ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року м.Дніпро Справа № 904/3008/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Мороза В.Ф. (доповідач у справі)

суддів Кузнецова В.О., Коваль Л.А.

Секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ицковича Олега Марковича на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 (суддя Кеся Н.Б.)

у справі №904/3008/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Ицковича Олега Марковича, м. Дніпро

до Відповідача-1 Комунального підприємства "ДНІПРОТРАНСКОМПЛЕКС" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

Відповідача-2 Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про визнання угоди у формі повідомлення про розірвання договору недійсною, договору дійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, звернувся з позовом до Відповідача-1 - Комунальне підприємство "Дніпротранскомплекс" Дніпровської міської ради, м.Дніпро та Відповідача-2 - Дніпровська міська рада, в якому просить суд:

- угоду у формі повідомлення про розірвання договору № 1794-ДТК від 14.06.2019, яка є невід`ємною частиною Договору №0065/160517-348 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста не за функціональним призначенням, визнати недійсною;

- договір №0065/160517-348 від 01.12.2018 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі, укладеного між Комунальним підприємством "Дніпротранскомплекс" Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Мечникова, 6) та Фізичною особою-підприємцем Ицковичем Олегом Марковичем, що діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія ВОО №337509 від 10.09.1998, визнати дійсним;

- зобов`язати Дніпровську міську раду відновити та встановити зупиночний комплекс об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі відповідно до вимог чинного законодавства за умовами Договору № 0065/160517-348 від 01.12.2018 за адресою: м. Дніпро пл. Соборна, біля буд. 14Г.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на належне виконання умов договору №0065/160517-348 від 01.12.2018, щодо дотримання ним Правил благоустрою території м.Дніпра та вважає, що даний договір є дійсним. Проте, в порушення вимог діючого законодавства відповідач 1 та 2 в супроводі представників КП «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради, шляхом демонтажу знесли зупиночний комплекс об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі за адресою: м.Дніпро, пл.Соборна, біля буд. 14Г, чим завдали позивачу збитків. Окрім того, позивач зазначає, шо на підставі рішень виконавчого комітету Дніпровської міської ради, між позивачем та відповідачем 1 неодноразово укладалися договори на платне користування комунальним окремим індивідуально-визначеним майном, а саме зупиночним комплексом, який перебуває на балансі КП «Дніпротранскомплекс». З боку позивача жодних порушень правил Благоустрою території міста Дніпра не було.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі №904/3008/19 в позові Фізичної особи - підприємця Ицкович Олега Марковича до Дніпровської міської ради та Комунального підприємства "Дніпротранскомплекс" Дніпровської міської ради про визнання договору дійсним та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі, умовами якого передбачено право відповідача в односторонньому порядку відмовитися від договору шляхом повідомлення іншої сторони про таку відмову. Щодо вимоги про зобов`язання Дніпровської міської ради відновити та встановити зупиночний комплекс, місцевий суд дійшов висновку, що позивачем не доведено протиправність дій відповідача.

Фізичною особою - підприємцем Ицкович Олегом Марковичем подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі №904/3008/19, згідно якої останній просить скасувати дане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позові вимоги

В обґрунтування поданої скарги останній посилається на порушення відповідачем 1 норм Цивільного кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в частині дотримання порядку розірвання спірного договору. Скаржник вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що спірний договір розірвано з 18.07.2019, оскільки з повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку №1794-ДТК від 14.06.2019 вбачається, що договір №0065/160517-348 від 01.12.2018 вважається розірваним. Також у повідомленні №1794-ДТК від 14.06.2019 зазначено, що об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі необхідно повернути за актом приймання-передачі до 26.06.2019, тоді як вже 20.06.2019 частина об`єкту благоустрою була демонтована. Окрім того, апелянт вказує на відсутність будь-яких порушень Правил благоустрою території міста, на підставі яких можливо було розірвати договір в односторонньому порядку з урахуванням того, що відповідач 1 не має наміру виконувати договір в подальшому і це вказує, що договір втратив юридичну силу, то для належного виконання необхідно визнати договір дійсним.

