УХВАЛА

13 березня 2020 року

м. Київ

Справа № 923/719/17

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Банаська О. О.

розглянув заяву ОСОБА_1

про відвід судді Білоуса В.В. від розгляду справи

за касаційною скаргою Ліквідатора Приватного підприємства "Студія Тир Фільм" арбітражного керуючого Бєлоусова І. В.

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

від 12.12.2019

за заявою ліквідатора про покладання субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його засновників та керівника

у справі № 923/719/17

за заявою Державного агентства України з питань кіно

до Приватного підприємства "Студія Тир Фільм"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного суду від 04.02.2020 відкрито касаційне провадження у справі у справі № 923/719/17 за касаційною скаргою ліквідатора Приватного підприємства "Студія Тир Фільм" арбітражного керуючого Бєлоусова І. В. на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 та призначено розгляд касаційної скарги на 25.02.2020.

20.02.2020 ОСОБА_1 подано заяву про відвід судді Білоуса В.В. від розгляду справи № 923/719/17.

Вказану заяву мотивовано тим, що у заявника виникають сумніви в неупередженості судді у зв`язку із постановленням суддею Білоусом В. В. у складі судових колегій ухвал від 05.12.2019 у справі № Б11/071-07/14/18/2/3 та від 04.02.2020 у справі № 923/719/17 в яких, на думку заявника, міститься різне застосування норм Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Верховного Суду від 20.02.2020 у задоволенні заяви про відвід судді Білоуса В. В. було відмовлено.

За результатами судового засідання, яке відбулось 25.02.2020 ухвалено розгляд справи відкласти до 17.03.2020.

10.03.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Білоуса В. В. від розгляду справи № 923/719/17.

Заява мотивована тим, що заява про відвід судді Білоуса В. В., яка за твердженням заявника, подана 20.02.2020 - за три робочі дні до засідання - всупереч приписам частини третьої статті 39 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) була розглянута судом, що розглядає справу.

Також у заяві про відвід судді Білоуса В. В. від 10.03.2020 вказується на те, що в заяві про відвід від 20.02.2020 зазначалося не про незгоду з судовим рішенням, як у подальшому було відображено в ухвалі від 20.02.2020, а про різне застосування суддею Білоусом В. В. норм Кодексу України з процедур банкрутства.

Окрім того заявник посилається на те, що в ухвалі Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 923/719/17 відсутні мотиви з яких суд дійшов висновків і закону, яким керувався суд постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні відводу та на зазначення судом в ухвалі від 25.02.2020 про солідарне стягнення в той час як предметом розгляду є заява про покладення субсидіарної відповідальності.

Вказані обставини викликають у заявника сумнів в неупередженості судді Білоуса В. В. при розгляді даної справи.

У якості нормативної підстави для відводу заявник визначив пункт 5 частини першої статті 35 ГПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 10.03.2020 заяву ОСОБА_1 про відвід судді Білоусу В. В. від розгляду справи № 923/719/17 визнано необґрунтованим, справу передано для вирішення питання про відвід в порядку встановленому частиною третьою статті 39 ГПК України.

11.03.2020 автоматизованою системою документообігу суду для розгляду заяви про відвід визначено суддю Банаська О. О.

За приписами частин сьомої, восьмої статті 39 ГПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Білоуса В. В. від розгляду справи № 923/719/17 суд дійшов таких висновків.

Статтями 38, 42 ГПК України закріплені права та обов`язки учасників справи, серед яких, право подавати заяви, зокрема і про відвід судді.

Статтею 35 ГПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді. Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо, зокрема, є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частини першої, другої статті 48 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Частиною четвертою статті 11 ГПК України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49 рішення у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006).

Європейський суд з прав людини зазначив, що "безсторонність", в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Булут проти Австрії" від 22.02.1996, у справі "Томан проти Швейцарії" від 10.06.1996). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

При цьому, особиста безсторонність суду, як суб`єктивний критерій, презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006).

У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. При оцінці об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункти 29, 31 рішення Європейського суду з прав людини "Газета "Україна-центр" проти України" від 15.07.2010).

Господарський процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Суд зазначає, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки існує презумпція неупередженості судді. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У контексті поданої заяви суд звертає увагу на приписи частини четвертої статті 35 ГПК України, якою імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відтак сама по собі незгода учасника справи із процесуальними рішеннями суддів у справі № 923/719/17 щодо постановлення ухвали від 20.02.2020 про відмову у задоволенні заяви про відвід та ухвали від 25.02.2020 про відкладення розгляду справи, не свідчить про упередженість судді Білоуса В. В. та не є підставою для відводу останнього відповідно до наведених норм ГПК України.

Твердження заявника про розгляд заяви про відвід від 20.02.2020 судом, що розглядає справу всупереч приписам частини третьої статті 39 ГПК України є хибним, оскільки від дати надходження заяви про відвід до суду (20.02.2020) до дати наступного судового засідання (25.02.2020) із врахуванням вихідних днів (22.02.2020 та 23.02.2020) та приписів частини першої статті 116 ГПК України було менше ніж три робочі дні.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід судді Білоуса В. В. від розгляду справи № 923/719/17 суд дійшов висновку, що доводи заявника є такими, що не узгоджуються із наведеними вище нормами законодавства, не містять об`єктивно обґрунтованих посилань на дійсні обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді та могли б бути підставою для відводу у розумінні статей 35, 36 ГПК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Білоуса В. В. від розгляду справи № 923/719/17, слід відмовити.

Керуючись статтями 35, 39, 234, 235, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 б/н від 10.03.2020 про відвід судді Білоуса В. В. від розгляду справи № 923/719/17.

Ухвала набирає сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду О. О. Банасько