ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2020 р. Справа № 925/951/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу:

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.12.2019 (повний текст складено 19.12.2019)

у справі №925/951/19 (суддя Скиба Г.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Фізичної особи-підприємця Сімак Людмили Андріївни

про стягнення 648363,60 грн боргу, інфляційних та 3% річних, -

за участю:

секретаря судового засідання Руденко Н.С.

представників:

від позивача: повідомлений належним чином, але не з`явився;

від відповідача: особисто Сімак Л.А., паспорт НОМЕР_1 ;

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, скаржник) звернувся до Господарського суду Черкаської області із позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сімак Людмили Андріївни (далі - відповідач) 648363,60 грн., в тому числі 632600,00 грн. заборгованості, 10754,20 грн. інфляційних, 5009,40 грн. - 3% річних, нарахованих внаслідок прострочення виконання основного зобов`язання. В обґрунтування підстав позову позивач посилається на те, що ним в якості передплати за товар відповідно до, як помилково вважав позивач, укладеного з відповідачем договору купівлі-продажу від 21.09.2018, було сплачено відповідачу 632600,00 грн., про що свідчить розписка. Проте відповідачем не було здійснено поставки товару, у зв`язку з чим позивач направив відповідачу претензію з вимогою повернути суму попередньої оплати, яка залишилась без задоволення з боку відповідача, що й стало підставою для звернення із даним позовом. При цьому у позовній заяві позивач посилається, зокрема, на статті 1212, 1214 ЦК України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.12.2019 у справі №925/951/19 залишено без задоволення вказаний позов про стягнення з відповідача 648363,60 грн., в тому числі 632600,00 грн. заборгованості, 10754,20 грн. інфляційних, 5009,40 грн. - 3% річних, нарахованих внаслідок прострочення виконання основного зобов`язання.

Судове рішення мотивовано недоведеністю позивачем правових підстав для стягнення з відповідача зазначених сум, оскільки відсутні докази передання позивачем відповідачу грошових коштів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Позивач, не погоджуючись із прийнятим у даній справі судовим рішенням, та посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, звернувся з апеляційною скаргою до Північного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване ним рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Посилається на порушення місцевим господарським судом статті 75 ГПК України, та стверджує про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою від 17.02.2020 задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 10.12.2019 у справі №925/951/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.12.2019 у справі №925/951/19, розгляд справи призначено на 16.03.2020.

Позиції учасників справи.

Представники позивача в судове засідання 16.03.2020 не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від даного учасника справи не надходило, про поважність причин неприбуття в судове засідання позивачем не повідомлялось.

Приписами ч. 12 статті 270 ГПК України унормовано, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить судове рішення залишити в силі з мотивів, у ньому викладених. Присутня у судовому засіданні ФОП Сімак Л.М. підтримала свою позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

03.04.2019 позивачем була направлена відповідачеві - ФОП Сімак Людмилі Андріївні письмова претензія-вимога №1, відповідно до якої позивач просив повернути йому суму попередньої оплати у розмірі 632600,00 грн., а також сплатити йому у зв`язку із простроченням передачі товару за договором з 20.02.2019 по 02.04.2019 проценти на суму попередньої оплати в сумі 10977,53 грн. як плату за користування чужими грошима. У зазначеній претензії-вимозі позивач посилається на договір купівлі-продажу №23 від 21.09.2018 між фізичною особою-підприємцем Сімак Людмилою Андріївною (продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець).

Відповідно до змісту вказаної претензії, за умовами вказаного договору купівлі-продажу продавець зобов`язався продати покупцю лінію гранулювання пелет продуктивністю 800-1000 кг/год (далі - товар), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар згідно з договором.

У відповіді на претензію відповідач вказує, що договір, на який посилається позивач, не підписаний з боку покупця. В той же час відповідач зазначає, що станом на 04.03.2019 продавець поставив товар покупцю на суму 979000,00 грн. Відповідач вважає, що товар на суму 632600,00 грн., яку покупець вимагає повернути, був поставлений раніше узгодженого сторонами строку та на суму більше 50% передоплати, яка не була сплачена покупцем в повному обсязі, про що вказано в договорі.

Як встановлено судом першої інстанції, перевірено судом апеляційної інстанції та не заперечується сторонами, договір купівлі-продажу, на який посилаються позивач та відповідач у переписці між ними, сторонами підписаний не був, тобто такий договір є неукладеним.

20.11.2019 Сімак Людмила Андріївна звернулась із заявою (повідомленням) до Уманського районного відділення поліції Уманського відділу поліції ГУНП в Черкаській області про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення з приводу невиконання ним умов усного договору.

Із довідки по факту спірних питань між ФОП Сімак та ФОП ОСОБА_2 від 04.12.2019, затвердженої начальником Уманського районного відділення поліції УВП ГУНП в Черкаській області капітаном поліції Дорофеєвим Є.А. вбачається, що станом на 30.11.2019 до відділу поліції не надано жодних підтверджуючих документів укладення договору між заявниками, в ході розгляду звернень не отримано відомостей про вчинення кримінального правопорушення, тому перевірку закінчено.

На підтвердження існування домовленостей з позивачем на виконання робіт по виготовленню та наладці лінії з виробництва пелет відповідачем надані наступні докази: комерційну пропозицію від 27.09.2018, замовлення покупця №16248 від 02.10.2018, видаткові накладні та фіскальні чеки, (а.с. 108-134). Судом апеляційної інстанції досліджені вказані документи та встановлено, що вони не містять підписів та печатки позивача.

Крім того, відповідач листом від 13.11.2019 звертався до позивача з метою позасудового врегулювання спору та пропонував позивачеві надати лист-відмову на товар по непідписаних накладних на загальну суму 979000,00 грн., а саме: - накладна №05/12 від 05.12.2018 на передачу позивачеві 11 позицій обладнання на суму 656000 грн.; - накладна №08/01 від 08.01.2019 на передачу позивачеві 2 позицій обладнання на суму 244000 грн.; - накладна №04/03 від 04.03.2019 на передачу позивачу 3 позицій обладнання на суму 79000 грн. Вказані накладні не містять підпису та печатки позивача.

Позивачем, на підтвердження доводів щодо надання відповідачу грошових коштів у сумі заборгованості, заявленої до стягнення, надано розписку (а.с. 55, том І).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Як вказувалося вище, предметом даного позову є вимога позивача про стягнення з відповідача попередньої оплати за товар та нарахованих процентів на суму попередньої оплати за неукладеним між сторонами у справі договором купівлі-продажу в порядку статті 1212 ЦК України.

Так, факт не укладення договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем встановлений місцевим господарським судом, підтверджений судом апеляційної інстанції та не заперечується сторонами у справі; примірники непідписаного договору купівлі-продажу містяться в матеріалах справи.

Згідно із ч. 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відтак, зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна (така правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.02.2020 у справі №911/1036/19).

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, звертаючись із позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в порядку статті 1212 ЦК України, позивач повинен довести, що заявлені до стягнення грошові кошти належать позивачу і знаходяться у відповідача без достатньої правової підстави (набуті відповідачем без достатньої правової підстави або така підстава відпала).

В той же час, із матеріалів справи не вбачається факту передачі позивачем відповідачу грошових коштів у заявленому до стягнення розмірі, а відтак і факту знаходження у відповідача належних позивачу грошових коштів.

Так, наявна в матеріалах справи «розписка», на яку посилається позивач у позовній заяві як на доказ передачі відповідачу грошових коштів у розмірі 632600,00 грн. (а.с. 55, том І) не свідчить про передачу позивачем відповідачу вказаних грошових коштів за виконання останнім буд-яких робіт для позивача, оскільки не містить жодної згадки а ні про позивача, а ні про відповідача.

Вказана «розписка» має назву «Авансові платежі що передані ОСОБА_3 за виготовлення обладнання по грануляції пелет з деревини», містить друкований та написаний від руки тексти, які не мають жодної інформації про сторін у даній справі, про вчинення ними будь-яких дій по відношенню одна до одної чи наявність між ними якихось зобов`язань, а відтак не є доказом передачі позивачем відповідачу грошових коштів і знаходження цих коштів у відповідача, про стягнення яких заявлений даний позов. Питання про залучення ОСОБА_3 до участі у справі в якості співвідповідача або у зв`язку із заміною неналежного відповідача суд першої інстанції не вирішував, з відповідним клопотанням позивач в порядку статті 48 ГПК України до суду не звертався. Інших документів чи доказів на підтвердження знаходження у відповідача належних позивачу коштів у заявленому до стягнення розмірі останнім не надано.

Беручи до уваги викладене вище, наявність передбачених законом підстав для задоволення позову в порядку статті 1212 ЦК України про стягнення 632600 грн., а також похідних позовних вимог про стягнення 10754,20 грн. інфляційних та 5009,40 грн. - 3% річних, не доведена позивачем у встановленому порядку належними та допустимими доказами, а тому місцевий суд дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про порушення судом першої інстанції положень статті 75 ГПК України, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що відповідач визнає отримання ним грошових коштів від позивача саме за вказаною розпискою.

Крім того колегія суддів зазначає, що майже всі доводи апеляційної скарги в частині наведення скаржником заперечень на ухвали місцевого господарського суду про відкриття провадження у справі, про відкладення розгляду справи, тощо, зводяться до намагання переконати суд апеляційної інстанції у тому, що змістом цих ухвал підтверджується та обставина, що судом першої інстанції визнавався факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача за розпискою (про яку вказувалося вище). Відносно цього колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 238 ГПК України саме в рішенні суду містяться висновки суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів, а не в ухвалах суду.

Як зазначено у п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи скаржника колегія судів відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення у даній справі та задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Черкаської області від 10.12.2019 у справі №925/951/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 10.12.2019 у справі №925/951/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/951/19.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 19.03.2020.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак