ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 року Справа № 906/889/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Савченко Г.І. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

позивача: представник не з`явився

відповідача: представник не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Житомирської області, ухвалене 08 січня 2020 року, повне рішення складено 10 січня 2020 року, у справі № 906/889/19

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (м. Київ)

до Фізичної особи-підприємця Кенгерли Гусейн Гейдар-Огли (м. Житомир)

про стягнення 136165,65 грн.

В серпні 2019 Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Господарського суду Житомирської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Кенгерли Гусейн Гейдар-Огли про стягнення 136 165,65 грн заборгованості, з яких 41 463,33 грн боргу за процентами за користування кредитом, 6 575,00 грн боргу по комісії за користування кредитом, 88 127,32 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за Договором № б/н від 07.08.2012.

В обґрунтування вказаної позовної заяви зазначено, зокрема, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 18.08.2014 у справі № 906/978/14 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ФОП Кенгерли Гусейн Гейдар-Огли стягнуто з відповідача заборгованість за Договором № б/н від 07.08.2012 у сумі 25 753,19 грн; приймаючи до уваги невиконанням відповідачем повністю зазначеного рішення суду, позивач звернувся до господарського суду із вимогами про стягнення відповідних нарахувань за Кредитним договором.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 08.01.2020 у справі № 906/889/19, у позові АТ КБ «Приватбанк» до відповідача ФОП Кенгерли Гусейн Гейдар-Огли про стягнення 136 165,65 грн, з яких 41 463,33 грн боргу за процентами за користування кредитом, 6 575,00 грн боргу по комісії за користування кредитом, 88 127,32 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за Договором - відмовлено.

Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено обґрунтованості підстав на які він посилається заявляючи свої позовні вимоги.

Позивач АТ КБ «Приватбанк», не погоджуючись з ухваленим рішенням, подав до Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2020 у справі № 906/889/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначає:

- висновки суду про відсутність у позивача права на нарахування процентів за користування коштами та неустойки у порядку відповідальності за порушення грошових зобов`язань за договором суперечать матеріалам справи та не відповідають дійсним її обставинам, в т.ч. встановленим судовим рішенням у справі № 906/978/14, яке набрало законної сили, та яким стверджено право позивача на отримання процентів та неустойки після строку кредитування згідно умов Договору № б/н від 07.08.2012;

- при порушенні Клієнтом будь-якого грошового зобов`язання, Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У випадку порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0.1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов`язань (п. 3.18.4.1.3 Умов);

- відсотки сплачені по закінченню строку безперервного користування кредитом, вважаються простроченими (крім випадків розірвання кредиту згідно п. 3.18.2.3.4 Умов). Сплата відсотків може бути здійснена клієнтом також з інших належних йому рахунків в установленому законом порядку (3.18.4.3 Умов). При несплаті винагороди, відсотків у відповідні строки, вони вважаються простроченими ( п. 3.18.4.10. Умов). Відповідно до п. 3.18.2.3.4 Умов Банк має право при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування, вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі;

- обставини невиконання позичальником зобов`язань з повернення суми одержаного кредиту у строк, встановлений кредитним договором, та неналежного виконання зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом, встановлені рішенням господарського суду Житомирської області від 18.08.2014 у справі № 906/978/14. Як встановлено судом та вбачається із наданого Позивачем розрахунку заборгованості сума кредиту віднесена на прострочення. Вказане свідчить про зміну Банком терміну кредитування. Після терміну кредитування Відповідач уже не мав права використовувати кредитні кошти та зобов`язаний був їх повернути. Судом встановлено, що відповідач порушив умови Договору щодо строків повернення кредиту і має непогашену заборгованість зі сплати отриманої суми кредиту та відсотків за Договором, які присуджені до стягнення за рішенням господарського суду, яке не виконано;

- у справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття «відсотки за правомірне користування чужими грошовими коштами», що передбачено ст. 536 ЦК України, та «відсотки за неправомірне користування боржником грошовими коштами», при чому останні відсотки кваліфіковано саме як плату боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, стягнення якої врегульовано ч.2 ст. 625 ЦК України. Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, шо відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати відсотки за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі відсотки можуть бути стягнуті кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України;

- позивач має право на отримання належних йому відсотків за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пункту 3.18.4.1.3 Умов та Правил надання банківських послуг у зв`язку з простроченням виконання Підприємцем грошового зобов`язання, оскільки ні відсотки охоплюються диспозицією норми ч.2 ст. 625 ЦК України;

- в пункті 3.18.4.1.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулению вважається простроченням кредиту і з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулению, сторони обумовили сплату 48% річних за "неправомірне" користування кредитом, а також пеню у розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення (Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012). На підставі наведеного, суд вказаним обставинам правової оцінки не надав. Отже, до стягнення підлягає сума процентів за користування кредитом та пеня.

Таким чином, скаржник вважає, що рішення місцевого господарського суду від 08.01.2020 у справі № 906/889/19 прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає до скасування /т.2 а.с. 98-103/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2020 у справі № 906/889/19, розгляд справи призначено на 11.03.2020 об 12:00 год. /т.2 а.с. 95-96/.

Позивач АТ КБ «Приватбанк» та відповідач ФОП Кенгерли Гусейн Гейдар-Огли явку повноважних представників в призначене судове засідання 11.03.2020 не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомленні належним чином /т.2 а.с. 112-114/.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що ухвалою суду від 10.02.2020 року явка представників сторін в судове засідання 11.03.2020 року обов`язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача та відповідача, оскільки їхня не явка не перешкоджає перегляду справи.

Статтею 269 ГПК України встановлено, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

07.08.2012 між ПАТ КБ «Приватбанк» (позивач) та ФОП Кенгерли Гусейн Гейдар-Огли (клієнт/відповідач) було підписано Заяву про відкриття поточного рахунку та картку зі зразками підписів і відбитка печатки, згідно з якою клієнт погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування за Розрахунковими картками (що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://www.privatbank.ua., https://client-bank.ua), Тарифами банку, які разом із цією заявою та карткою зі зразками підписів і відбитку печатки складають Договір банківського обслуговування (далі - Договір) /т.1 а.с. 19/.

Цим підписом відповідач приєднався і зобов`язався виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах позивача - договорі банківського обслуговування.

За цим Договором відповідачу встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 , в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт-банк, sms повідомлення або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг» (далі -Умови).

Відповідно до п. 3.18.1.16 Умов при укладанні договорів та угод, або вчинення інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки», або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/ Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом «першого» підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Пунктом 3.18.1.1 Умов визначено, що кредитний ліміт на поточний рахунок (далі - «Кредит») надається на поповнення обігових коштів і здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту (далі - «Ліміт»). Техніко - економічне обґрунтування кредиту - фінансування поточної діяльності. Про розмір Ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банка та Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, sms-повідомлення або ін.). Банк здійснює обслуговування Ліміту Клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку Клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах Ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

Відповідно до п.3.18.1.3 Умов, кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди. Ліміт може бути змінено Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами, у разі зниження надходжень коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку.

Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (п. 3.18.1.6 Умов).

Відповідно до п. 3.18.1.8 Умов проведення платежів Клієнта в порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до Умов (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки», або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - далі «Угода»). При порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених Умовами, Банк на свій розсуд, має право змінити умови кредитування, встановивши інший термін повернення кредиту. При належному виконанні Клієнтом зобов`язань, передбачених «Умов та правил надання банківських послуг», за відсутності заперечень за місяць до закінчення терміну обслуговування ліміту, проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування Ліміту може бути продовжено Банком на той самий строк. Термін також може бути змінений Банком згідно з п. 3.18.2.3.4 цього розділу Умов. Згідно з ст. 212, 651 ЦК України при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань за кредитом, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-ого дня порушення будь-якого із зобов`язань має право встановити інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє Клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту на свій вибір або в письмовій формі, або за допомогою встановлених засобів електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, sms-повідомлення або ін.). При непогашенні заборгованості у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної в повідомленні вважається простроченою.

Обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку Клієнта здійснюється з моменту подачі Клієнтом до Банку заяви на приєднання до Умов (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки», або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або у будь-якій іншій формі) та/або з моменту надання Клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитного ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 3.18.6.1 Умов).

