ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.03.2020 Справа № 905/218/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Харакоза К.С.,

секретар судового засідання Стрюкова А.О.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар", с.Подвірки, Дергачівський район, Харківська область,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля", м.Добропілля, Донецька область,

про стягнення 142079,91 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар", с.Подвірки, Дергачівський район, Харківська область звернувся до господарського суду Донецької області до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля", м.Добропілля, Донецька область, про стягнення 142079,91 грн.

Підставами звернення позивача до суду стало порушення покупцем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" його зобов`язань перед позивачем за договором постачання №7906-ДУ-УМТС-Т від 20.03.2019 року у зв`язку з чим непогашеною залишилась заборгованість в сумі 135925,50 грн., та додатково нараховані: пеня - 5392,83грн., 3 % річних - 688,25 грн., інфляційні втрати - 73,33 грн.

Ухвалою суду від 04.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/218/20; справу №905/218/20 вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує на те, що він повністю оплатив позивачу суму за отриману за договором продукцію в розмірі 135925,50 грн., тобто заборгованість за договором постачання №7906-ДУ-УМТС-Т від 20.03.2019 року погашена в повному обсязі, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також вказує, що позивач не надає документів в якості доказів поставки продукції і настання строку оплати товару, чим порушує п.4.3. Договору постачання.

Представники сторін в судове засідання 18.03.2020 не з`явилися.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне розглянути спір по суті за наявними матеріалами без участі представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору суд, встановив:

20.03.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" (далі - покупець) було укладено договір поставки № 7906-ДУ-УМТС-Т (далі-договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити у власність покупця продукцію в асортименті, кількості, строки, за ціною, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами у договорі і специфікації, яка є невід`ємною частиною до цього договору.

За змістом п.1.2. Договору, Покупець зобов`язується прийняти і сплатити поставлену в його власність продукцію у відповідності з умовами цього договору.

За змістом п.4.3. Договору постачальник зобов`язаний надати покупцю наступні документи: рахунок; податкову накладну; видаткову накладну; відповідні товаросупровідні накладні (залізничну/товарно-транспортну накладну); сертифікат якості заводу-виробника та/або паспорт; сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обов`язковій сертифікації); дозвіл держпраці/ діючі дозволи Держміськпромнагляду; інструкцію (керівництво) з експлуатації (у випадку, якщо даний документ передбачений); технічну документацію, передбачену п.2.4 цього договору.

Відповідно до п.4.8. Договору зобов`язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки в належної якості, комплектності, асортименті, кількості, в строки, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі і специфікаціях до договору. Зобов`язання покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої продукції.

Згідно п. 5.4 Договору, розрахунки за поставлену продукцію за цим договором здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом п`яти робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки продукції, на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 цього договору. Датою оплати є дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Згідно п. 6.8. Договору, в разі несвоєчасної оплати за отриману продукцію, покупець за письмовою вимогою постачальника сплачує позивачеві неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати від вартості своєчасно не сплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Вищезазначений договір підписано представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Згідно Специфікації від 13.06.2019, відповідачу була поставлена продукція мило туалетне в асортименті, що підтверджується:

- видатковою накладною № 7896 від 19.07.19, товарно-транспортною накладною №7896 від 19.07.2019 року на суму 3150,00грн.;

- видатковою накладною № 7897 від 19.07.19, товарно-транспортною накладною №7897 від 19.07.2019 року на суму 11250,00грн.;

- видатковою накладною № 7898 від 19.07.19, товарно-транспортною накладною №7898 від 19.07.2019 року на суму 22500,00грн.;

- видатковою накладною № 7899 від 19.07.19, товарно-транспортною накладною №7899 від 19.07.2019 року на суму 4075,20грн.;

- видатковою накладною № 7900 від 19.07.19, товарно-транспортною накладною №7900 від 19.07.2019 року на суму 630,00грн.;

- видатковою накладною № 7901 від 19.07.19, товарно-транспортною накладною №7901 від 19.07.2019 року на суму 2250,00грн.;

- видатковою накладною № 9039 від 14.08.19, товарно-транспортною накладною №9039 від 14.08.19 року на суму 8272,50грн.;

- видатковою накладною № 9040 від 14.08.19, товарно-транспортною накладною №9040 від 14.08.19 року на суму 22500,00грн.;

- видатковою накладною № 9041 від 14.08.19, товарно-транспортною накладною №9041 від 14.08.19 року на суму 50550,00грн.;

- видатковою накладною № 9042 від 14.08.19, товарно-транспортною накладною №9042 від 14.08.19 року на суму 6967,80грн.;

- видатковою накладною № 9043 від 14.08.19, товарно-транспортною накладною №9043 від 14.08.19 року на суму 3780,00грн.

