ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/179/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Гнєзділова Віктора Івановича, м.Харків
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця", м.Харків
про стягнення 74298,00 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

23.01.2020 року Фізична особа - підприємець Гнєзділов Віктор Іванович звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" про стягнення 74298,00 грн. неправомірно отриманої плати за маневрову роботу локомотивом залізниці.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.01.2020 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/179/20 в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін, призначивши судове засідання з розгляду справи по суті на 11.03.2020 року о 12:00.

02.03.2020 року відповідач надав до суду відзив (вх.№5476, т.2 а.с.8-11), в якому просив відмовити в задоволенні позову.

10.03.2020 року позивач надав до суду клопотання (вх.№6199) про розгляд справи без його участі.

Судом прийнято до розгляду надані сторонами документи та долучено до матеріалів справи.

Клопотання позивача про розгляд справи без його участі судом задоволено.

У судове засідання 11.03.2020 року сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

12.02.2018 року між Фізичною особою - підприємцем Гнєзділовим Віктором Івановичем (позивач) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі начальника служби комерційної роботи та маркетингу регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Тройникова Дмитра Сергійовича (далі - АТ «Укрзалізниця» або відповідач) було укладено Договір про надання послуг №08796/ПЗ-2018 (далі - Договір), предметом якого є організація перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги.

Протягом липня-жовтня 2019 року на станцію Нові Санжари регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» зі станції Вадотай Литовської залізниці на адресу ФОП Гнєзділова В.І. здійснювалися перевезення, а саме:

- 01.07.2019 прибула група з 12 вагонів,

- 05.07.2019 з 6 вагонів,

- 06.07.2019 з 18 вагонів,

- 07.07.2019 з 5 вагонів,

- 08.07.2019 з 21 вагона,

- 09.07.2019 з 16 вагонів,

- 10.07.2019 1 вагон,

- 14.07.2019 з 6 вагонів,

- 15.07.2019 з 6 вагонів,

- 16.07.2019 з 6 вагонів,

- 18.07.2019 з 5 вагонів,

- 02.08.2019 з 3 вагонів,

- 05.08.2019 з 6 вагонів,

- 08.08.2019 з 7 вагонів,

- 13.08.2019 з 2 вагонів,

- 16.08.2019 з 8 вагонів,

- 18.08.2019 з 8 вагонів,

- 20.08.2019 з 8 вагонів,

- 22.08.2019 з11 вагонів,

- 25.08.2019 з 7 вагонів,

- 27.08.2019 з 10 вагонів,

- 29.08.2019 з 15 вагонів,

- 31.08.2019 з 3 вагонів,

- 02.09.2019 1 вагон,

- 03.09.2019 з 7 вагонів,

- 09.09.2019 з 6 вагонів,

- 18.09.2019 з 9 вагонів,

- 19.09.2019 з 9 вагонів,

- 25.09.2019 з 3 вагонів,

- 26.09.2019 з 3 вагонів,

- 01.10.2019 з 6 вагонів,

- 09.10.2019 з 10 вагонів,

під митним контролем з вантажем «Суміші бітумні, на основі природного асфальту або природного бітуму, мінеральних смол або пеку мінеральних смол (наприклад, бітумні мастики, асфальтові суміші для дорожнього покриття" ЕТСНГ - 222069».

Відповідно до пункту 7 Правил видачі вантажів (затверджені наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 року №644) видача імпортних вантажів провадиться після митного оформлення.

Статтею 220 Митного кодексу України визначено, що митний контроль товарів у міжнародному залізничному сполученні здійснюється в зонах митного контролю.

Пунктом 2.15. Інструкції про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури з товарами (вантажами), переміщуваними залізничними вантажними поїздами, і працівників залізниць України (затверджена наказом Державної митної служби України та Міністерства транспорту та зв`язку України від 18.09.2008 року №1019/1143) визначено, що товари (вантажі), що прибувають на станцію призначення й перебувають під митним контролем, розміщуються в зонах митного контролю, які створюються на коліях загального користування й у яких товари (вантажі) перебувають під охороною залізниці, або, з дозволу митного органу, - в інших місцях чи під`їзних коліях, визначених як зони митного контролю згідно з Митним кодексом України.