Відповідно до п. 3.18.4.1 Умов за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт виплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка).

Порядок розрахунку відсотків обумовлено пунктами з 3.18.4.1.1 до 3.18.4.1.5 Умов.

Так, згідно з п. 3.18.4.1.1 Умов за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі - «період, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню»), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, Клієнт виплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню (п. 3.18.4.1.2 Умов).

Відповідно до п. 3.18.4.1.3 Умов, у разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання Клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними.

При порушенні Клієнтом будь-якого грошового зобов`язання, Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У випадку порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов`язань (до п. 3.18.4.1.3 Умов).

Під «непогашенням кредиту» мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.18.4.1.4 Умов).

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щоденно, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату розрахунку (п. 3.18.4.9 Умов).

Сплата відсотків за користування кредитом, розрахованих згідно п.п. 3.18.4.1., 3.18.4.2., проводиться в порядку, вказаному в п. 3.18.1.1, 3.18.2.1.4, 3.18.2.2.8.

Відсотки сплачені по закінченню строку безперервного користування кредитом, вважаються простроченими (крім випадків розірвання кредиту згідно п. 3.18.2.3.4). Сплата відсотків може бути здійснена клієнтом також з інших належних йому рахунків в установленому законом порядку (3.18.4.3 Умов).

При несплаті винагороди, відсотків у відповідні строки, вони вважаються простроченими (п. 3.18.4.10. Умов).

Відповідно до п. 3.18.2.3.4 Умов, Банк має право при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування, вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі /т.1 а.с. 20-29/.

Згідно з довідкою від 13.08.2019 про розміри встановлених кредитних лімітів, виданої клієнту Кенгерли Гусейн Гейдар -Огли, розмір ліміту складає: 07.08.2012 - 1000,00 грн; 03.09.2012 - 6000,00 грн; 04.02.2013 - 8000,00 грн; 13.03.2013 - 15000,00 грн /т.1 а.с. 30/.

Обставини невиконання позичальником зобов`язань з повернення суми одержаного кредиту у строк, встановлений кредитним договором, та неналежного виконання зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом, встановлені рішенням господарського суду Житомирської області від 18.08.2014 у справі № 906/978/14 (між тими ж сторонами), не доказуються в силу положень ч. 4 ст.75 ГПК України.

Так, вказаним рішенням стягнуто з ФОП Кенгерли Гусейн Гейдар-Огли на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 15 000,00 грн боргу за кредитом; 6 670,00 грн заборгованості по процентам за користування кредитом; 2 371,81 грн пені; 1 711,38 грн заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 1 827,00 грн судового збору /т.1 а.с. 31 -33/.

На виконання рішення суду видано наказ № 906/978/14 від 04.09.2014 /т.1 а.с. 34/.

У зв`язку із невиконанням судового рішення від 18.08.2014 у справі № 906/978/14, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області із позовною заявою про стягнення з відповідача сум, які були нараховані згідно з умовами Договору, але не були предметом розгляду у справі № 906/978/14, фактично позивачем донараховано відповідачу 136 165,65 грн, з яких 41 463,33 грн простроченого боргу із сплати відсотків; 6 575,00 грн боргу по комісії за користування кредитом; 88 127,32 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

В силу вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Як встановлено апеляційним судом позивач АТ КБ «Приватбанк» скористався своїм правом на звернення до суду з вимогою про повернення суми кредиту та відсотків за його користування разом із штрафними санкціями у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, що підтверджується рішенням Господарського суду Житомирської області від 18.08.2014 у справі № 906/978/14.

В свою чергу, у постанові Верховного Суду по справі № 557/922/15-ц від 05.03.2018 викладено правовий висновок, що пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання.

Отже, позивач, пред`явивши позов до Господарського суду Житомирської області (рішення Господарського суду Житомирської області від 18.08.2014 у справі № 906/978/14) про стягнення з відповідача заборгованості за договором банківського обслуговування № б/н від 07.08.2012 (заявки), фактично пред`явив вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за вказаним договором, в т.ч. сплату процентів за користування кредитом та пені, а тому відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України в односторонньому порядку змінив строк виконання основного зобов`язання.

Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою від 23.04.2014 № 20807ZRZ2S15N позичальник був зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної у вимозі дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості не підлягали виконанню.

Таким чином, після зміни строку виконання зобов`язань щодо погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань, комісії за користування кредитом, оскільки нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору не передбачено.

З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов`язань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину - виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про виконавче провадження».

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 02.12.2015 (№ 6-1707цс15 та № 6-249цс15) та Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі № 564/2199/15-ц, висновки якого щодо застосування норм права згідно зі ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для судів.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, оскільки строк дії договору банківського обслуговування № б/н від 07.08.2012 змінився з 29.04.2014, тобто з дати коли відправлено відповідачу претензію № 20807ZRZ2S15N з вимогою погасити прострочену заборгованість.

У такому разі положення абз. 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що вбачається в рішенні суду.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 № 202/4494/16-ц також зауважено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів відзначає, що після ухвалення судового рішення по справі № 906/978/14 про стягнення суми боргу за кредитним договором з відповідача, позивач має право на отримання інфляційних втрат від суми боргу, вираженої в національній валюті, та на три проценти річних від простроченої суми боргу відповідно до положень ст. 625 ЦК України.

Даний правовий висновок про застосування норм права, викладений також у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц, від 09 липня 2018 року у справі № 170/484/17, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Проте, жодних вимог про стягнення з відповідача саме 3 % річних, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, позивачем не заявлено.

Крім того, щодо позовних вимог в частині стягнення боргу по процентах, колегія суддів відзначає, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 викладена правова позиція про застосування норм права, відповідно до якої за змістом ст.526, ч.1 ст.530, ст.610 та ч.1 ст.612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, приписи ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Щодо посилання скаржника на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, колегія суддів вважає, що обставини цієї справи та справи яка розглядається колегією суддів не є тотожними, оскільки у справі № 910/1238/17 було присуджено, зокрема, на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України саме 3 % річних, в той час, як позивачем у даній справі нараховано та пред`явлено позов про стягнення процентів за підвищеною ставкою на підставі відповідних умов договору. При цьому, колегія суддів враховує вищевикладені правові висновки Верховного Суду.

Більше того, колегія суддів звертає увагу на те, що витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: визнання кредитного ліміту, умови припинення оплати банком розрахункових документів, зміна ліміту, відповідальність у разі невиконання таких умов, зокрема пільговий період користування лімітом, права та обов`язки сторін, забезпечення зобов`язань, порядок розрахунків, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач і погодився з ним, підписуючи заяву про відкриття рахунку, яка містила посилання на Умови та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та комісії, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії та погодженого розміру ліміту кредитування, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

В той же час, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Стосовно сплати винагороди (комісії), колегія суддів звертає увагу на те, що остання не є обов`язковою для виконання відповідачем, оскільки не відповідає вимогам розумності та справедливості договору, передбаченим в ст. 627 ЦК України. Крім того, у нормах чинного законодавства відсутнє закріплене право позивача продовжувати нарахування комісії за користування кредитом після звернення до відповідача із вимогою про повернення кредитних коштів. При цьому, судом врахована правова позиція Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 16.11.2016 у справі №6-1746цс16, відповідно до якої нараховування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача (клієнта) є незаконною.

За наведеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 41 463,33 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 88 127,32 грн та комісії за користування кредитом в сумі 6 575,00 грн правильно визнані господарським судом такими, що не підлягають задоволенню.

Заперечення АТ КБ «Приватбанк», викладені у апеляційній скарзі, не спростовують вищенаведених судових висновків, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення та відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що скаржник не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень. Рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2020 у справі № 906/889/19 ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання позову та апеляційної скарги покладається на позивача.

За змістом част.4, 5 ст.240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Поскільки в судове засідання, призначене на 11.03.2020, учасники справи не з`явилися, тому відповідно до ч.5 ст.240 ГПК України датою прийняття постанови у даній справі є дата складення повного тексту постанови.

Керуючись ч.5 ст.240, ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Житомирської області від 08 січня 2020 року у справі № 906/889/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 08 січня 2020 року у справі № 906/889/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 906/889/19 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "13" березня 2020 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Юрчук М.І.