Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/852/19

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., за участі секретаря судового засідання Андишули Ю.С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "IL"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріал Корпорейшн"

про стягнення заборгованості в сумі 48 000 доларів США,

у судове засідання учасники справи не з`явилися.

Відповідно до частини 14 статті 8, статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного зберігання оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер 7002140МС16067.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

3 грудня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "IL" (далі - ТзОВ "IL", позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріал Корпорейшн" (далі - Товариство, відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 48 000 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було оплачено вартість товару згідно контракту від 26 лютого 2019 року № 03-26/02/19, а відповідачем належним чином зобов`язання по поставці товару не виконано, у зв`язку з чим позивач просить повернути на його користь суму попередньої оплати в розмірі 48 000 доларів США.

Ухвалою суду від 9 грудня 2019 року позовну заяву ТзОВ "IL" від 2 грудня 2019 року залишено без руху, зобов`язано позивача у 10-денний строк з дня отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме, надати докази відправлення відповідачу копії позовної заяви від 2 грудня 2019 року, що подана до суду (опис вкладення у цінний лист та розрахунковий документ).

19 грудня 2019 року від ТзОВ "IL" на адресу суду надійшла заява в порядку ст. 174 ГПК України (а.с. 45-49).

Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року позовну заяву ТзОВ "IL" від 2 грудня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20 січня 2020 року.

Ухвалою суду від 20 січня 2020 року підготовче засідання відкладено на 3 лютого 2020 року.

3 лютого 2020 року від позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява з копією претензії від 20.01.2020 р. (а.с. 62-63).

Ухвалою суду від 3 лютого 2020 року строк підготовчого провадження у даній справі продовжено на 30 днів до 19 березня 2020 року включно та відкладено підготовче засідання на 17 лютого 2020 року.

17 лютого 2020 року від позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява з додатками (а.с. 70-73). Зокрема до заяви додано копію листа від 19.11.2019 р., копію накладної про направлення листа та роздруківку з офіційного сайту Укрпошти про отримання листа відповідачем.

Ухвалою суду від 17 лютого підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 2 березня 2020 року.

У судове засідання 2 березня 2020 року позивач не з`явився, про дату, час і місце даного засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення відповідного поштового відправлення № 201 (а.с. 81). Однак, 02.03.2020 р. від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява від 02.03.2020 р. про розгляд справи без участі останнього (а.с. 85).

Відповідач у судове засідання 2 березня 2020 року також не з`явився, про дату, час і місце даного засідання повідомлявся належним чином.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів ГПК України, ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 20 грудня 2019 року направлялася рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача та була отримана останнім 26.12.2019 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення відповідного поштового відправлення № 347 (а.с. 52). Ухвала суду про відкладення підготовчого засідання від 20 січня 2020 року також направлялася рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача та була отримана останнім, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення відповідного поштового відправлення № 131 (а.с. 60). Ухвала суду про продовження строку підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання від 3 лютого 2020 року також направлялася рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача та була отримана останнім 06.02.2020 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення відповідного поштового відправлення № 767 (а.с. 69). Ухвала суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 17 лютого 2020 року також направлялася рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача. Однак, конверт з ухвалою суду від 17 лютого 2020 року був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою про невручення "інші причини" (а.с. 82-84).

Згідно із п. п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За вказаних обставин, у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

У даному випадку судом враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою суду від 17 лютого 2020 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Крім того, суд звертає увагу, що застосування практику Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

У той же час повторне відкладення розгляду справи може призвести до виходу за межі встановлених чинним ГПК України строків розгляду господарських спорів та порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, суд вважає, що всі необхідні докази для вирішення спору по суті залучено до матеріалів справи. Інших додаткових доказів судом у сторін не витребовувалось, а явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась.

Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, а неявка останнього не перешкоджає розгляду цієї справи та вирішенню спору по суті, то за висновками суду справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Крім того, враховуючи заяву представника позивача від 02.03.2020 р. суд здійснює розгляд справи і без участі останнього.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 вказаної статті).

У судовому засіданні 2 березня 2020 року судом було прийнято рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Індустріал Корпорейшн" (далі - Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "IL" (далі - Покупець) укладено контракт № 03-26-02/19 (далі - Контракт; а.с. 12-17), за умовами якого (п. 1.1.) Постачальник зобов`язується впродовж терміну дії договору виготовити та відвантажити, а Покупець оплатити продукцію - м`ясо яловичини, заморожене в півтушках (далі - Товар).

Товар поставляється партіями впродовж дії договору. На кожну партію Товару оформляється окрема специфікація, яка є невід`ємною частиною договору (п. 3.2. Контракту).

Згідно пункту 3.4. Контракту відвантаження Товару здійснюється на протязі 14 робочих днів з дня погодження специфікації з поставки партії, якщо інші строки поставки не вказані в специфікації, за умови надходження 100% передоплати за Товар.

Валюта Контракту - Долар США (п. 4.1. Контракту).

Валюта платежу по Контракту - Долар США (п. 5.1. Контракту).

