ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2020 р. Справа № 911/2421/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2019 (повний текст складено 26.12.2019)

у справі №911/2421/19 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради

про стягнення 1 461 167,96 грн, -

за участю:

секретаря судового засідання Руденко Н.С.

представників:

від позивача: Онищенко Ілля Петрович (адвокат, посвідчення адвоката від 04.11.2017 №1336; довіреність від 23.01.2010 №1-2261);

від відповідача: не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належно

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У вересні 2019 року Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - позивач, скаржник) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради (далі - відповідач) про стягнення 1257118,39 грн. основного боргу, 159216,20 грн. пені, 13672,58 грн. 3% річних, 31160,79 грн. інфляційних втрат. Позовні обґрунтовані порушенням з боку відповідача зобов`язань за укладеним між сторонами договором про транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.04.2016 № в частині здійснення оплати послуг, наданих у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року включно.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.12.2019 у справі №911/2421/19 позов Акціонерного товариства «Укртрансгаз» задоволено частково, присуджено до стягнення 1212521,57 грн. основного боргу, 151451,73 грн. пені, 12931,63 грн. 3% річних, 23205,36 грн. інфляційних втрат; в іншій частині позову відмовлено. Суд І інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення 44596,82 грн., дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення вказаних коштів з відповідача, встановивши здійснення останнім часткової оплати наданих послуг на суму 44596,82 грн. за спірний період надання послуг з транспортування природного газу. Щодо решти позовних вимог про стягнення пені у розмірі 7764,47 грн., а також 740,95 грн. - 3 % річних та 7955,43 грн., нарахованих внаслідок інфляції на суму боргу за період прострочення, суд відмовив у задоволенні за результатами перевірки правильності запропонованого позивачем розрахунку позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Позивач, не погоджуючись з ухваленим у даній справі рішенням суду І інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, у якій просив це рішення скасувати у відповідній частині та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм матеріального права - статей 193, 216, 230, 232 Господарського кодексу України, статей 526, 530, 549, 611 Цивільного кодексу України, порушенням норм процесу вального права - статей 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Заявник апеляційної скарги заперечує правильність висновків суду І інстанції про можливість зарахування здійсненого відповідачем платежу в розмірі 44 596,82 грн. у рахунок оплати боргу за спірний період, наголошуючи при цьому на тому, що відповідний платіж зарахований ним у рахунок оплати боргу відповідача за попередні періоди, оскільки у платіжному дорученні від 27.12.2018 №1736, яким підтверджується перерахування відповідних коштів відповідачем, відсутні відомості про період, за який сплачено борг.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2019 у справі №911/2421/19 залишено без руху; запропоновано Акціонерному товариству «Укртрансгаз» протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки, а саме: надати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі №911/2421/19 у розмірі 2881,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2020 задоволено клопотання Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2019 у справі №911/2421/19, відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 16.03.2020.

Позиції учасників справи.

В судовому засіданні 16.03.2020 представник позивача апеляційну скаргу підтримав.

Представники відповідача в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як встановлено судом І інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.04.2016 сторонами укладено договір № про транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі - договір №).

Відповідно до умов названого договору позивач - газотранспортне підприємство зобов`язався надати замовнику - відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник - внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, що передбачені умовами договору (пункт 1.1);

послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами. У випадку, якщо замовник та/або його споживачі безпосередньо підключені до магістрального трубопроводу газотранспортного підприємства, кількість протранспортованого газотранспортним підприємством газу замовнику та/або його споживачам визначається за даними комерційних вузлів та приладів обліку газу, установлених на ГРС. Якщо замовник та/або його споживачі отримують газ з мережі газорозподільного підприємства, даними для складання актів наданих послуг є дані газорозподільного підприємства про обсяги протранспортованого ним газу замовнику та/або його споживачам (пункт 3.1);

газотранспортне підприємство до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства (пункт 3.2);

замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються відповідно до даних газотранспортного підприємства (пункт 3.3);

акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (пункт 3.4);

розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюється за тарифами, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Газотранспортне підприємство зобов`язується розміщувати інформацію про чинні тарифи на своєму офіційному веб-сайті та засобах масової інформації (пункт 5.1);

тарифи визначені в п.5.1 договору, є обов`язковими для сторін з дати набрання ними чинності. Визначена на їх основі вартість послуги буде застосовуватись сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги згідно з умовами договору (пункт 5.2);

Розрахунковий період за договором становить один місяць з 09.00 годин першого дня місяця до 09.00 години першого дня наступного місяця включно. Вартість послуг з транспортування природного газу за місяць визначається як добуток тарифу на загальну кількість протранспортованого газу, визначеного згідно з розділом 4 договору, та податку на додану вартість (пункт 5.3).

вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (пункт 5.4);

оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за 10 днів до початку місяця, у якому буде здійснюватись транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. У платіжних дорученнях замовник повинен обов`язково вказувати номер договору, дату його підписання та звітний період, за який здійснюється оплата. У випадку, якщо в платіжних дорученнях замовника не зазначений номер договору, дата його підписання, звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата, газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах (пункт 5.5);

у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 7.3);

пеня нараховується газотранспортним підприємством протягом 6 місяців, що передують моменту пред`явлення газотранспортним підприємством претензії та/або звернення газотранспортного підприємства з позовом до суду (пункт 7.4);

договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та укладається на строк до 31 грудня 2016 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення троку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пункт 11.1).

На виконання умов названого договору позивач надав відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року включно на загальну суму 1257118,39 грн., про що сторонами складено наступні акти наданих послуг з транспортування природного газу: акт №11-18- від 30.11.2018 на суму 158256,12 грн., акт №11-18- від 30.11.2018 на суму 44596,82 грн., акт №12-18- від 31.12.2018 на суму 224806,86 грн., акт №12-18- від 31.12.2018 на суму 64728,31 грн., акт №01-19- від 31.01.2019 на суму 243861,26 грн., акт №01-19- від 31.01.2019 на суму 72975,37 грн., акт №02-19- від 28.02.2019 на суму 181523,38 грн., акт №02-19- від 28.02.2019 на суму 51133,14 грн., акт №03-19- від 31.03.2019 на суму 43881,47 грн., акт №03-19- від 31.03.2019 на суму 148960,46 грн., акт №04-19- від 31.04.2019 на суму 8734,82 грн., акт №04-19- від 31.04.2019 на суму 13660,38 грн.

Відповідно до розрахунку позивача розмір заборгованості відповідача за послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу, надані на підставі договору № та згідно зазначених актів, складає 1257118,39 грн.

При цьому, як вбачається з платіжного доручення від 27.12.2018 №1736, позивач провів розрахунок в сумі 44596,82 грн. за транспортування природного газу згідно рахунку від 30.11.2018 №11-18- та договору №.

Рахунки на оплату послуг за договором № та докази їх пред`явлення відповідачу в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, наявний в матеріалах справи акт від 30.11.2018 №11-18-, складений за результатами надання позивачем відповідачу послуг з транспортування природного газу, містить відомості про період надання цих послуг - листопад 2018 року, їх обсяг - 224,556 тис. куб. м, тариф - 165,50 грн. за 1000 куб. м, вартість - 44596,82 грн.

Відповідно до приписів ч.ч. 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна інстанція погоджується з висновком суду І інстанції стосовно неправомірного віднесення позивачем оплати за платіжним дорученням від 27.12.2018 №1736 до оплати заборгованості замовника, що виникла раніше за попередні періоди надання послуг, зважаючи на таке.

Зазначення у платіжному дорученні від 27.12.2018 №1736 таких реквізитів як договір № та рахунок від 30.11.2018 №11-18-, свідчить про наявність відомостей щодо періоду надання послуг, оскільки наявний в матеріалах справи акт від 30.11.2018 №11-18-, на який власне є посилання у платіжному дорученні, складений за результатами надання послуг з транспортування природного газу містить данні про період надання цих послуг - листопад 2018 року, їх обсяг - 224,556 тис. куб. м, тариф - 165,50 грн. за 1000 куб. м, вартість - 44596,82 грн., підписаний та скріплений печатками обох сторін.