До апеляційної скарги позивачем надано попередній розрахунок суми судових витрат у сумі 18 690,50 грн., з яких: витрати по сплаті судового збору у сумі 8 690,50 грн. та 9 000,00 грн. витрати на правничу допомогу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №904/3008/19 визначено колегію у складі головуючого судді Мороза В.Ф., судів Кузнецова В.О., Коваль Л.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Ицкович Олега Марковича на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі №904/3008/19, розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні з викликом сторін на 12.03.2020

Дніпровською міською радою подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого остання заперечує проти апеляційної скарги та вказує, що відповідач 2 не приймав рішення про демонтаж та не здійснював дій по демонтажу спірного об`єкта. Позивачем не надано доказів, що демонтаж об`єкта здійснювався саме міською радою, тому відповідач 2 не порушував інтереси позивача та є неналежним відповідачем у даній справі. З огляду на вказане позовна вимога про зобов`язання Дніпровської міської ради відновити та встановити зупиночний комплекс задоволенню не підлягає. Окрім того, міська рада зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що комунальним підприємством було виявлено ряд порушень договору №0065/160517-348 від 01.12.2018 зі сторони ФОП Ицкович О.М., що стало підставою для розірвання зазначеного договору в односторонньому порядку. Окрім того, міська рада вказує, що задоволення позовної вимоги про визнання угоди у формі повідомлення про розірвання договору №1794-ДТК, яке є невід`ємною частиною договору не призведе до відновлення прав позивача.

КП «Дніпротранскомплекс» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач 1 зазначив, що вирішуючи справу місцевий суд надав об`єктивну оцінку матеріалам справи та встановив, що права та інтереси позивача не є порушеними. Позивач виходить за межі предмету доказування, з`ясовує ті обставини, які не відносяться до змісту вимог, як наслідок може призвести до порушення принципу законності та невиправданого затягування розгляду справи, а тому апеляційна скарга на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 по справі № 904/3008/19 не підлягає задоволенню. Матеріалами справи підтверджено, що позивачем було порушено умови договору, зокрема, п.1.1., п.4.2. Договору та Правил розміщення та обладнання зупинок міського електро- та автомобільного транспорту від 15.05.1995 р. №21, позивач використовував об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі не за його цільовим призначенням, на Посадочних площадках виявлено кіоски та інші об`єкти і споруди, що підтверджується фотодоказами. Порушено умови п.4.4.Договору та Закону України «Про відходи» від 05.03.1998 р. № 187/98-ВР, відсутність укладеного договору про вивіз твердих побутових відходів з профільною організацією згідно з вимогами діючих санітарних норм. Окрім того, були виявлені порушення п.4.4.Договору, пошкодження та псування елементів благоустрою, в тому числі наявні написи, малюнки на стінах споруд, що негативно впливають на архітектуру споруд та порушення п.4.5. Договору та загальних вимог проектування ГБН В.2.3-37641918- 550:20108 Автомобільні дороги «Зупинки маршрутного транспорту» наявні елементи санітарного облаштування, що становлять перешкоди видимості та оглядовості для водіїв, наявні перешкоди прибування пасажирів до посадкового майданчика та інше. Заперечуючи проти вимоги про визнання договору дійсним відповідач 1 посилається на п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009р. яким передбачено, що у зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦКУ. Інші вимоги про визнання договорів дійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Окрім того, відповідач 1 зазначає, що позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує обов`язок відповідачів вчинити дії по відновленню та встановленню зупиночного комплексу, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні 12.03.2020 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 01.12.2018 між Комунальним підприємством "Дніпротранскомплекс" Дніпропетровської міської ради (сторона-1) та Фізичною особою - підприємцем Ицкович Олегом Марковичем (сторона-2) укладений договір №0065/160517-348 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі, відповідно до п.1.1. якого сторона-1 передала позивачу (сторона-2) зупиночний комплекс - частину об`єкту благоустрою вулично-дорожньої мережі за адресою: м. Дніпро, пл.Соборна, біля буд. 14Г, площею 12,0 кв. м., а позивач прийняв зазначений об`єкт в строкове платне користування для утримання в належному стані місць очікування пасажирами громадського транспорту, продажу проїзних квитків, преси, тощо. Використання об`єкту благоустрою вулично-дорожньої мережі не за цільовим призначенням забороняється.

Права і обов`язки сторін за цим договором визначені розділами 4-7 договору.

Відповідно до пункту 6.1 договору Сторона-1 зобов`язана:

передати Стороні-2 в користування об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі згідно з цим договором за актом приймання-передачі;

здійснювати контроль за своєчасним і повним надходженням платежів за користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі.

За умовами пунктів 7.2, 7.3. договору, сторона-1 має право здійснювати контроль за використанням об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі за цільовим призначенням, визначеним умовами цього Договору та контроль за належне обслуговування, збереження, експлуатацію і санітарне утримання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі та прилеглої території.

Відповідно до умов договору сторона-2 (відповідач) має право: розміщувати на об`єкті благоустрою вулично-дорожньої мережі власне майно за згодою Сторони-1 (позивача);

у випадку припинення цього договору залишити собі (вилучити) проведені поліпшення об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі, здійснені за власні кошти, якщо вони можуть бути відокремлені від об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі без завдання йому шкоди (п.5.2., 5.3. договору).

Відповідно до розділу 4 сторона-2 зобов`язана: використовувати об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі відповідно до його цільового призначення та умов цього договору (п. 4.2 договору);

своєчасно і у повному обсязі сплачувати плату за використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі та здійснювати відшкодування витрат щодо утримання і експлуатації об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі за весь час фактичного використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі до дати підписання акта приймання-передачі об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі включно (п. 4.3 договору);

забезпечити належне обслуговування, збереження, експлуатацію і санітарне утримання об`єкту благоустрою вулично-дорожньої мережі та прилеглої території, запобігати його пошкодженню і псуванню. Утримувати об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі у стані, передбаченому санітарними та протипожежними правилами та Закону України "Про благоустрій населених пунктів", нести відповідальність за їх невиконання. Також Сторона-2 зобов`язана укласти договір про вивіз твердих побутових відходів з профільною організацією (п. 4.4 договору);

не встановлювати будь-яку рекламу на об`єкті благоустрою вулично-дорожньої мережі (вивіски, рекламні проспекти, тощо) окрім реклами власного виду підприємницької діяльності (п. 4.12 договору).

Пунктом 9.1 договору встановлено, що дія цього договору починається з 01.12.2018 по 31.12.2019. Після закінчення терміну дії цього договору передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі, Сторона-2, яка належним чином виконувала свої обов`язки за договором, має переважне право перед іншими особами на укладання договору передачі в платне користування на новий термін (п. 9.2 договору).

Додатками до договору є: Акт приймання-передачі в платне користування об`єкту благоустрою вулично-дорожньої мережі (Додаток 1); Схема розміщення об`єкту благоустрою вулично-дорожньої мережі (Додаток 2); Розрахунок витрат за користування об`єктом благоустрою (вулично-дорожньої мережі (Додаток 3) (розділ 12 договору).

Відповідно до акту приймання-передачі об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі від 01.12.2018, відповідач 1 передав, а позивач прийняв об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі, що має місце розташування пл.Соборна, біля буд. 14Г, площею 12,0 кв. м. (а.с. 21, том 1).

31.05.2019 Комунальним підприємством «Дніпротранскомплекс» на адресу позивача було надіслано приписи 806Д та 807Д, згідно яких зазначено, що для усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста Дніпропетровська, останньому необхідно вжити заходи по звільненню об`єктів благоустрою шляхом демонтування самовільно встановлених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, що розташовані за адресою площа Соборна 14Г протягом 3 діб. У разі наявності правовстановлюючих документів необхідно їх надати до Комунального підприємства « Благоустрій міста» Дніпровської міської ради.

Листом від 31.05.2019 Позивач повідомив КП "Благоустрій міста" про те, що 01.12.2018 між КП "Дніпротранскомплекс" та ФОП Ицкович О.М. укладено Договір №0065/160517-348 про передачу в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі. Строк дії договору до 31.12.2019.

