ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. Справа№ 910/10039/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Євсікова О.О.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Орел С.С.

від відповідача: Закарлюка Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду міста Києва від 19.11.2019

у справі № 910/10039/19 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр"

про стягнення 21 283,87 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

В липні 2019 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" про стягнення 21 283,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в порушення укладеного між сторонами договору постачання природного газу від 21.12.2015 № 1027/16-ТЕ-41, відповідач несвоєчасно здійснював оплату за поставлений йому газ.

Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем становить 0,02 грн., у зв`язку з чим, позивач просив стягнути основного боргу в сумі 0,02 грн., пеню в сумі 19 779,34 грн., три проценти річних в розмірі 1 491,15 грн., інфляційні втрати в розмірі 13,36 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду м. Києва від 19.11.2019 у справі № 910/10039/19 позов задоволено частково. З Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" стягнуто основний борг в розмірі 0 (нуль) грн. 02 коп., пеню в розмірі 131 (сто тридцять одна) грн. 46 коп., 3% річних в сумі 11 (одинадцять) грн. 44 коп. , індекс інфляції в розмірі 631 (шістсот тридцять одна) грн. 20 коп. та судовий збір в розмірі 69 (шістдесят дев`ять) грн. 92 коп. В іншій частині в позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що до спірних правовідносин, підлягають застосуванню імперативні приписи ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», якою передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, з огляду на що, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості за зобов`язаннями сплаченими до 30.11.2016 року та відповідно, про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 19.11.2019, Акціонерне товариство «НАК «Нафтогаз України" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду в частині відмову у стягненні пені в розмірі 19647, 88 грн. та 3% річних у розмірі 11347, 41 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема, скаржник посилається на те, що виходячи з аналізу положень ст.. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», учасниками процедури врегулювання заборгованості( яка включає в себе і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру, при тому, що доказів включення відповідача до реєстру матеріали справи не містять, так само, як і доказів того, що останній здійснює ліцензовану діяльність з виробництва та постачання теплової енергії, а відтак, застосування до спірних правовідносин положень наведеного вище Закону є, на думку позивача, неправомірним.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги посилаючись на правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, відсутність доказів несвоєчасної оплати відповідачем вартості отриманого товару та правильність здійсненого судом перерахунку нарахованих інфляційних втрат, 3 % річних та пені.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2019 справу №910/10039/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., судді: Гаврилюк О.М., Ткаченко Б.О. апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі №910/10039/19 залишено без руху. Роз`яснено акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 2 881 грн. 50 коп.

14.01.2020 суддя Майданевич А.Г. заявив самовідвід від розгляду справи №910/10039/19. Заява судді про самовідвід заявлена з метою недопущення сумнівів у його неупередженості, що можуть виникнути у зв`язку з тим, що близькі родичі судді працюють в акціонерному товаристві «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 заяву судді Майданевича А.Г. про самовідвід у справі № 910/10039/19 задоволено. Матеріали справи передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2020 справу передано на розгляд колегії суддів у складі : головуючий суддя Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у тому ж складі суду прийнято до провадження.

23.01.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду від акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла заява про усунення недоліків (згідно з описом вкладення до цінного листа надіслана на адресу Північного апеляційного господарського суду 22.01.2020) відповідно до вищезазначеної ухвали суду, до якої додано платіжне доручення № 00341 від 20.01.2020 про сплату судового збору в сумі 2 811,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 у складі колегії суддів: головуючий суддя Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В. відкрито апеляційне провадження у справі 910/10039/19 на рішення господарського суду міста Києва від 19.11.2019, розгляд апеляційної скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" призначено на 18 лютого 2020 року о 11 год. 00 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 розгляд справи №910/10039/19 відкладено на 11.03.2020.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2020, у зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В. на лікарняному, справу №910/10039/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Ходаківської І.П., суддів: Євсікова О.О., Демидової А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 в зазначеному складі колегії суддів апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі № 910/10039/19 прийнято до свого провадження.

03.03.2020 відповідачем подано клопотання про долучення доказів.

Відповідно до ч.ч. 3, 8 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою від 28.01.2020 про відкриття провадження у справі відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом десяти календарних днів з дня вручення даної ухвали, копію якої відповідач одержав 03.02.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке залучено до матеріалів справи.

Оскільки станом на 03.03.2020 строк для подання відзиву на апеляційну скаргу закінчився, у відповідача відсутнє право на подання додаткових доказів. Відповідач не обґрунтував неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього, тому суд відхиляє клопотання про долучення доказів.

В судовому засіданні 11.03.2020 представник скаржника підтримав апеляційну скаргу і просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні пені та 3 % річних та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні 11.03.2020 представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просив суд залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов укладено договору постачання природного газу від 21.12.2015 №1027/16-ТЕ-41, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", останнє взяло на себе зобов`язання поставити споживачу у 2016 році природний газ (надалі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору.

Згідно з п.1.2 договору газ, що постачається за цим договором використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

На виконання умов договору позивачем передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 2 225 880,01 грн., що підтверджується актами-приймання передачі природного газу, а саме:

- від 31.01.2016 року на суму 604 831,06 грн.,

- від 29.02.2016 року на суму 444 951,19 грн.,

- від 31.03.2016 року на суму 406 585,75 грн.,

- від 30.04.2016 року на суму 102 270,86 грн.,

- від 31.05.2016 року на суму 236 059,57 грн.,

- від 31.07.2016 року на суму 167 302,51 грн.,

- від 31.08.2016 року на суму 122 261,12 грн.,

- від 30.09.2016 року на суму 141 617,95 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Додатковою угодою від 31.03.2016 № 3 внесено зміни до договору №1027/16-ТЕ-41, а саме абз. другий пункту 6.1 договору викладено в наступній редакції: остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Зазначена додаткова угода набирає чинності з дати її підписання і діє з 01 квітня 2016 року.

При розрахунках за поставлений відповідачу природний газ мало місце прострочення, зокрема:

- по акту від 31.01.2016 року на суму 604 831,06 грн. здійснено оплати: 26.02.2016 року на суму 250 000,00 грн., 29.02.2016 року на суму 100 000,00 грн., 104 831,06 грн. та 150 000,00 грн.;

- по акту від 29.02.2016 року на суму 444 951,19 грн. здійснено оплати: 31.03.2016 року на суму 131 331,19 грн., 37 400,00 грн., 50 600,00 грн., 225 000,00 грн.;

- по акту від 31.03.2016 року на суму 406 585,75 грн. здійснено оплату: 28.04.2016 року на суму 406 585,75 грн.;

- по акту від 30.04.2016 року на суму 102 270,86 грн. здійснено оплату: 31.05.2016 року на суму 102 270,86 грн.;

- по акту від 31.05.2016 року на суму 236 059,57 грн. здійснено оплату: 30.06.2016 року на суму 236 059,57 грн.;

- по акту від 31.07.2016 року на суму 167 302,51 грн. здійснено оплати: 31.08.2016 року на суму 2 300,00 грн., 3 800,00 грн., 5 302,51 грн., 6 200,00 грн., 20 000,00 грн., 07.09.2016 року на суму 47 302,00 грн., 08.09.2016 року на суму 50 000,51 грн., 12.09.2016 року на суму 48 000,00 грн.,

- по акту від 31.08.2016 року на суму 122 261,12 грн. здійснено оплату: 28.09.2016 року на суму 122 261,11 грн.;

- по акту від 30.09.2016 року на суму 141 617,95 грн. здійснено оплати 30.09.2016 року на суму 6 500,00 грн., 32 500,00 грн. та 31.10.2016 року на суму 9 015,43 грн., 78 000,00 грн.

Також, в матеріалах справи наявний лист відповідача від 21.12.2016 №2603 адресований позивачу, в якому зазначено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" просить переплату за договором №2155/15-ТЕ-41 в сумі 620,00 грн. зарахувати на заборгованість по договору №1027/16-ТЕ-41.

Місцевий господарський суд, дослідивши розрахунки відповідача за наведеними вища актами, встановив:

- по акту від 31.01.2016 року на суму 604 831,06 грн. відповідачем здійснено оплату в розмірі 604 831,06 грн.;

- по акту від 29.02.2016 року на суму 444 951,19 грн. здійснено оплату в розмірі 444 331,19 грн., тобто борг становить 620,00 грн.;

- по акту від 31.03.2016 року на суму 406 585,75 грн. здійснено оплату в розмірі 406 585,75 грн.;

- по акту від 30.04.2016 року на суму 102 270,86 грн. здійснено оплату в розмірі 102 270,86 грн.;

- по акту від 31.05.2016 року на суму 236 059,57 грн. здійснено оплату в розмірі 236 059,57 грн.;

- по акту від 31.07.2016 року на суму 167 302,51 грн. здійснено оплату на загальну суму 182 905,02 грн., тобто переплата по акту становить 15 602,51 грн.,

- по акту від 31.08.2016 року на суму 122 261,12 грн. здійснено оплату в розмірі 122 261,11 грн., тобто борг становить 0,01 грн.

- по акту від 30.09.2016 року на суму 141 617,95 грн. здійснено оплату на загальну суму 126 015,43 грн., тобто борг становить 15 602,52 грн.

На підставі листа відповідача від 21.12.2016 №2603 позивач переніс аванс за договором №2155/15-ТЕ-41 в сумі 620,00 грн. в оплату заборгованості по договору №1027/16-ТЕ-41.

Таким чином, основний борг відповідача перед позивачем становить 15 602,51 грн. (переплата по акту від 31.07.2016 року) - 15 602,52 грн. (борг по акту від 30.09.2016 року) = 0,01 грн. + 0,01 грн. (борг по акту від 31.08.2016 року).

Пунктом 10.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалість у 5 (п`ять) років.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами частини першої статті 230 ГК України, пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Питання пов`язані з урегулюванням відносин щодо сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, у тому числі і питання пов`язані з організацією взаєморозрахунків, погашення заборгованості, у тому числі, за природний газ, урегульовані у Законі України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який набрав чинності 30.11.2016 року.

Відповідно до приписів цього Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ч. 1 статті 5 названого вище Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року. На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до вказаного Закону,

Частиною 3 ст. 7 наведеного вище Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Господарський суд апеляційної інстанції вважає, що місцевим господарським судом в даному випадку правомірно взято до уваги правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16, згідно з якою частина 3 ст. 7 Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії, оскільки застосування приписів ч. 3 ст. 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом, зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої ст.ст. 1, 2, 3 Закону, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Також, в постанові Касаційного Господарського суду Верховного Суду від 30.07.2019 року у справі №905/306/18 зроблено висновок, що включення підприємства відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, для звільнення від нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат, процентів річних, не є обов`язковим.

В частині посилання скаржника на те, що зазначена норма не може застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки за приписами частини першої статті 5 названого вище Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води, а предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за більш пізній період, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Припис ч. 3 ст. 7 Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не ставиться в залежність від норми ст. 5 цього Закону, до того ж, у даній справі не йдеться про реструктуризацію заборгованості відповідача, а відтак, названа ст.5 Закону в даному випадку не підлягає застосуванню.

Крім зазначеного, суд апеляційної інстанції зважає на те, що газ, який позивачем поставлений відповідачу протягом спірного періоду, використовувався виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води (п.1.2 договору), а Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» має ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, тобто є теплопостачальною організацією (зазначена інформація є у вільному доступі), а тому обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду, що до спірних правовідносин, підлягають застосуванню імперативні приписи ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно відсутні правові підстави для нарахування відповідачу пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості за зобов`язаннями сплаченими до 30.11.2016, отже, вмотивованою є відмова в позові в цій частині.

З огляду на зазначене вище, господарський суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на заборгованість в сумі 620,00 грн., яка існувала в період з 15.03.2016 по 30.08.2016 , в розмірі 620,02 грн. за період з 26.10.2016 по 20.12.2016 та в розмірі 0,02 грн. за період з 21.10.2016 року по 16.07.2018 року, а відтак, рішення господарського суду міста Києва прийнято обґрунтовано і підстави для його скасування відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за підсумками розгляду апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати за її подання покладаються судом на скаржника відповідно до вимог зазначеної статті.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі №910/10039/19 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі № 910/10039/19.

4. Матеріали справи № 910/10039/19 повернути до господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 16.03.2020.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді О.О. Євсіков

А.М. Демидова