Вказана продукція була отримана уповноваженими особами відповідача без зауважень та заперечень згідно нарядів на отримання ТМЦ № 435 від 15.07.2019 ОСОБА_5, ТМЦ №569 від 15.07.2019 ОСОБА_7, ТМЦ №635 від 15.07.2019 ОСОБА_1 , ТМЦ №677 від 15.07.2019 ОСОБА_2 , ТМЦ № 676 від 15.07.2019 ОСОБА_3 , ТМЦ № 453 від 19.07.2019 ОСОБА_4 , ТМЦ № 480 від 01.08.2019 ОСОБА_5 , ТМЦ № 693 від 14.08.2019 ОСОБА_6 , ТМЦ № 722 від 01.08.2019 ОСОБА_1 , ТМЦ № 502 від 02.08.2019 ОСОБА_4 , ТМЦ № 753 від 01.08.2019 ОСОБА_2 .

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача за вищевказаним договором не спростований.

29.11.2019 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога №29/11-04 від 29.11.2019 року, в якій позивач просив сплатити 135925,50 грн. заборгованості за договором постачання №7906-ДУ-УМТС-Т від 20.03.2019.

За твердженням позивача, відповідач за отриманий товар не розрахувався, внаслідок чого перед позивачем виникла заборгованість з основного боргу в сумі 135925,50грн.

Поряд з цим, відповідачем в підтвердження погашення заборгованості за договором постачання №7906-ДУ-УМТС-Т від 20.03.2019 суду були надані копії платіжних доручень: №1016393 від 23.01.2020 року на суму 11250,00грн., №1016392 від 23.01.2020 року на суму 4075,20грн., №1016391 від 23.01.2020 року на суму 3150,00грн., №1016390 від 23.01.2020 року на суму 22500,00грн., №1016389 від 23.01.2020 року на суму 3780,00грн., №1016387 від 23.01.2020 року на суму 6967,80грн., №1016380 від 23.01.2020 року на суму 50550,00грн., №1016378 від 23.01.2020 року на суму 630,00грн., №1016372 від 23.01.2020 року на суму 8272,50грн., №1016366 від 23.01.2020 року на суму 2250,00грн., №1036201 від 12.02.2020 року на суму 22500,00грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд виходить з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань.

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ним, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного між ними договору №7906-ДУ-УМТС-Т від 20.03.2019.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України та ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України та ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір №7906-ДУ-УМТС-Т від 20.03.2019 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Умовами договору поставки сторонами було обумовлено, що розрахунки за поставлену продукцію здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом п`яти робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки продукції, на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 договору (п.5.4 Договору).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, за висновками суду, строк виконання грошового зобов`язання у спірних правовідносинах визначається за правилами статті 692 Цивільного кодексу України, тобто оплата товару за накладними пов`язана з моментом його прийняття.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, відповідач остаточно повинен був розрахуватись протягом п`яти робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки продукції, а саме за поставками від 19.07.2019 - до 22.10.2019 включно, за поставками від 14.08.2019 - до 18.11.2019 включно.

Враховуючи вище наведені норми законодавства та встановлені судом фактичні обставини щодо отримання відповідачем товару за договором № 7906-ДУ-УМТС-Т від 20.03.2019, специфікацій від 04.06.2018, від 31.08.2018, видаткових накладних від 14.01.2019 та товарно-транспортних накладних від 14.01.2019 року, у останнього виникло зобов`язання з його оплати.

Судом було встановлено, що відповідачем було здійснено погашення заборгованості за договором постачання №7906-ДУ-УМТС-Т від 20.03.2019 в повному обсязі, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень: №1016393 від 23.01.2020 року на суму 11250,00грн., №1016392 від 23.01.2020 року на суму 4075,20грн., №1016391 від 23.01.2020 року на суму 3150,00грн., №1016390 від 23.01.2020 року на суму 22500,00грн., №1016389 від 23.01.2020 року на суму 3780,00грн., №1016387 від 23.01.2020 року на суму 6967,80грн., №1016380 від 23.01.2020 року на суму 50550,00грн., №1016378 від 23.01.2020 року на суму 630,00грн., №1016372 від 23.01.2020 року на суму 8272,50грн., №1016366 від 23.01.2020 року на суму 2250,00грн., №1036201 від 12.02.2020 року на суму 22500,00грн.

Таким чином, оплата товару за договором поставки в сумі 113425,50 грн. здійснена відповідачем 23.01.2020, тобто до відкриття провадження у даній справі - 04.02.2020 року (так само, і до звернення з даним позовом до суду - 24.01.2020), з чого слідує, що предмет спору припинив своє існування до відкриття провадження у справі, а тому підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 113425,50 грн. у суда відсутні, що зумовлює відмову в задоволенні позову в цій частині.

Щодо стягнення суми основного боргу за договором постачання в розмірі 22500,00 грн., яка була сплачена позивачем за платіжним дорученням №1036201 від 12.02.2020, тобто після відкриття провадження у даній справі, суд зазначає наступне.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

За таких обставин, здійснення відповідачем оплати боргу в сумі 22500,00грн., вже після звернення з вказаним позовом до суду, обумовлює закриття провадження у справі в цій частині на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені за договором в сумі 5392,83грн. за період з 23.10.2019 по 21.01.2020, інфляційних втрат за період з 23.10.2019 по 30.11.2019 в сумі 73,33 грн., та 3% річних за період з 23.10.2019 по 21.01.2020 в сумі 688,25 грн., господарський суд зазначає наступне.

Судом було встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором № 7906-ДУ-УМТС-Т від 20.03.2019 щодо оплати поставленого товару в обумовлені договором строки не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання у розумінні ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України. Доказів зворотного суду не надано.

Як вказує позивач у відповіді на відзив, рахунки на оплату продукції ним були передані разом із товаром та видатковими накладними. Вказане відповідачем заперечується.

Проте, суд виходить із того, що невиставляння рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України, і не звільняє покупця від обов`язку оплатити поставлений йому товар.

Підставою виникнення у відповідача обов`язку оплатити товар, а у позивача право вимоги оплати такого товару, є не виставлення рахунку на оплату товару, а факт передачі товару, який підтверджений матеріалами справи та відповідачем не оспорений. За весь час після отримання товару відповідач не заявив позивачу будь-яких претензій щодо відсутності необхідних документів, тощо.

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов`язань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

За приписами ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Як встановлено судом, сторони визначили, що в разі несвоєчасної оплати за отриману продукцію, покупець за письмовою вимогою постачальника сплачує позивачеві неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати від вартості своєчасно не сплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції (п.6.8. Договору).

Здійснивши перевірку розрахунку пені за визначений період для нарахування неустойки, суд дійшов висновку, що сума пені за простроченими зобов`язання відповідача по оплаті продукції за договором постачання за період з 23.10.2019 по 21.01.2020, з урахуванням граничного показника 5 % від вартості неоплаченої продукції становить - 5392,83грн., у зв`язку з чим заявлена позивачем сума пені підлягає задоволенню повністю.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних за період з 23.10.2019 по 21.01.2020, господарський суд встановив, що він є арифметично вірним, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі - в сумі 688,25 грн.

Судом перевірений розрахунок інфляційних втрат позивача та визнано його невірним, оскільки період нарахування не відповідає вимогам п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як було встановлено судом, відповідач зобов`язаний був сплатити на користь позивача заборгованість у такі строки: за поставками від 19.07.2019 - до 22.10.2019 включно, за поставками від 14.08.2019 - до 18.11.2019 включно, у зв`язку з чим нарахування інфляційних втрат має здійснюватися за поставками від 19.07.2019 - з листопада 2019, за поставками від 14.08.2019 - з грудня 2019.

За змістом п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, за розрахунком суду за допомогою калькулятора інформаційної бази ЛІГА:ЗАКОН розмір інфляційних втрат за період з 01.11.2019 по 30.11.2019 становить суму 47,86грн., яка підлягає стягненню.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково.

У відповідності до ст. 129 ГПК України, судові витрати у вигляді судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Так, у зв`язку з задоволенням позовних вимог частково - в сумі 6128,94 грн. на користь позивача, відшкодуванню підлягають 91,93 грн. судових витрат за рахунок відповідача.

Судовий збір в розмірі 337,50 грн. може бути повернуто на користь позивача з Державного бюджету України за ухвалою суду за відповідним клопотанням позивача згідно до вимог ст.7 Закону України "Про судовий збір", у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 22500,00грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 126, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар", с.Подвірки, Дергачівський район, Харківська область, до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля", м.Добропілля, Донецька область, про стягнення 142079,91 грн, - задовольнити частково, в сумі 6128,94 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" (85043, Донецька область, м. Добропілля, м. Білицьке, вул. Красноармійська, б.1А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" (62371, Харківська область, Дергачівський район, с.Подвірки, вул. Сумський шлях, б.53; ) 3% річних в сумі 688,25грн., пеню в сумі 5392,83грн., інфляційні втрати в сумі 47,86грн.; судовий збір в сумі 91,93 грн.

Закрити провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" суми основного боргу за договором поставки №7906-ДУ-УМТС-Т від 20.03.2019 в розмірі 22500,00грн., у зв`язку з відсутністю предмету спору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

В судовому засіданні 18.03.2020 складено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.03.2020.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://dn.arbitr.gov.ua.

Суддя К.С. Харакоз