платіжними дорученнями:

- №5339 від 12.07.2019 на суму 48 845,30 грн.;

- №777 від 19.07.2019 на суму 142 364,16 грн.;

- №5641 від 02.08.2019 на суму 20 000,00 грн.;

- №5677 від 08.08.2019 на суму 124 575,20 грн.;

- №895 від 12.08.2019 на суму 33 900,18 грн.;

- №927 від 15.08.2019 на суму 77 376,47 грн.;

- №939 від 16.08.2019 на суму 124 294,27 грн.

Несвоєчасне та не в повному обсязі виконання Відповідачем своїх зобов`язань по Договору щодо оплати товару стало підставою для звернення із даним позовом про стягнення боргу в сумі 394 633,87 грн., наявність вказаної заборгованості також підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків станом на 31.08.2019.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (стаття 662 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар, надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частин 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу Україниповинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу Українизобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами частин 2 та 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частин 1 та 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи зі змісту наведених правових норм, кожна сторона на підставі належних, допустимих, вірогідних, достовірних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.

Як уже зазначалося вище, за змістом пункту 2.4 перехід права власності на товар і ризиків втрати його кількості або якості, а також - ризику пошкодження його упаковки, походить від постачальника до продавця в момент здійснення поставки

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 969 856,45 грн., що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними №РНк-028487 від 03.06.2019 на суму 48 845,30 грн., №РНк-031913 від 21.06.2019 на суму 127 197,66 грн. №РНк-032566 від 25.06.2019 на суму 15 166,50 грн., №РНк-033165 від 28.06.2019 на суму 139 823,19 грн., №РНк-033406 від 28.06.2019 на суму 4 752,00 грн., №РНк-033671 від 02.07.2019 на суму 15 283,50 грн., №РНк-034156 від 05.07.2019 на суму 68 451,23 грн., №РНк-034789 від 09.07.2019 на суму 8 925,24 грн., №РНк-035225 від 13.07.2019 на суму 68 667,91 грн., №РНк-035872 від 16.07.2019 на суму 55 626,35 грн., №РНк-036426 від 19.07.2019 на суму 81 620,10 грн., №РНк-036932 від 23.07.2019 на суму 46 069,04 грн., №РНк-037470 від 26.07.2019 на суму 64 020,24 грн., №РНк-037951 від 30.07.2019 на суму 33 900,18 грн., №РНк-038590 від 02.08.2019 на суму 5 269,45 грн., №РНк-039507 від 09.08.2019 на суму 45 322,47 грн., №РНк-039788 від 13.08.2019 на суму 49 361,55 грн., №РНк-040498 від 16.08.2019 на суму 36 160,20 грн., №РНк-041185 від 20.08.2019 на суму 44 338,11 грн., №РНк-041711 від 23.08.2019 на суму 11 056,23 грн.

У апеляційній скарзі апелянт наголошує на неналежності як доказу видаткових накладних №РНк-033165 від 28.06.2019, №РНк-033165 від 16.07.2019 та товарно-транспортних накладних №КНк-033356 від 28.06.2019, №КНк-033655 від 16.07.2019, №КНк-033594 від 13.07.2019 в яких відсутній підпис відповідальної особи, яка отримала відповідний товар, в товарно-транспортних накладних №КНк-003594 від 13.07.19, №КНк-003845 від 26.07.19, відсутні відомості щодо особи, яка здала вантаж. На товарно-транспортних накладних №КНк-004126 від 13.08.19, №КНк-003594 від 13.07.19, №КНк-003845 від 26.07.19 не зазначено інформації, щодо особи, яка прийняла та здала (водій/експедитор) товар, а саме: підпис, ПІП.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи скаржника з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1-6 статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

За змістом статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За змістом пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2019 №88 (далі - Положення), первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Підпунктом 2.5. пункту 2 Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що надані позивачем товарно-транспортні накладні є первинними документами, відповідають вимогам належності та допустимості доказу, оскільки містять відомості щодо поставки товару та відповідають вимогам зазначених нормативно-правових актів, та мають реквізити, які надають можливість ідентифікувати відповідний правочин, представників осіб, що взяли участь у його вчиненні (печатки юридичних осіб).