В подальшому, відповідно до наказу №24-ДТК «Про створення робочої комісії з інспекції і нагляду» від 11.06.2019 та на виконання Доручення від 27.05.2019 №4/10-768 за підсумками Апаратної наради у Дніпровській міській раді під головуванням міського голови м. Дніпро, комісією було проведено перевірку належного обслуговування, збереження, експлуатації і санітарного утримання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі та прилеглої території та виявлено порушення умов Договору щодо утримання та обслуговування об`єкту благоустрою вулично-дорожньої мережі, а саме:

- порушення умов п.1.1., п.4.2. Договору та Правил розміщення та обладнання зупинок міського електро- та автомобільного транспорту від 15.05.1995 р. №21, позивач використовував об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі не за його цільовим призначенням, на Посадочних площадках виявлено кіоски та інші об`єкти і споруди;

- порушення умов п.4.4. Договору та Закону України «Про відходи» від 05.03.1998 р. № 187/98-ВР, відсутність укладеного договору про вивіз твердих побутових відходів з профільною організацією згідно з вимогами діючих санітарних норм;

- порушення Типові правила розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 р. № 2067 та вимоги Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 р. № 198, наявні рекламні носії на об`єкті благоустрою вулично- дорожньої мережі (вивіски, рекламні проспекти, тощо), наявні різного роду оголошення, окрім реклами власного виду підприємницької діяльності та порушення розміщення споруд побутово- торговельного призначення і рекламоносіїв поблизу зупинок міського транспорту.

- порушення п.4.4. Договору, виявлені пошкодження та псування елементів благоустрою, в тому числі наявні написи, малюнки на стінах споруд, що негативно впливають на архітектуру споруд.

- порушення п.4.5. Договору та загальних вимог проектування ГБН В.2.3-37641918- 550:20108 Автомобільні дороги «Зупинки маршрутного транспорту» наявні елементи санітарного облаштування, що становлять перешкоди видимості та оглядовості для водіїв, наявні перешкоди прибування пасажирів до посадкового майданчика.

- порушення Правил розміщення та обладнання зупинок міського електро- та автомобільного транспорту від 15.05.1995 р. №21, відсутні визначення умов безпеки дорожнього руху на зупинках.

За результатами перевірки, комісією було складено Доповідну про виявлені порушення утримання та обслуговування об`єктів благоустрою вулично-дорожньої мережі.

Листом від 14.06.2019 на адресу міського голови Філатова Б.А., позивач повідомив, що ним виконуються в повному обсязі всі умови діючих договорів та зазначив, що всі споруди, які ним використовуються, були встановлені з дозволу територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради.

14.06.2019 Комунальне підприємство "Дніпротранскомплекс" Дніпровської міської ради направило на адресу Фізичної особи - підприємця Ицковича Олега Марковича повідомлення №1794-ДТК про розірвання договору №0065/160517-348 в односторонньому порядку. Згідно даного повідомлення було зазначено, що у зв`язку з використанням об`єкта благоустрою не за функціональним призначенням позивачу слід повернути об`єкт благоустрою за актом приймання-передачі до 26.06.2019. Повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку №1794-ДТК від 14.06.2019 є невід`ємною частиною Договору передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста.

У відповідь на вказане звернення ФОП Ицкович О.М. було надіслано відповідачу 1 лист від 18.06.2019, яким останній повідомив, що повідомлення, у тому числі №1794-ДТК від 14.06.2019, є неправомірним, що він не згоден з повідомленням щодо розірвання договорів в односторонньому порядку, зокрема і договору №0065/160517-348 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі.

Предметом спору є вимоги про визнання недійсним правочину щодо розірвання договору в односторонньому порядку вчиненого повідомленням (листом) від 14.06.2019 №1794-ДТК, яке є невід`ємного частиною договору № 0065/160517-348 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста не за функціональним призначенням; визнання договору №0065/160517-348 від 01.12.2018 дійсним та зобов`язання Дніпровську міську раду відновити та встановити зупиночний комплекс за адресою: м. Дніпро, пл.Соборна, біля буд. 14Г.

Відповідно до приписів статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Як встановлює частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до норм статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним та настання відповідних наслідків: відповідність змісту правочину вимогам закону, додержання встановленої форми правочину, правоздатність сторін правочину, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків.

В обґрунтування вимоги про визнання повідомлення недійсним, оформленого листом №1794-ДТК від 14.06.2019 про одностороннє розірвання Договору №0065/160517-348 від 01.12.2018 позивач посилається на порушення ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна, ст. 291 ГК України та ст. 651, 652 ЦК України, які встановлюють обмеження в частині одностороннього розірвання договору.