Пунктом 5.3. Контракту погоджено, що оплата кожної окремої партії Товару здійснюється наступним чином:

100% попередня оплата:

Покупець виконує зобов`язання по оплаті Товару в момент надходження коштів на розрахунковий рахунок Продавця.

Товар залишає територію Продавця після надходження коштів за Товар в повній сумі на розрахунковий рахунок Продавця.

Відповідно до п. 10.2. Контракту у випадку, якщо сторони дійдуть згоди щодо вирішення наявних розбіжностей шляхом переговорів, то всі спори, розбіжності або вимоги, які виникли по Контракту або у зв`язку з ним, в тому числі, що стосуються його тлумачення, виконання. недійсності, підлягають вирішенню в Господарському суді Рівненської області та місті Баку. Правом, що регулює дійсний Контракт, є матеріальне право України та Азербайджанської Республіки. Місто проведення засідання суду: місто Рівне (Україна) та місто Баку (Азербайджан).

Контракт вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 року, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання (п. 12.1. Контракту).

26 лютого 2019 року було погоджено Специфікацію № 1 до Контракту про поставку м`яса яловичини першої категорії замороженого на кістці в кількості 20 000 кг за ціною 2,40 доларів США загальною вартістю 48 000 доларів США (а.с. 18).

На виконання умов Контракту 27 лютого 2019 року позивач здійснив 100% передоплату за товар в сумі 48 000 доларів США на рахунок відповідача, що підтверджується заявою про перерахунок коштів від 27.02.2019 р. № 036 (а.с. 20-21).

Однак, як зазначає позивач, відповідачем не здійснено поставку обумовленого товару у строки, обумовлені Контрактом, у зв`язку з чим, позивач звернувся з даним позовом до суду.

За приписами ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 365 ГПК України).

Відповідно ст. 3 Закону України "Про міжнародне приватне право", якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" учасники правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Згідно зі ст. 366 ГПК України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

При цьому, за змістом ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Відповідно до п. 10.2. Контракту у випадку, якщо сторони дійдуть згоди щодо вирішення наявних розбіжностей шляхом переговорів, то всі спори, розбіжності або вимоги, які виникли по Контракту або у зв`язку з ним, в тому числі, що стосуються його тлумачення, виконання. недійсності, підлягають вирішенню в Господарському суді Рівненської області та місті Баку. Правом, що регулює дійсний Контракт, є матеріальне право України та Азербайджанської Республіки. Місто проведення засідання суду: місто Рівне (Україна) та місто Баку (Азербайджан).

Отже, сторони у договорі можуть самостійно визначити право, яке застосовується до договору, та суд, який буде розглядати та вирішувати спір між ними.

Виходячи з викладеного переданий на розгляд спір підлягає вирішенню Господарським судом Рівненської області із застосуванням норм права України.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Контракту 27 лютого 2019 року позивач здійснив 100% передоплату за товар в сумі 48 000 доларів США на рахунок відповідача, що підтверджується заявою про перерахунок коштів від 27.02.2019 р. № 036 (а.с. 21).

Згідно пункту 3.4. Контракту відвантаження Товару здійснюється на протязі 14 робочих днів з дня погодження специфікації з поставки партії, якщо інші строки поставки не вказані в специфікації, за умови надходження 100% передоплати за Товар.

Таким чином, судом встановлено, що позивач здійснив передбачену умовами Контракту оплату товару, яка є передумовою для виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відтак, відповідач зобов`язаний був здійснити поставку товару на виконання умов Контракту у строк до 20.03.2019 року включно.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, доказів на підтвердження здійснення відповідачем поставки позивачу обумовленого у Контракті товару, матеріали справи не містять.

Частиною 2 статті 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як зазначає позивач, та підтверджується матеріалами справи, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання із поставки обумовленого товару, що відповідачем не спростовано.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із листом від 19.11.2019 р. із вимогою про повернення грошових кошів, отриманих від ТзОВ "IL" в якості передоплати в сумі 48 000 (а.с. 71; докази надіслання - а.с. 72-73), який залишений відповідачем без відповіді та задоволення.

Також з матеріалів справи вбачається, що в процесі розгляду справи, позивач повторно звернувся до відповідача з претензією від 20 січня 2020 року про повернення суми попередньої оплати за Договором від 26 лютого 2019 року в розмірі 48 000 доларів США (а.с. 63).

Факт перерахування позивачем на рахунок відповідача грошових коштів в розмірі 48 000 доларів США в якості оплати товару за Контрактом належним чином підтверджений матеріалами справи.

Однак, відповідач у встановлений Контрактом строк товар позивачу не поставив.

Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання з перерахування відповідачу попередньої оплати за Контрактом, а відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання з поставки в повному обсязі оплаченого позивачем товару у строк, визначений Контрактом, з огляду на що суд дійшов висновку про те, що у позивача відповідно до частини 2 статті 693 ЦК України виникло право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати непоставленого товару.

З огляду на викладене вище, враховуючи встановлений судом факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Контрактом, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення відповідачем покупцю передоплати у розмірі 48 000 доларів США.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, в повній мірі дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "IL" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріал Корпорейшн" про стягнення коштів у сумі 48 000 доларів США є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Суд бере до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду України, що викладена у постанові № 761/12665/14-ц від 04.07.2018 р. про те, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні.

Враховуючи викладене, встановивши, що зобов`язання між сторонами визначено контрактом в іноземній валюті (долар США), суд в резолютивній частині рішення зазначає про стягнення з відповідача коштів в іноземній валюті (долар США).

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача в повному обсязі в сумі 18 000 грн 00 коп.

Також позивачем заявлено до стягнення витрати на правову допомогу в сумі 15 100 грн 00 коп.

Частиною 1 ст. 123 ГПК України передбачено що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого 27.09.2019 р. Серія РН № 1731 та ордер про надання правової допомоги серія РН-952 № 004 від12.11.2019 р.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1-4 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Заявляючи вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, позивач надав копію договору про надання правової допомоги від 12.11.2019 р. № 4/19, укладеного між позивачем (далі - Клієнт) та Адвокатським Бюро "Альнової Мар`яни "АСТРЕЯ" (далі - Адвокатське бюро), попередній (орієнтовний) розрахунок вартості правової допомоги за договором про правову допомогу № 4/19 від 12.11.2019 р., Акт прийому надання послуг з професійної правової допомоги відповідно до договору № 4/19 від 12.11.2019 р.

Відповідно до п. 1.1. договору про надання правової допомоги від 12.11.2019 р. № 4/19 Клієнт доручає, а Адвокатське Бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським бюро юридичної допомоги і її вартість. (пункт 4.5. договору про надання правової допомоги від 12.11.2019 р. № 4/19).

Згідно п. 4.7. договору про надання правової допомоги від 12.11.2019 р. № 4/19 сторони дійшли згоди, що розмір виплати Клієнтом винагороди, зокрема у випадку ухвалення судового рішення на його користь становить 1% від ціни позову.

Пунктом 7.1. Договору про надання правової допомоги від 12.11.2019 р. № 4/19 сторони визначили, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 20198 року або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором.

З попереднього (орієнтовного) розрахунку вартості правової допомоги за договором про правову допомогу № 4/19 від 12.11.2019 р. вбачається, що сторонами погоджено такі витрати:

1. Усна консультація з правовим аналізом договорів 300 грн 00 коп.

2. Складання позовної заяви 2 800 грн.

3. Винагорода у випадку ухвалення судового рішення на користь Клієнта 1% від ціни позову в розмірі 12 000 грн 00 коп.

З акту прийому надання послуг з професійної правової допомоги відповідно до договору № 4/19 від 12.11.2019 р. вбачається, що Адвокатським бюро були надані, а Клієнтом прийняті послуги (роботу):

1. Усна консультація з правовим аналізом договорів 300 грн 00 коп.

2. Складання позовної заяви 2 800 грн.

Згідно вищезазначеного акту загальна сума наданих послуг становить 3 100 грн 00 коп.

Крім того, як було зазначено судом, сторонами також погоджено винагороду адвоката у випадку ухвалення судового рішення на користь Клієнта 1% від ціни позову в розмірі 12 000 грн 00 коп.

Таким чином, загальна вартість витрат на правову допомогу складає 15 100 грн 00 коп.

ТзОВ "IL" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріал Корпорейшн" про стягнення заборгованості в сумі 48 000 доларів США, яка судом задоволена в повному обсязі.

Відтак, погоджену сторонами винагороду адвоката в розмірі 1% слід вираховувати від 48 000 доларів США.

Відтак, винагорода адвоката в розмірі 1% від ціни позову становить 12 000 грн 00 коп. (48 000 доларів США*25*1%).

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст. 126 ГПК України та у ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно ст. 15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, оцінивши заявлені до стягнення витрати, суд встановив, що встановлена сума гонорару в розмірі 15 100 грн 00 коп. є співмірною із предметом позову, наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом таких послуг.

Також судом взято до уваги, що заявлена сума на правничу допомогу визначена за погодженням сторін договору про надання правової допомоги від 12.11.2019 р. № 4/19, як винагорода адвоката.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За таких обставин, у зв`язку із задоволенням позову на відповідача покладаються судові витрати на правничу допомогу позивача в сумі 15 100 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 178, 202, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріал Корпорейшн" (01021, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 16, оф. 2-11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "IL" (1059, Азербайджан, м. Баку, вул. М. Аділ, буд. 16-а, код 805573) суму попередньої оплати за Договором № 1 від 26 лютого 2019 року в розмірі 48 000 (сорок вісім тисяч) доларів США, 18 000 (вісімнадцять тисяч) грн 00 коп. - витрат по оплаті судового збору та 15 100 (п`ятнадцять тисяч сто) грн 00 коп. - витрат на правничу допомогу.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12 березня 2020 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - представнику позивача ( АДРЕСА_1 );

3 - відповідачу (01021, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 16, оф. 2-11).