ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. м.Київ Справа№ 910/14457/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Короля Д.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 11.03.2020 року у справі №910/14457/19 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2019, повний текст якої складено та підписано 17.12.2019

у справі №910/14457/19 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю

до Акціонерного товариства "АЛЬФА-БАНК"

про визнання частково недійсним кредитного договору.

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання частково недійсним кредитного договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що застосування комісій та пені на підставі п. 6.1 Кредитного договору №252-СВ від 04 березня 2004 року та додаткових угод до нього не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки комісія за невидані кредитні кошти та компенсацію витрат банку взагалі не належить до сфери застосування як фінансових послуг у розумінні статті 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність".

22.11.2019 через загальний відділ Господарського суду міста Києва від представника АТ «Альфа-Банк» надійшли заява про заміну сторони у справі її правонаступником та заперечення проти вирішення спору в господарському суді.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 позовну заяву Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання п.6.1 Кредитного договору № 252-СВ від 04 березня 2004 року залишено без розгляду на підставі п.7 ч.1 ст.226 ГПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 по справі №910/14457/19 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Крім того, скаржник в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг скаржники посилаються на те, що оскаржуване судове рішення прийняте з порушенням норм процесуального права.

Також скаржник посилається на не врахування при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції Узагальнення практики Верховного Суду України щодо застосування судами Закону України «Про третейські суди» від 11.02.2009.

Крім того, скаржник стверджує, що спори щодо визнання правочину недійсним розглядаються виключно державними судами, проте суд першої інстанції вказане не врахував.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2020, справу №910/14457/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 залишено без руху.

Через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків встановлених при поданні апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 поновлено Фірмі "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 у справі №910/14457/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 у справі №910/14457/19; розгляд апеляційної скарги Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 у справі №910/14457/19 призначено на 11.03.2020 о 13:45 год.; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

26.02.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

Скаржник наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання, яке відбулося 11.03.2020, не з`явився, своїх повноважних представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного повідомленні їх про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю скаржника, оскільки відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Крім того, участь у судовому засіданні учасників процесу суд не визнавав обов`язковою. Також, колегією суддів враховано, що скаржник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" та від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

11.03.2020 представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги та підтримав доводи викладенні у відзиві.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст.22 ГПК України спір який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім: 1) спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на цінні папери, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті; 2) спорів, передбачених пунктами 2, 3, 7-13 частини першої, пунктами 2, 3, 6 частини другої статті 20 цього Кодексу, з урахуванням частини другої цієї статті; 3) інших спорів, які відповідно до закону не можуть бути передані на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Положеннями ст. 5 Закону України "Про третейські суди" встановлено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 12 Закону України "Про третейські суди" закріплено види та форму третейської угоди та відповідно встановлено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про третейські суди" якщо третейська угода укладена у вигляді третейського застереження, то вона вважається невід`ємною частиною угоди і щодо неї діють такі самі правила правонаступництва, що й до угоди в цілому.

Згідно з ст. 14 Закону України "Про третейські суди" сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. За домовленістю сторін вони можуть доручити третій особі (юридичній або фізичній) призначення чи обрання третейського суду чи суддів. Для призначення чи обрання третейських суддів у кожній справі необхідна їхня згода. У постійно діючих третейських судах призначення чи обрання третейських суддів здійснюється із затвердженого відповідно до ст. 8 цього Закону списку третейських суддів, який за регламентом цього постійно діючого третейського суду може мати обов`язковий чи рекомендаційний характер.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Виходячи зі змісту наведених законодавчих норм, при вирішенні питання про залишення позову без розгляду з підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.226 ГПК України, господарському суду слід встановити наявність сукупності наступних умов: існування третейської угоди, за якою позов у питанні, що порушене у державному суді, відноситься на вирішення третейського суду; від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді; встановлення судом дійсності, чинності та виконуваності третейської угоди, а також дійсності намірів сторін щодо обрання певної процедури вирішення спорів, у тому числі щодо визнання договору недійсним.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена, зокрема в постанові від 07.05.2019 по справі №921/421/18.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, сторони, укладаючи Додаткову угоду №48 від 30.09.2016 до Кредитного договору №252-СВ від 04.03.2014 погодили викласти п.11.2 цього договору в наступній редакції: « 11.2. Вирішення спорів. Будь-які спору, що виникають з цього Договору або у зв`язку з ним, а також будь-які спори щодо дійсності цього Договору підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадськості організації "Союз інвесторів України" згідно з регламентом (положенням) зазначеного третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди, і з яким Сторони ознайомились».

Тобто, зміст третейського застереження свідчить про можливість передачі на вирішення Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадськості організації "Союз інвесторів України" будь-якого спору щодо дійсності Кредитного договору №252-СВ від 04.03.2014.

Дана додаткова угода, яка містить третейське застереження, підписана повноважними представниками сторін та скріплена відповідними печатками товариств, а тому остання є дійсною, оскільки відповідає внутрішній волі сторін, при цьому, доказів зворотного сторонами по справі надано не було.

Крім того, докази недійсності, втрати чинності чи неможливості виконання угоди позивача про передачу даного спору на вирішення третейського суду в матеріалах справи відсутні та сторонами не надано.

Також предмет спору по даній справі, а саме, визнання недійсним п.6.1 Кредитного договору №252-СВ від 04 березня 2004 року, жодним чином не впливає на неможливість передання останнього на розгляд до третейського суду, оскільки ст.6 Закону України "Про третейські суди" не містить жодних застережень щодо розгляду спорів, які виникають з приводу кредитних правовідносин, навіть якщо предметом спору є недійсність окремих положень договору або договору в цілому.

У рішенні Конституційного Суду України від 10.01.2008 у справі № 1-3/2008 (справа про завдання третейського суду) визначено, що можливість передачі державою на розгляд третейських судів спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин визнана зарубіжною практикою, заснованою, в тому числі, на міжнародному праві. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27.02.1980).

Таким чином, вищевстановлене свідчить, що відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору. При цьому, третейське застереження не обмежує Конституційне право сторін у зверненні з позовом до господарського суду.

Щодо посилань позивача на Узагальнення практики Верховного Суду України щодо застосування судами Закону України «Про третейські суди» від 11.02.2009, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані рекомендації були здійснені Верховним Судом України на підставі попередньої редакції Закону України «Про третейські суди» та без урахування змін, які були внесені, зокрема, до статті 6 вказаного Закону, а також останньої правової позиції Верховного Суду.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність посилань позивача на судове рішення у справі №910/4769/19, оскільки, як вбачається з вказаного рішення, під час розгляду вказаної справи відповідач не скористався своїм правом на подання заперечень проти розгляду справи в господарському суді. При цьому, положеннями п.7 ч.1 ст.226 ГПК України не передбачено можливості суду самостійно залишити позов без розгляду, у зв`язку з наявністю третейського застереження в договорі, на підставі якого ґрунтуються позовні вимоги сторін.

Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин та положення ст.ст.73, 76-79, 86 ГПК України, а також беручи до уваги заперечення відповідача щодо розгляду даної справи у господарському суді та чинність третейського застереження, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно з дотриманням норм процесуального права залишено позов без розгляду на підставі п.7 ч.1 ст.226 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, учасниками справи не надано.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277, 280 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 у справі №910/14457/19 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 у справі №910/14457/19 залишити без змін.

3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Фірму "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю.

4. Матеріали справи №910/14457/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 16.03.2020.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

Є.Ю. Шаптала