ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2020 р. Справа№ 910/9762/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

За участю секретаря судового засідання Прохорової Г.С.

Представників сторін:

Від позивача - Орел С.С., довіреність 14-258 від 05.06.2019

Від відповідача - Поштар Т.П., довіреність від 01.07.2019

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 05.11.2019

у справі № 910/9762/19 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Державного підприємства "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України"

про стягнення 1 052 240,94 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України" про стягнення 1 052 240,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору №2071/1718-БО-41 постачання природного газу від 08.09.2017 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання по сплаті переданого газу, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у заявленому розмірі.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 у справі №910/9762/19 закрито провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 847 240,66 грн. В іншій частині позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню в розмірі 64 502,55 грн, 3% річних у сумі 33 669,03 грн, індекс інфляції в розмірі 106 828,70 грн та судовий збір у розмірі 15 783,61 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що розрахунок пені у розмірі 64 502,55 грн., інфляційних втрат у розмірі 106 828,70 грн. та трьох процентів річних у розмірі 33 669,03 грн., наданий позивачем є обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Разом із тим, оскільки відповідачем після відкриття провадження у справі сплачено суму основного боргу, суд першої інстанції закрив провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 847 240,66 грн., у зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 у справі №910/9762/19 та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 апеляційну скаргу Державного підприємства "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 у справі №910/9762/19 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

13.01.2020 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду на виконання вимог ухвали суду від 27.12.2019 скаржником усунено недоліки апеляційної скарги.

17.01.2020 суддя Майданевич А.Г. заявив про самовідвід від розгляду справи №910/9762/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2020 заяву про самовідвід судді Майданевича А.Г. від розгляду справи №910/9762/19 задоволено. Матеріали справи №910/9762/19 передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2020 сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/9762/19, колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України" та призначено справу до розгляду на 18.02.2020.

Враховуючи перебування головуючого судді Ткаченка Б.О. з 10.02.2020 на лікарняному, розгляд справи 18.02.2020 не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2020, після виходу головуючого судді Ткаченка Б.О. з лікарняного, розгляд справи №910/9762/19 призначено на 10.03.2020.

Позиції учасників справи

Представник Державного підприємства "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України" у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, просила апеляційну скаргу Державного підприємства "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України" задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 у справі №910/9762/19 та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в повному обсязі.

Представник Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у поясненнях, наданих у судовому засіданні, просив апеляційну скаргу Державного підприємства "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 у справі №910/9762/19 - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

08.09.2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальник) та Державним підприємством "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області" (далі - споживач) укладено договір № 2071/1718-БО-41 постачання природного газу, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 грудня 2016 р. № 1044 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. № 226) змінено тип Компанії, на приватне акціонерне товариство та найменування Компанії: повне українською мовою - акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", скорочене українською мовою - НАК "Нафтогаз України".

Згідно з п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

У п. 4.1 договору сторони погодили, що кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 №2494, та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 №2493.

Згідно із п.п. 5.1., 5.2. договору ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором встановлюється Положенням. На дату укладення договору ціна на природний газ становить 4 942,00 грн за 1000 куб.м. (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6.

У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Відповідно до п. 5.2. договору ціна за 1000 куб. м. газу за цим договором на дату його укладення становить 7 907,20 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ)-20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9 488,64 грн.

У подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди до договору, а саме №1 від 11.01.2018 року, №2 від 24.04.2018 року та №3 від 22.08.2018 року.

Так, додатковою угодою №3 від 22.08.2018 року сторонами по тексту договору слова «Державне підприємство "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області" замінено словами «Державне підприємство "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України"».

Відповідно до п. 12.1 договору в редакції додаткової угоди №2 від 24.04.2018 року, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 р. по 31 травня 2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно з п. 3.1. договору постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться за кордоном України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ у газотранспортну систему.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п. 3.7 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 847 240,66 грн., що підтверджується актами-приймання передачі природного газу, а саме:

- від 30.11.2017 року на суму 368 927,81 грн.,

- від 31.12.2017 року на суму 478 312,85 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

З урахуванням наведених обставин, у зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача пені в розмірі 64 502,55 грн., трьох процентів річних у розмірі 33 669,03 грн. та інфляційних втрат у розмірі 106 828,70 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений 08.09.2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Державним підприємством "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області" договір № 2071/1718-БО-41 постачання природного газу за своєю природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п.12.1 договору в редакції додаткової угоди №2 від 24.04.2018 року, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 р. по 31 травня 2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

За умовами п. 3.1. договору постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться за кордоном України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ у газотранспортну систему.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п. 3.7 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 847 240,66 грн., що підтверджується актами-приймання передачі природного газу, а саме:

- від 30.11.2017 року на суму 368 927,81 грн.,

- від 31.12.2017 року на суму 478 312,85 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно з матеріалами справи, після відкриття провадження у справі, відповідачем сплачено основний борг у розмірі 847 240,66 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- №347 від 07.10.2019 року на суму 52 943,54 грн. з призначенням платежу: «сплата осн боргу спр.910/9762/19(дог.2071/1718-БО-41 від 08.09.17»,

- №4 від 07.10.2019 року на суму 707 437,83 грн. з призначенням платежу: «сплата осн боргу спр.910/9762/19 дог.2071/1718-БО-41 від 08.09.17»,

- від 07.10.2019 року на суму 86 859,29 грн. з призначенням платежу: «сплата осн боргу спр.910/9762/19 дог.2071/1718-БО-41 від 08.09.17».

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи сплату відповідачем після відкриття провадження у справі основної заборгованості за договором №2071/1718-БО-41 від 08.09.2017 року у розмірі 847 240,66 грн, суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 847 240,66 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Разом із тим, у зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором, позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 64 502,55 грн., три проценти річних у розмірі 33 669,03 грн. та інфляційні втрати в розмірі 106 828,70 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У п. 8.2 договору сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 8.2 договору в редакції додаткової угоди №1 від 11.01.2018 року (яка почала діяти з 01 січня 2018 року) у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені в розмірі 64 502,55 грн., інфляційних втрат у розмірі 106 828,70 грн. та трьох процентів річних у розмірі 33 669,03 грн. колегія суддів вважає його обґрунтованим.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені, про яке заявляв клопотання відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції, є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 64 502,55 грн, 3% річних у сумі 33 669,03 грн, індекс інфляції в розмірі 106 828,70 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки місцевого господарського суду відповідають встановленим обставинам справи, рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 у справі №910/9762/19 є законним і обґрунтованим.

Інших доводів та доказів, які б могли бути підставою для скасування судового рішення у даній справі апелянтом не наведено.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 у справі №910/9762/19 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 у справі №910/9762/19 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/9762/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 20.03.2020.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк