ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.02.2020 м. Харків Справа № 905/1787/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Ісаковій А.В.,

розглянувши справу № 905/1787/19

за позовом Державного підприємства «Мирноградвугілля»

до відповідачів 1. Державного підприємства «Держвуглепостач», 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтарськтранс»

про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги,

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідачів 1,2: не з`явились

Суть спору: ДП «Мирноградвугілля» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до ДП «Держвуглепостач», ТОВ «Шахтарськтранс» про визнання договору відступлення права вимоги від 27.06.2019р., укладеного між ДП «Держвуглепостач» та ТОВ «Шахтарськтранс», щодо передачі права вимоги на суму 246 808 599,50 грн., яка виникла на підставі укладених між ДП «Держвуглепостач» та ДП «Мирноградвугілля» договорів постачання вугільної продукції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що договір про відступлення права вимоги від 27.06.2019р. укладено з порушенням вимог ст. ст. 514, 516 ЦК України та умов договорів поставки вугілля в частині порядку передачі прав та обов`язків, та зміни змісту, обсягів та умов, що існували на момент переходу цих прав. Також, про недійсність спірного договору свідчить підписання між позивачем та відповідачем 1 актів звіряння взаємних розрахунків за договорами поставки вугілля після укладення між відповідачами договору відступлення, та, відповідно, знаходження боргу позивача на бухгалтерському обліку відповідача 1 на час підписання цих актів. Крім того, відповідачами 1, 2 порушено порядок повідомлення позивача про відступлення права вимоги, встановлений спірним договором, а саме про таке відступлення повідомлено відповідачем 2, а не відповідачем 1.

У відзиві на позов за вх. № 23812/19 від 25.11.2019р. відповідач 2 просить суд відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що предметом договору відступлення права вимоги від 27.06.2019р. є відступлення права грошових вимог, які виникли у відповідача 1 до позивача внаслідок невиконання позивачем основних договорів перед відповідачем 1 та на підставі відповідних рішень суду, якими такі вимоги були визнані, а не передача відповідачем 1 відповідачу 2 права вимагати від позивача виконання основних договорів шляхом поставки товару. Тобто, у даному випадку, не підлягають застосуванню умови п. 8.6 основних договорів щодо неможливості передачі відповідачем 1 третій особі своїх прав та/або обов`язків за основними договорами без попередньої письмової згоди позивача. Також відповідач 2 посилається на те, що грошові зобов`язання виникли у позивача перед відповідачем 1 внаслідок невиконання позивачем основних договорів та на підставі відповідних рішень суду, якими такі вимоги були визнані, що в свою чергу, відповідає підставам виникнення грошових зобов`язань, встановленим ст. 11 ЦК України і ст. 174 ГК України.

Учасники справи у судове засідання щодо розгляду справи по суті, призначене на 17.02.2020р., не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (копій ухвал суду від 20.01.2020р. про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 17.02.2020р.).

Водночас, відповідач 1 відзив на позов до суду не надав.

З огляду на наведене, а також враховуючи клопотання відповідача 1, викладене у прохальній частині відзиву на позовну заяву за вх. № 23812/19 від 25.11.2019р., та заяву відповідача 2 за вх. № 25610/18 від16.12.2019р. про розгляд справи без участі їх представників, приймаючи до уваги положення ч. 9 ст. 165, ч. 1 ст. 202 ГПК України, суд визнав за можливе вирішити справу за відсутністю учасників справи та за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст.240 ГПК України у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті 17.02.2020р. господарським судом складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено:

10.02.2016р. між ДП «Держвуглепостач» (відповідач 1, покупець) та ДП «Мирноградвугілля» (позивач, постачальник) укладений договір поставки вугілля № 04-16/ЕН, за умовами п. п. 1.1, 1.2 якого постачальник поставляє покупцю вугільну продукцію (вугілля) в асортименті, по реквізитах та за якісними характеристиками, приведеними в цьому договорі, а покупець приймає вугілля, оплачує його вартість на умовах, встановлених цим договором.

У п. 8.6 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 13.12.2016р.) встановлено, що жодна із сторін не може передавати свої права і/або обов`язки за договором третій особі без попередньої письмової згоди іншої сторони.

Рішенням господарського суду Донецької області від 29.05.2018р. у справі № 905/393/18 позовні вимоги ДП «Держвуглепостач» задоволено та стягнуто з ДП «Мирноградвугілля» на користь ДП «Держвуглепостач» грошові кошти у розмірі 89 334 305,33 грн., судовий збір у розмірі 308 350 грн.

06.07.2018р. на виконання рішення видано відповідний наказ.

Вказаним рішенням суду встановлені обставини щодо закінчення строку поставки вугілля та строку дії договору, здійснення позивачем поставки вугілля на меншу суму, ніж здійснено відповідачем 1 попередньої оплати, та, відповідно, наявність обов`язку позивача щодо повернення відповідачу 1 грошових коштів у розмірі 89 334 305,33 грн.

В подальшому, між ДП «Держвуглепостач» (відповідач 1, покупець) та ДП «Мирноградвугілля» (позивач, постачальник) підписано акт звірки розрахунків станом на 31.05.2019р., згідно з яким борг ДП «Мирноградвугілля» (позивач, постачальник) за договором поставки № 04-16/ЕН від 10.02.2016р. складає 71 250 779,11 грн.

08.02.2017р. між ДП «Держвуглепостач» (відповідач 1, покупець) та ДП «Мирноградвугілля» (позивач, постачальник) укладений договір поставки вугілля № 06-17/ЕНЦ, за умовами п. п. 1.1, 1.2 якого постачальник поставляє покупцю вугільну продукцію в асортименті, по реквізитах та за якісними характеристиками, приведеними в цьому договорі, а покупець приймає вугілля, оплачує його вартість на умовах, встановлених цим договором.

У п. 8.6 договору встановлено, що жодна із сторін не може передавати свої права і/або обов`язки за договором третій особі без попередньої письмової згоди іншої сторони.

Рішенням господарського суду Донецької області від 14.06.2018р. у справі № 905/258/18 позовні вимоги ДП «Держвуглепостач» задоволено та стягнуто з ДП «Мирноградвугілля» на користь ДП «Держвуглепостач» суму попередньої оплати у розмірі 80 310 093 грн., судовий збір у розмірі 616 700 грн.

19.07.2018р. на виконання рішення видано відповідний наказ.

Вказаним рішенням суду встановлені обставини щодо закінчення строку поставки вугілля та строку дії договору, здійснення відповідачем 1 попередньої оплати та не здійснення позивачем поставки вугілля, та, відповідно, наявність обов`язку позивача щодо повернення відповідачу 1 грошових коштів у розмірі 80 310 093 грн.

В подальшому, між ДП «Держвуглепостач» (відповідач 1, покупець) та ДП «Мирноградвугілля» (позивач, постачальник) підписано акт звірки розрахунків станом на 31.05.2019р., згідно з яким борг ДП «Мирноградвугілля» (позивач, постачальник) за договором поставки № 06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. перед ДП «Держвуглепостач» складає 80 926 793 грн.

24.01.2018р. між ДП «Держвуглепостач» (відповідач 1, покупець) та ДП «Мирноградвугілля» (позивач, постачальник) укладений договір поставки вугілля № 01-18/ЕНЦ, за умовами п. п. 1.1, 1.2 якого постачальник поставляє покупцю вугільну продукцію в асортименті, по реквізитах та за якісними характеристиками, приведеними в цьому договорі, а покупець приймає вугілля, оплачує його вартість на умовах, встановлених цим договором.

У п. 6.3 договору передбачено, що покупець має право здійснити попередню оплату до моменту підписання відповідних актів приймання - передачі вугілля в розмірі 90% вартості вугілля, яке надійшло на залізничну станцію призначення, що підтверджується календарним штемпелем прибуття вантажу на станцію призначення в паперовій залізничній накладній чи відображенням дати прибуття вантажу в електронній накладній.

У п. п. 2.1, 9.1 договору встановлено, що строк (термін) поставки вугілля: по 31.12.2018р. включно. Цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2018р.

У п. 8.6 договору встановлено, що жодна із сторін не може передавати свої права і/або обов`язки за договором третій особі без попередньої письмової згоди іншої сторони.

В подальшому, між ДП «Держвуглепостач» (відповідач 1, покупець) та ДП «Мирноградвугілля» (позивач, постачальник) підписано акт звірки розрахунків станом на 31.05.2019р., згідно з яким борг ДП «Мирноградвугілля» (позивач, постачальник) за договором поставки № 01-18/ЕНЦ від 24.01.2018р. перед ДП «Держвуглепостач» (відповідач 1, покупець) складає 130 514 311,75 грн.

Вказаний борг позивача виник внаслідок невиконання останнім зобов`язання з поставки вугілля на суму здійсненої відповідачем 1 попередньої оплати.

27.06.2019р. між ДП «Держвуглепостач» (первісний кредитор, відповідач 1) та ТОВ «Шахтарськтранс» (новий кредитор, відповідач 2) укладений договір про відступлення права вимоги, згідно з п. 1.1 якого первісний кредитор передає новому кредитору належне йому право вимоги до ДП «Мирноградвугілля» (боржник, позивач) на суму 246 808 599,50 грн., яка виникла за укладеними між боржником та первісним кредитором договорами поставки №№:

-04-16/ЕН від 10.02.2016р. - на суму 35 367 494,75 грн.;

-06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. - на суму 80 926 793 грн.;

-01-18/ЕНЦ від 24.01.2018р. - на суму 130 514 311,75 грн.

За цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошових коштів в розмірі, визначеному в п. 2.1 договору (п. 1.2 договору).

За цим договором новий кредитор зобов`язується сплатити первісному кредитору грошові кошти в розмірі, визначеному в п. 2.2 цього договору (п. 1.3 договору).

Сума грошової вимоги, право вимоги якої відступається за цим договором, складає 246 808 599,50 грн. За вчинене за даним договором відступлення права вимоги новий кредитор протягом п`яти днів з дня укладення цього договору, сплачує первісному кредитору 246 808 599,50 грн. шляхом перерахування даної суми на розрахунковий рахунок первісного кредитора, вказаний у цьому договорі. Сторони погодили, що виконання зазначеного зобов`язання можливе в іншій спосіб, не заборонений чинним законодавством. Сторони погодили, що зазначене зобов`язання може бути припиненим зарахуванням зустрічних однорідних вимог (п. п. 2.1, 2.2 договору).

Новий кредитор набуває за цим договором право грошової вимоги до боржника у розмірі, передбаченому в п. 2.1 цього договору, та наділяється усіма правами первісного кредитора до боржника щодо грошової вимоги за основним договорами №№1,2 та 3 у розмірі вказаному у п. 2.1 даного договору, а первісний кредитор втрачає право грошової вимоги за основними договорами №№ 1,2 та 3 на вказану суму, з моменту набрання чинності цього договору (п. 3.1 договору).

Первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору документи, що підтверджують право грошової вимоги до боржника, та доводить інформацію, що є важливою для реалізації цього права, протягом трьох робочих днів з дня набрання чинності цього договору. Первісний кредитор не пізніше п`яти календарних днів з дати підписання цього договору зобов`язаний повідомити боржника про відступлення права вимоги за цим договором новому кредитору (п. п. 4.1, 4.2 договору).

Цей договір набуває чинності з моменту (дати) його підписання всіма сторонами і скріплення їх печатками та діє до повного його виконання (п.6.6 договору).

27.06.2019р. ДП «Держвуглепостач» (первісний кредитор, відповідач 1) та ТОВ «Шахтарськтранс» (новий кредитор, відповідач 2) підписано акт приймання - передачі документів, згідно з яким первісний кредитор передав новому кредитору документи, що підтверджують право грошової вимоги первісного кредитора до ДП «Мирноградвугілля» (боржник, позивач) у сумі 246 808 599,50 грн., переданого до нового кредитора за договором про відступлення права грошової вимоги від 27.06.2019р., а саме: копії актів звіряння за договорами поставки вугілля № 04-16/ЕН від 10.02.2016р.; № 06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р.; № 01-18/ЕНЦ від 24.01.2018р.; рішення господарського суду Донецької області від 14.06.2018р. у справі № 905/258/18; наказу господарського суду Донецької області від 19.07.2018р. у справі № 905/258/18; рішення господарського суду Донецької області від 29.05.2018р. у справі № 905/393/18; наказу господарського суду Донецької області від 06.07.2018р. у справі № 905/393/18.