Пунктом10.1. договору встановлено, що дія цього договору припиняється внаслідок: закінчення терміну, на який його було укладено; приватизації об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі Стороною-2; знищення об`єкту благоустрою вулично-дорожньої мережі; ліквідації юридичної особи однієї із Сторін; невиконання Стороною-2 зобов`язань, зазначених у розділах 3 та 4 цього договору; в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

Розділом 4 Договору встановлено обов`язки сторони 2 (позивача), яким передбачено, у тому числі, використовувати об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі відповідно до цільового призначення та умов цього договору.

Пунктом 10.2 договору передбачено, що Договір передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі підлягає розірванню в односторонньому порядку, коли одна із сторін порушує умови Договору і свої зобов`язання.

Відповідно до пункту 10.3 договору Сторона-1 має право достроково розірвати даний договір в односторонньому порядку, письмово попередивши про такий намір Сторону-2 не раніше ніж за 1 (один) календарний місяць.

Отже, колегія зазначає, що сторони, підписавши зазначений договір, за взаємною згодою погодили можливість розірвання договору в односторонньому порядку, у тому числі, у випадку коли одна із сторін порушує умови Договору і свої зобов`язання, а також визначили порядок такого розірвання - обов`язкове письмове підтвердження.

Також колегія вказує, що пунктом 1 частини 1 статті 615 Цивільного кодексу України, встановлено, що у разі порушення іншою особою взятих на себе зобов`язань за договором, друга сторона має право на одностороннє розірвання договору, якщо це встановлено договором або законом.

Господарським судом було встановлено, що лист-повідомлення від 14.06.2019 був отриманий позивачем 18.06.2019, а тому договір №0065/160517-348 від 01.12.2018 вважається таким, що припинив свою дію у зв`язку з його розірванням в односторонньому порядку 18.07.2019.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що укладений між сторонами договір може бути розірвано не лише за згодою сторін чи за рішенням суду, а і шляхом односторонньої відмови від нього, оскільки таке право прямо передбачено пунктом 10.3. даного договору та може бути реалізоване відповідачем незалежно від існування обставин, передбачених пунктами 10.1, 10.2 цього ж Договору.

Об`єкт благоустрою був визначений в договорі №0065/160517-348 від 01.12.2018 на підставі Рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради «Про застосування Порядку передачі об`єктів (елементів) благоустрою м.Дніпра в тимчасове використання не за функціональним призначенням для здійснення господарської діяльності у сфері споживчого ринку та послуг» від 18.12.2018 №1246 та переданий в Порядку передачі об`єктів (елементів) благоустрою м.Дніпра в тимчасове використання не за функціональним призначенням для здійснення господарської діяльності у сфері споживчого ринку та послуг, затвердженим рішенням міської ради від 19.09.2018 №96/35.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковими посилання апелянта на норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна», норми Цивільного кодексу України, що регулюють орендні відносини, та визначення правовідносин позивача та відповідача-1 як орендних, на які ці норми розповсюджуються, оскільки правовідносини сторін врегульовано Законом України "Про благоустрій населених пунктів", Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності.

Окрім того, апеляційний господарський суд відхиляє доводи позивача про те, що мало місце порушення відповідачем приписів статті 291 Господарського кодексу України та статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", якими заборонено одностороння відмова від договору оренди, оскільки спірний договір не є договором оренди державного чи комунального майна, тому положення зазначених законодавчих актів щодо порядку розірвання договорів оренди на спірні правовідносини не поширюються.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для визнання недійсною угоди у формі повідомлення про розірвання договору № 1793-ДТК від 14.06.2019.

Щодо позовної вимоги про визнання договору №0065/160517-348 від 01.12.2018 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі дійсним колегія зазначає наступне.

Обґрунтовуючи позовну вимогу позивач посилається на те, що договір №0065/160517-348 від 01.12.2018 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі є дійсним, однак, 20.06.2019 без будь-яких пояснень та в порушення вимог чинного законодавства представниками Дніпровської міської ради та Комунального підприємства "Муніципальна варта" шляхом демонтажу знесено зупиночний комплекс за адресою: м. Дніпро, пл.Соборна, біля буд. 14Г, чим позивачу завдано збитки в сумі 74 000,00 грн. без урахування благоустрою території та вартості товару і обладнання, які знаходилися в демонтованих зупиночних комплексах.

Положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення право-відношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист ? це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Одночасно слід зазначити, що відповідно до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Такі випадки передбачені статтями 218, 219, 220 221, 224, 226 Цивільного кодексу України.

Відповідно до зазначених норм визнання правочинів дійсними можливо, зокрема, у разі: недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину, недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, вчинення правочину малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, вчинення правочину неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, вчинення правочину без дозволу органу опіки та піклування, вчинення правочину недієздатною фізичною особою.

Обставини, зазначені Фізичною особою - підприємцем Ицковичем Олегом Марковичем у позовній заяві відповідним переліком не передбачені та не можуть слугувати підставами для визнання договору №0065/160517-348 від 01.12.2018 передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі дійсним.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Дніпровської міської ради відновити і встановити демонтований зупиночний комплекс, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №625 від 18.06.2019 року вирішено усунути наслідки порушень Правил благоустрою території міста Дніпра, затверджених рішенням міської ради від 27.11.2013 № 44/43 (зі змінами), шляхом припинення функціонування та демонтажу встановлених тимчасових споруд, холодильного обладнання, незаконних бензинових, дизельних і газових автозаправних станцій, літніх майданчиків, споруд господарського призначення, точок розташування виносної торгівлі, вхідних груп у місцях загального користування згідно з переліком (додаток) (а.с.37).

В переліку тимчасових споруд зазначених в додатку до рішення Дніпровської міської ради №625 від 18.06.2019, у пункті 49 зазначено об`єкт, що є предметом спірного договору - тимчасова споруда (зупиночний комплекс) за адресою: м. Дніпро, пл.Соборна, 14Г.

Також вказаним рішенням передбачені юридичні особи, які мають його виконати та передбачена певна процедура виконання.

Згідно з п. 2 рішення №625 Інспекція з питань благоустрою Дніпровської міської ради спільно з Комунальним підприємством "Управління по ремонту та експлуатації автошляхів" Дніпровської міської ради та Комунальним підприємством "Благоустрій міста" Дніпровської міської ради вирішено попередити власників тимчасових споруд, холодильного обладнання, незаконних бензинових, дизельних і газових автозаправних станцій, літніх майданчиків, споруд господарського призначення, точок розташування виносної торгівлі, вхідних груп про необхідність власними силами та за власні кошти усунути наслідки порушень Правил, звільнити зайняті земельні ділянки та привести їх до первісною стану для подальшого використання за функціональним призначенням.

Пунктами 3 та 4 передбачено дії, які в зв`язку з виконанням вказаного рішення слід вчинити Комунальним підприємствам Дніпровської міської ради та Департаменту громадського порядку і цивільного захисту Дніпровської міської ради.

Колегія суддів зазначає, що рішення від 18.06.2019 № 625 "Про усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста", з якими позивач пов`язує проведення дій по демонтажу спірного об`єкта прийнято виконавчим комітетом Дніпровської міської ради.

Доказів прийняття рішення про демонтаж зупиночного комплексу безпосередньо Дніпровською міською радою матеріали справи не містять.

Позивач посилається на те, що неправомірні дії відповідачів спричинили йому збитки у розмірі 74 000,00 грн. У якості доказів на підтвердження цих доводів позивач надав договір №39/04 купівлі-продажу з доставкою та монтажем від 05.05.2014 та Специфікацію №1 до даного договору на суму 74 000,00 грн.

Проте позивачем не доведено в установленому порядку протиправність дій відповідачів по знесенню (демонтажу) спірного об`єкту. Зі змісту наданих позивачем документів не вбачається обов`язок міської ради, як органу місцевого самоврядування, здійснити дії по відновленню та встановленню зупиночного комплексу.

Враховуючи вищевикладене, встановлені фактичні обставини справи, господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Посилання апелянта на те, що внесення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 Кримінального кодексу України є належним доказом порушення міською радою його прав колегією суддів не прийняті до уваги внаслідок відсутності доказів прийняття по кримінальній справі відповідного судового рішення, яким такі обставини встановлені.

Інші доводи скаржника не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та правничої допомоги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ицковича Олега Марковича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі №904/3008/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі №904/3008/19 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Ицковича Олега Марковича.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.03.2020

Головуючий суддя В.Ф.Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.О.Кузнецов