При цьому, вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо правильності оформлення первинних документів, передбачають наявність в документах такого реквізиту, як «інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції» лише альтернативно такому обов`язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до статті 62 Господарського кодексу України підприємство самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органами місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торгівельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїх найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Таким чином, відтиск печатки підприємства, наявний зокрема на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (в даному випадку отримання покупцем товару).

При цьому, відповідач, як суб`єкт підприємницької діяльності, несе повну відповідальність за законність використання його печатки та штампів, у тому числі - за засвідчення документів.

Матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату відповідачем печатки або її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі товариства.

Натомість, на товарно-транспортній накладних №РНк-033165 від 28.06.2019, №РНк-035872 від 16.07.2019, №КНк-003356 від 28.06.2019, №КНк-003655 від 16.07.2019, №КНк-003594 від 13.07.2019, №КНк-003845 від 26.07.19, №КНк-004126 від 13.08.19, в графі одержувача проставлено печатку Товариства з обмеженою відповідальністю «Кью.Еф.Ем».

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.10.2019 у справі №917/282/18, від 10.05.2019 у справі №910/8910/18, від 07.03.2018 у справі №910/23585/16.

Також слід наголосити, що відповідно до акту звіряння від 31.08.2019, який підписаний обома сторонами, відповідачем погоджено буз зауважень факт отримання товару за спірними видатковими- накладними.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів встановив факт поставки позивачем відповідачу товару за Договором поставки, у тому числі на підставі спірних товарно-транспортних накладних.

Як зазначив позивач та не спростовано відповідачем, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Кью.Еф.Ем» перед позивачем, враховуючи часткову оплату, існує заборгованість у розмірі 394 633,87грн.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Таким чином, приймаючи до уваги положення пункту 3.3. договору та статті 530 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний був здійснити оплату поставленого товару протягом 30 календарних днів з дня отримання товару, тож відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем було порушено умови договору поставки №117 від 30.05.2019 та положення статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 394 633,87 грн.

Також позивачем до стягнення із відповідача було заявлено 367,60 грн. - пені за період з 23.09.2018 по 10.10.2019 та 35 517,05 грн. - 0,5% штрафу.

Пунктом 5.3. договору, передбачено, що за порушення строків і порядку розрахунків за товари, що поставляються, встановлених п.п.3.3 цього договору, покупець сплачує постачальнику штрафну неустойку у вигляді штрафу в розмір 0,5% від суми вартості прийнятих, але неоплачених вчасно, товарів, а також - пені в подвійному розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочки розрахунків.

Згідно частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу положень частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки положення Договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в статті 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливом 6 місяців.

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 367,60 грн., погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що стягнення в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо часткового задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 0,5 % штрафу також погоджується з висновком суду попередньої інстанції: оскільки позивачем не враховані вимоги ст. 549 Цивільного кодексу України, до стягнення з відповідача підлягає штраф у сумі 1973,17 грн.

Отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарта 2015" підлягають задоволенню частково, висновки суду першої інстанції із приводу чого є обґрунтованими.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог є обґрунтованими та відповідачем не спростовані.

Стосовно покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу адвоката у загальному розмірі 10 000,00грн. грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як передбачено ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів поділяє висновок місцевого суду щодо стягнення розміру витрат на правову допомогу у даній справі (5 000,00 грн.) із ціною позову 394 633,87 грн., складністю справи, та відповідності обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), тому вказану вимогу правомірно задоволено у розмірі 5 000,00 грн.

Стосовно часткової сплати суми заборгованості, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з платіжного доручення №6970 від 18.12.2019 (додаток до апеляційної скарги а/с 136, т. 1) відповідачем було сплаченого 2000 грн.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області винесено 19.12.2019, представник відповідача в судове засідання не з`явився та доказів часткового погашення заборгованості в розмірі 2000 грн. не надав.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги ТОВ "Кью.Еф.Ем.Кейтерінг" не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Запорізької області у даній справі відсутні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 276, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем.Кейтерінг" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019 у справі №904/4744/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 23.03.2020р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Е.В. Орєшкіна