Як було повідомлено відповідачем у відповіді на адвокатський запит від 24.10.2019 року №НЮ-30/407, відповідно до вимог Митного кодексу України, наказу Міністерства фінансів України від 01.06.2012 року №583 на станції Нові Санжари на коліях №№11, 13, 15 Полтавською митницею на підставі рішення від 11.10.2013 року №80602/0239 була створена зона митного контролю, куди і подавались залізничні вагони, що прибули на адресу позивача для здійснення розмитнення вантажу.

В подальшому, після розмитнення вантажу у зоні митного контролю, вагони, що прибували в адресу ФОП Гнєзділова В.І. подавались для вивантаження на під`їзну колію СП «Полтавська газонафтова компанія» згідно з угодою про тимчасове користування під`їзною колією від 17.04.2019 року №1-04/2019 між СП «Полтавська газонафтова компанія» та ФОП Гнєзділов В.І. Цей факт також визнається відповідачем у відповіді на адвокатський запит від 24.10.2019 року №НЮ-30/407.

За передислокацію і знаходження вагонів, що прибували для позивача, у зоні митного контролю на станції Нові Санжари, відповідачем у визначеному ним порядку здійснення розрахунку розміру платежів та зборів, відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги Тарифне керівництво №1 (затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 26.03.2009 року №317, далі - Збірник тарифів) було нараховано та стягнуто з позивача ряд платежів та зборів, в тому числі плату за маневрову роботу локомотиву залізниці.

Відповідно до розділу 2 Правил розрахунків за перевезення вантажів (затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644) розрахункові підрозділи залізниць (далі - розрахункові підрозділи) здійснюють безготівкові розрахунки з відправниками, одержувачами та експедиторами через установи банків за перевезення вантажів, вантажобагажу та за надання додаткових послуг. Для зарахування платежів та обліку виручки залізниць від перевезень вантажів в установах банку, які обслуговують розрахункові підрозділи, відкриваються поточні рахунки зі спеціальним режимом використання (далі - розподільчі рахунки). Розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.

Також пунктом 2.7 зазначених правил наголошується, що усі належні залізниці платежі за додаткові послуги включаються у відомості плати за користування вагонами та контейнерами або накопичувальні картки, які складаються станціями із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Станцією Нові Санжари плату за маневрову роботу локомотиву залізниці при передислокуванні вагонів, що прибували на адресу позивача до зони митного контролю, було нараховано на підставі відомостей плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а №№02070001, 05070003, 06070005, 07070007, 08070009, 09070011, 10070013, 14070016, 15070017, 16070019, 18070022, 03080027, 060800?8, 09080032, 14080038, 17080043, 18080044, 210080050, 23080054, 25080057, 28080063, 30080067, 31080069, 03090074, 04090076, 10090080, 18090084, 20090087, 25090091, 27090094, 02100095, 10100105 та накопичувальних карток форми ФДУ-92 №№ 07080218, 1210302, 15100307, 23100317, 25100322, 27100324, 27100328, 25100322, 06110335, 08110338, до яких відповідно до пункту 10 Збірнику тарифів не було включено податок на додану вартість. Перелічені відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а і накопичувальні картки форми ФДУ-92 були оформлені з накладанням електронно-цифрового підпису відповідно до умов пункту 8.2.1 Договору.

Зазначені платежі з урахуванням 20% податку на додану вартість стягнуто з особового рахунку позивача у філії "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" ПАТ "Укрзалізниця" у відповідності до умов Договору, про що свідчать переліки, складені та надіслані відповідачем на електронну адресу позивача згідно з умовами пункту 4.6. Договору від 03.07.2019 №20190703, від 06.07.2019 №20190706, від 08.07.2019 №20190708, від 09.07.2019 №20190709, від 10.07.2019 №20190710, від 11.07.2019 №20190711, від 11.07.2019 №20190711, від 15.07.2019 №20190715, від 16.07.2019 №20190716, від 19.07.2019 №20190719, від 03.08.2019 №20190803, від 08.08.2019 №20190808, від 10.08.2019 №20190810, від 16.08.2019 №20190816, від 18.08.2019 №20190818, від 19.08.2019 №20190819, від 22.08.2019 №20190822, від 25.08.2019 №20190825, від 26.08.2019 №20190826, від 29.08.2019 №20190829, від 31.08.2019 №20190831, від 31.08.2019 №20190831, від 08.09.2019 №20190908, від 06.09.2019 №20190906, від 12.09.2019 №20190912, від 19.09.2019 №20190919, від 22.09.2019 №20190922, від 26.09.2019 №20190926, від 27.09.2019 №20190927, від 02.10.2019 №20191002, від 11.10.2019 №20191011, від 07.08.2019 №20190807, від 12.10.2019 №20191012, від 24.10.2019 №20191024, від 27.10.2019 №20191027, від 28.10.2019 №20191028, від 02.11.2019 №20191102, від 04.11.2019 №20191104, від 06.11.2019 №20191106, від 08.11.2019 №20191108.

Однак, ФОП Гнєзділов В.І. не погоджується з наведеними нарахуваннями та стягненням плати за маневрову роботу локомотиву залізниці при передислокуванні вагонів, що прибували на адресу позивача до зони митного контролю.

На адресу відповідача направлявся лист від 27.08.2019 року №27-08/2019, який залишено без задоволення.

Визначаючи територіальну юрисдикцію даної справи позивачем було враховано приписи статті 27 та частини 3 статті 29 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред`являтися за їх місцезнаходженням.

Відповідно до пункту 2.8. Положення про регіональну філію "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (затверджено наказом AT "Укрзалізниця" від 27.12.2018 року №785, розміщено на офіційному сайті AT "Українська залізниця" в мережі Інтернет за адресою https://www.uz.gov. ua/about/qeneral information/entertainments/pivdenna railway/), копія якого надавалась відповідачем позивачу під час виконання Договору, регіональна філія "Південна залізниця" має право від імені AT "Українська залізниця" виступати відповідачем у судах всіх інстанцій, з усіма правами, наданими відповідачу, а пунктом 3.2. наголошено, що предметом діяльності філії є, в тому числі, надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні. До того ж правочин (Договір), з якого випливають спірні правовідносини був укладений від імені юридичної особи Акціонерного товариства "Українська залізниця" представником саме регіональної філії "Південна залізниця".

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За приписами пунктів 1.8 - 1.10 розділу 3 Збірника тарифів визначено, що плата за маневрову роботу стосується робот, які виконуються на залізничній під`їзній колії.

За маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під`їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам`яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292,6 грн. за кожні півгодини роботи локомотива, нараховуючи неповні півгодини за повні.

До такої роботи належать: переставляння вагонів з одного вантажного фронту на інший, переміщення вагонів на фронті; подача вагонів на ваги і для дозування; прибирання вагонів після зважування та дозування; у випадках, коли навантаження або вивантаження виконується в присутності локомотива залізниці (подача стисненого повітря від локомотива тощо); інша маневрова робота з вагонами на станціях, під`їзних коліях та інших місцях не загального користування.

Не стягується плата за маневрову роботу, яка виконується в процесі подачі й забирання вагонів на під`їзних, портових (пристанських) коліях, а саме: розставляння вагонів, що подаються, на вантажні фронти та забирання їх після закінчення вантажних операцій; підбирання вагонів на станційних коліях перед подаванням на під`їзні, пристанські (портові) колії, а також після здавання з під`їзної колії (п.1.9. розділу 3 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги)

За пробіг локомотива залізниці з іншої станції для виконання маневрової роботи на вимогу вантажовласника сплачується збір у розмірі 44,4 грн. за кожний кілометр тарифної відстані між цими станціями у два кінці, але не менше ніж 118,5грн. (п.1.10. Збірника тарифів).

Таким чином, відповідно до Збірника тарифів оплачується маневрова робота локомотива залізниці, яка виконується лише в разі подачі й забирання навантажених і порожніх вагонів, а також маневрові роботи, що виконуються не одночасно з подачею й забиранням вагонів, на окрему вимогу власника під`їзної колії або вантажовласника.

Маневрові роботи щодо спірних вагонів виконувались поза межами під`їзної колії, а саме - на залізничних коліях станції Нові Санжари Південної залізниці, проте, вимога власником під`їзної колії (СП «Полтавська газонафтова компанія») або вантажовласником (ФОП Гнєзділов В.І.) щодо виконання таких робіт не надавалась. Переміщення спірних вагонів здійснювалось відповідачем за власної ініціативи, а відтак, її відшкодування за рахунок позивача не передбачено законодавством України.

Відповідач у відзиві посилається на внутрішні роз`яснення Укрзалізниці Департаменту комерційної роботи від 14.02.2014 року №ЦМ-8/176 як на підставу нарахування плати за маневрову роботу локомотивом залізниці при створенні тимчасової зони митного контролю на місцях загального користування для здійснення митних процедур на загальних підставах, однак до суду його не надав.

Суд не приймає ці роз`яснення як належний та допустимий доказ для нарахування плати за маневрову роботу локомотивом залізниці при створенні тимчасової зони митного контролю на місцях загального користування для здійснення митних процедур на загальних підставах, оскільки це є внутрішнім документом відповідача, до суду його не надано, договором такі нарахування не передбачені.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши розрахунки та платіжні документи, встановив, що за накопичувальною карткою форми ФДУ-92 15100307 від 15.10.2019 року не має доказів виконання відповідачем робіт на суму 7429,80 грн. з ПДВ (20%), доказів оплати позивачем цієї суми до суду не надано, в графі розрахунку ціни позову позивачем нічого не зазначено (т.1 а.с.16), переліку щодо нарахування даної суми в матеріалах справи також немає.

Отже, вимога щодо стягнення суми 7429,80 грн. позивачем не доведена.

Також, суд зазначає, що в розрахунку ціни позову (т.1 а.с.14) позивачем невірно зазначено суму щодо відомості плати за подання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а №09070011 від 09.07.2019 року - 1796,00 грн. замість вірної суми 1769,00 грн., що підтверджується переліком №20190710 від 10.07.2019 року (т.1 а.с.46).

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було нараховано та стягнуто з позивача, а позивачем сплачено за маневрову роботу локомотивом залізниці загальну суму в розмірі 66868,20 грн. з ПДВ.

Отже, суд вважає обґрунтованою, а вимоги по стягненню такими, що підлягають задоволенню, саме суму неправомірно нарахованої та стягнутої з позивача плати за маневрову роботи локомотивом залізниці в розмірі 66868,20 грн. з ПДВ.

В частині стягнення 7429,80 грн. суд відмовляє, у зв`язку з недоведеністю.

За таких обставин нарахування плати за маневрову роботу локомотивом залізниці в сумі 66868,20 грн. (з НДС) здійснено станцією Нові Санжари Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» з порушенням положень Збірника тарифів, оскільки даний платіж нараховується лише при наявності вимоги вантажовласника (ФОП Гнєзділов В.І.) або власника під`їзної колії (СП «Полтавська газонафтова компанія»). Така вимога відповідачу не надавалась, тому й відсутні правові підстави для нарахування даного збору.

Наведена правова позиція відповідає висновку з аналогічних правовідносин, викладеному в постанові Вищого господарського суду України від 07.06.2011 року у справі №9/12/10, та викладена в рішеннях, прийнятих господарськими судами в аналогічних спорах, по справам №905/1719/17, №905/2928/17, №916/2190/17, відповідно до яких збір за маневрову роботу нараховується лише при наявності вимоги власника під`їзної колії, відсутність такої вимоги унеможливлює нарахування даного збору.

Відповідно до п.п.3,5,6 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається: висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 78 ГПК України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписами статті 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог є більш вірогідними, ніж надані відповідачем на спростування позовних вимог.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 66868,20 грн.

В частині стягнення 7429,80 грн. суд відмовляє, у зв`язку з недоведеністю сплати цієї суми позивачем на користь відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст.129 ГПК України, відповідно до яких, витрати по сплаті судового збору розподіляються між сторонами пропорційно задоволених вимог.

Таким чином, судовий збір у розмірі 1891,80 грн. покладається на відповідача, решта залишається за позивачем, у зв`язку з частковою відмовою у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 129, 236, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" (місцезнаходження: 61052, м.Харків, вул.Євгена Котляра,7; ) на користь Фізичної особи - підприємця Гнєзділова Віктора Івановича (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код НОМЕР_1 ) 66868,20 грн. неправомірно отриманої плати за маневрову роботу локомотивом залізниці, 1891,80 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "16" березня 2020 р.

Суддя К.В. Аріт