03.07.2019р. позивач одержав лист відповідача 2, згідно з яким останнім повідомлено про укладення 27.06.2019р. між відповідачем 1 та відповідачем 2 договору про відступлення право вимоги за такими договорами: №04-16/ЕН від 10.02.2016р. на суму 35 367 494,75 грн.; № 06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. на суму 80 926 793 грн.; № 01-18/ЕНЦ від 24.01.2018р. на суму 130 514 311,75 грн., про набуття відповідачем 2 статусу нового кредитора за цими договорами та отримання ним право вимоги до позивача у загальному розмірі 246 808 599,50 грн., а також про необхідність здійснення всіх обов`язків за цими договорами за реквізитами відповідача 1.

В свою чергу, позивач, посилаючись на недійсність договору про відступлення право вимоги від 27.06.2019р., звернувся до суду з відповідним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних мотивів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно зі ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу положень ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до норм ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вище встановлено судом, правовідносини щодо постачання вугільної продукції (вугілля) виникли між позивачем та відповідачем 1 на підставі договорів поставки вугілля № 04-16/ЕН від 10.02.2016р., № 06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р., № 01-18/ЕНЦ від 24.01.2018р., згідно з якими позивач зобов`язався поставляти відповідачу 1 вугілля в порядку та строки, встановлені договорами, а відповідач 1 - приймати та оплачувати таке вугілля на умовах, встановлених договорами. При цьому, у п. 8.6 цих договорів встановлено заборону щодо передачі сторонами своїх прав і/або обов`язків за договорами третій особі без попередньої письмової згоди іншої сторони.

Тобто, безпосереднім зобов`язанням позивача за цими договорами є поставка вугілля та саме передача третій особі права вимоги щодо виконання такого зобов`язання заборонена без попередньої письмової згоди позивача згідно умов п. 8.6 договорів поставки вугілля.

Одночасно, обставини справи свідчать, що внаслідок невиконання зобов`язань щодо поставки вугілля у позивача перед відповідачем 1 утворилась заборгованість у розмірі 246 808 599,50 грн., що підтверджується рішеннями судів у справах № 905/393/18, № 905/258/18, які набрали законної сили, актами звіряння розрахунків станом на 31.05.2019р., складання яких передбачено умовами п. 6.4 договорів, та самим позивачем у позові.

В силу норм п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ст. 517 ЦК України встановлено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до норм ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519 ЦК України).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредитору та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, заміна кредитора у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. При відступленні права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов`язання боржника, яке існує на момент такої передачі, і більше взаємовідносин не має ані з боржником, ані з новим кредитором щодо перерахування коштів первісному кредитору, тож по суті відбувається купівля-продаж права вимоги боргових зобов`язань. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів.

Як вище встановлено судом, на підставі договору про відступлення права вимоги від 27.06.2019р., відповідач 1 передав відповідачу 2 належне йому право вимоги до позивача на суму 246 808 599,50 грн., яка виникла за укладеними між позивачем та відповідачем 1 договорами поставки №№: 04-16/ЕН від 10.02.2016р. - на суму 35 367 494,75 грн.; 06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р. - на суму 80 926 793 грн.; 01-18/ЕНЦ від 24.01.2018р. - на суму 130 514 311,75 грн.

Також судом встановлено, що в той же день згідно відповідного акту відповідач 1 передав відповідачу 2 документи, які засвідчують права, що передаються, копії актів звіряння за договорами поставки вугілля № 04-16/ЕН від 10.02.2016р., № 06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р., № 01-18/ЕНЦ від 24.01.2018р., рішень та наказів судів у справах № 905/258/18 та № 905/393/18, в порядку 4.1 договору, ст. 517 ЦК України.

З наведеного вбачається, що предметом договору про відступлення права вимоги є відступлення права грошових вимог, які виникли у відповідача 1 до позивача внаслідок невиконання позивачем договорів № 04-16/ЕН від 10.02.2016р., № 06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р., № 01-18/ЕНЦ від 24.01.2018р. перед відповідачем 1 та на підставі рішень судів у справах № 905/258/18 та № 905/393/18, якими такі вимоги були визнані.

Тобто, згідно договору про відступлення права вимоги відповідачем 1 не передавалися відповідачу 2 права та обов`язки, реалізація та/або виконання яких є безпосереднім предметом договорів № 04-16/ЕН від 10.02.2016р., № 06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р., № 01-18/ЕНЦ від 24.01.2018р., зокрема, право вимоги відповідача 1 щодо виконання позивачем зобов`язання шляхом поставки вугілля, що є неможливим без попередньої письмової згоди позивача за умовами п. 8.6 цих договорів.

При цьому, зобов`язання позивача перед відповідачем 1 щодо сплати коштів у розмірі 246 808 599,50 грн. виникли в силу приписів ст. 693 ЦК України (із врахуванням закінчення строку дії за договорами № 04-16/ЕН від 10.02.2016р., № 06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р., № 01-18/ЕНЦ від 24.01.2018р. та строку поставки вугілля за ними) та на підставі рішень судів у справах № 905/258/18, № 905/393/18, що, в свою чергу, відповідає підставам виникнення грошових зобов`язань, які як і будь-які інші цивільно - правові або господарські зобов`язання можуть виникати з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України.

Більш того, наявність цієї заборгованості позивача підтверджується актами звіряння за договорами поставки вугілля № 04-16/ЕН від 10.02.2016р., № 06-17/ЕНЦ від 08.02.2017р., № 01-18/ЕНЦ від 24.01.2018р. станом на 31.05.2019р.

В той же час, відповідно до положень ст. 519 ЦК України саме відповідач 1 несе відповідальність перед відповідачем 2 за недійсність переданої вимоги. Матеріали справи не містять доказів, що свідчать про те що, позивачем сплачено кошти на користь відповідача 1, а також про те, що строк щодо їх сплати не настав.

Посилання позивача на те, що про відступлення права вимоги його повідомлено відповідачем 1, а не відповідачем 2, як то передбачено п. 4.2 договору про відступлення права вимоги від 27.06.2019р., не прийняті судом до уваги, оскільки такі обставини жодним чином не впливають на дійсність вказаного правочину, визначальним, в даному випадку, є сам факт здійснення такого повідомлення.

Посилання позивача на те, що після укладення договору про відступлення права вимоги від 27.06.2019р., позивачем та відповідачем 1 підписані акти звірки розрахунків, згідно з якими заборгованість позивача обліковується в бухгалтерському обліку відповідача 1, не прийняті судом до уваги, оскільки такі обставини також не свідчать про недійсність договору про відступлення права вимоги від 27.06.2019р. та не впливають на результат вирішення даного спору. Крім того, за висновками суду, вказані акти не зумовлюють обов`язку позивача сплачувати заборгованість на користь відповідача 1, з огляду на договір про відступлення права вимоги від 27.06.2019р., внаслідок укладення якого взаємовідносини між позивачем та відповідачем 1 перестали існувати.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

З огляду на наведене, а також те, що при укладенні між відповідачами 1, 2 договору про відступлення права вимоги від 27.06.2019р. не допущено порушень чинного законодавства, зокрема, ст. ст. 514, 516 ЦК України, прав та інтересів позивача, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість та неправомірність позовних вимог, а отже і про відмову у їх задоволенні.

Клопотання позивача від 15.02.2020р. за вх. № 3286/20 про залучення у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПАТ «Укргазбанк», не розглядається господарським судом, оскільки відповідно до ст. ст. 50, 177, 182 ГПК України питання щодо залучення третьої особи вирішується виключно на стадії підготовчого провадження, при цьому, можливість повернення від стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження, про що також посилається позивач, положення чинного процесуального законодавства не передбачають. Одночасно, таке питання не може бути вирішене і на даний час в порядку ст. 207 ГПК України, з огляду на обмеженість строку розгляду даної справи по суті, який закінчується 19.02.2020р.

На підставі ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити Державному підприємству «Мирноградвугілля» у задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 27.02.2020р.

Суддя Л.В. Ніколаєва