Наведені обставини спростовують доводи заявника апеляційної скарги щодо наявності підстав для зарахування відповідного платежу у рахунок оплати заборгованості за попередні періоди через те, що замовник у платіжному дорученні не зазначив період, за який здійснюється оплата.

З огляду на викладене апеляційна інстанція погоджується з висновком суду І інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення боргу в сумі 44596,82 грн.

Разом з тим, позовні вимоги про стягнення решти заборгованості у розмірі 1212521,57 грн. підлягають задоволенню з наступних підстав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, сторонами укладено договір №, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до частини першої статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901); якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903).

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України, статтями 525, 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріалами справи підтверджується надання позивачем відповідачеві на підставі договору № послуг з транспортування природного газу у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року включно на загальну суму 1257118,39 грн.

Докази оплати вартості вказаних послуг на суму 1212521,57 грн. в матеріалах справи відсутні.

Залучені відповідачем платіжні доручення та витяги з банківського реєстру обґрунтовано відхилені судом І інстанції, оскільки на відміну від згадуваного платіжного доручення від 27.12.2018 №1736, не містять відомостей про період, за який здійснювалась оплата.

За наведених обставин колегія суддів вважає правомірним зарахування позивачем відповідних платежів на загальну суму 602280,76 грн. в рахунок погашення заборгованості відповідача за попередні періоди на підставі пункту 5.5 договору №.

З огляду на викладене позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 1212521,57 грн. підлягають задоволенню.

Крім цього, у зв`язку із простроченням сплати заборгованості за надані послуги, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 159216,20 грн. пені, 13672,58 грн. 3% річних, 31160,79 грн. втрат від інфляції.

В силу положень статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (частина перша статті 218 ГК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини перша, друга статті 549 ЦК України ).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються на підставі частини шостої статті 231 ГК України у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано (частина шоста статті 232 ГК України).

Відповідно до частини другої статті 343 ГК України та статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з умов пункту 7.3 договору № сторони погодили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Також сторони погодили, що пеня нараховується газотранспортним підприємством протягом 6 місяців, що передують моменту пред`явлення газотранспортним підприємством претензії та/або звернення газотранспортного підприємства з позовом до суду (пункт 7.4 договору № ).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, суд першої інстанції правильно встановив, що позивачем невірно визначено дату виникнення прострочення згідно з актами виконаних послуг за грудень 2018 року та за березень 2019 року, зазначивши дати прострочення 21.01.2019 та 21.04.2019 відповідно, та не врахувавши приписи частини п`ятої статті 254 ЦК України, відповідно до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Враховуючи наведене, останній строк оплати зобов`язань за грудень 2018 року прикидає на 21.01.2019, за березень 2019 - 22.04.2019, а прострочення, а відтак і право нараховувати пеню, настало 22.01.2019 та 23.04.2019 відповідно.

Разом з тим, позивачем при здійсненні розрахунку не було враховано розміру часткового розрахунку відповідачем за надані послуги у листопаді 2018 року, на суму 44596,82 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку пені, здійсненого судом першої інстанції, колегія суддів вважає його таким, що виконаний арифметично правильно та відповідно до чинного законодавства, а викладений в рішенні суду висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 151451,73 грн. є обґрунтованим.

Крім того боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на підставі частини другої статті 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, здійснений судом першої інстанції, колегія суддів вважає його таким, що виконаний арифметично правильно та відповідно до чинного законодавства, а викладений в рішенні суду висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 12931,63 грн. - 3% річних та 23205,36 грн. інфляційних втрат є обґрунтованим.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Разом з тим, інших доводів та заперечень, апеляційна скарга не містить.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано відповідь на питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2019 у справі №911/2421/19.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2019 у справі №911/2421/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2019 у справі №911/2421/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2421/19.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 19.03.2020.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак