РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.03.2020Справа № 910/16465/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., при секретарі судового засідання Бараненко Н.І., розглянувши господарську справу

За позовом Приватного підприємства "АЙСНЕТ" (21019, м.Вінниця, вул.Якова Шепеля, буд. 72, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ "ЕТАЛОН" (01133, м.Київ, вул.Кутузова, буд. 18/7, к.613, )

про визнання права власності

за участю представників сторін:

від позивача: Чугуєнко Д.В. адв., Крюк Г.О. директор ПП «Айснет».

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Айснет" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ "ЕТАЛОН" про визнання права власності на предмет лізингу за договором № 003275 фінансового лізингу від 22.03.2016, а саме: автомобіль марки ЗАЗ, модель Lanos, тип спеціалізований вантажний фургон малотонажний-В, рік випуску 2015, номер шасі НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір білий та за договором № 003276 фінансового лізингу від 22.03.2016, а саме: автомобіль марки ЗАЗ, модель Lanos, тип спеціалізований вантажний фургон малотонажний-В, рік випуску 2015, номер шасі НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , колір білий.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання права власності на автомобілі, у зв`язку з повним виконанням умов договорів фінансового лізингу № 003275 від 22.03.2016, № 003276 від 22.03.2016.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 26.11.2019 позов Приватного підприємства "АЙСНЕТ" залишив без руху, надав строк для усунення недоліків позову у встановлений спосіб.

05.12.2020 позивач подав до суду заяву про усунення недоліків позову.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 10.12.2019 відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 14.01.2020.

Ухвалою від 14.01.2020 підготовче засідання відкладено на 04.02.2020.

04.02.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті спору на 03.03.2020.

26.02.2020 позивач через канцелярію суду подав докази для долучення до справи.

У судовому засіданні 03.03.2020 позивач подав письмові пояснення по справі, заявив усне клопотання про поновлення процесуального строку для подачі пояснень та долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 03.03.2020 суд відмовив позивачу у поновленні строку для подачі доказів та пояснень по справі та залишив пояснення без розгляду.

У судовому засіданні 03.03.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач письмового відзиву на позов не подав, участь свого представника у засіданнях суду 14.01.2020, 04.02.2020, 03.03.2020 не забезпечив, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Ухвали суду від 14.01.2020, 04.02.2020, 03.03.2020 від 10.12.2019 були надіслані відповідачу на адресу відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01133, м.Київ, вул.Кутузова, буд. 18/7, к.613, та повернені до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «інші причини, що не дали змогу виконання пересилання».

Однак, за приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Жодних пояснень, клопотань від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про розгляд справи, суд вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України.

У судовому засіданні 03.03.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.03.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» (Лізингодавець) та Приватним підприємством «АЙСНЕТ» (Лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу №003275, за умовами якого Лізингодавець зобов`язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі Предмет Лізингу визначений у п. 3.1. цього Договору), а Лізингоодержувач - прийняти Предмет Лізингу та сплачувати Лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п.1.2 договору, строк користування Лізингоодержувачем Предметом Лізингу cклaдaєтьcя з періодів (місяців) згідно з Графіком сплати лізингових платежів (Додаток № 2 до Договору) та починається з дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі Предмету Лізингу за формою, встановленою Лізингодавцем.

Вартість Предмета Лізингу на момент укладання даного Договору та розмір авансового платежу вказується в Додатку № 1 до даного Договору, який є його невід`ємною частиною. (п.1.3 Договору).

Згідно умов п.3.1 договору зазначено, що предметом лізингу по даному договору є автомобіль ЗАЗ Lanos пікап, 1,5 comfort., ТТ5 , ГБО.

Сторони у п.3.3 договору узгодили, що предмет Лізингу є власністю Лізингодавця до моменту переоформлення права власності на Лізингоодержувача згідно з умовами даного Договору. Всі ризики по Предмету Лізингу переходять від Лізингодавця Лізингоодержувачу в момент передачі Предмета Лізингу по акту приймання-передачі.

Відповідно до п.11.1 договору, в разі належного виконання протягом усього строку дії Договору зобов`язань щодо сплати всіх лізингових платежів, та інших зобов`язань, визначених Договором, Лізингоодержувач має право набути у власність предмет лізингу.

Згідно з п.11.2 договору, Лізингоодержувач під час дії цього договору, при обов`язковій умові сплати в повному обсязі заборгованості за Лізинговими платежами за умовами даного Договору, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків (що підтверджується підписанням Сторонами акту звірки взаєморозрахунків) має право придбати у власність (викупити) Предмет Лізингу по його викупній (залишковій) вартості за окремо укладеним Договором купівлі-продажу.

Набуття у власність (викуп) Предмета Лізингу відбувається не раніше сплати Лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених п. 11.1 та 11.2 даного Договору, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати Лізингодавець у в зв`язку з переходом права власності щодо Предмета Лізингу. (п.11.3 договору).

Матеріалами справи встановлено, що на аналогічних умовах між сторонами 22.03.2016 був укладений договір фінансового лізингу №003276, предметом лізингу за яким є автомобіль ЗАЗ Lanos пікап, 1,5 comfort., ТТ5 , ГБО.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору фінансового лізингу № 003275 від 22.03.2016 за Актом приймання-передачі предмета лізингу від 19.05.2016 лізингодавець - ТОВ «Еталон» передав, а лізингоодержувач - ПП «АЙСНЕТ» прийняв предмет лізингу: автомобіль ЗАЗ Lanos pick - up, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 від 28.04.2016 р.

За Актом приймання-передачі предмета лізингу від 19.05.2016 по Договору фінансового лізингу № 003276 від 22.03.2016 лізингодавець - ТОВ «Еталон» передав, а лізингоодержувач - ПП «АЙСНЕТ» прийняв предмет лізингу: автомобіль ЗАЗ Lanos pick - up, реєстраційний номер НОМЕР_6 , номер кузову (шасі) НОМЕР_4 , № двигуна НОМЕР_10 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 від 28.04.2016.

У додатках до договорів сторонами було визначено графік сплати та суми чергових лізингових платежів.

Відповідно до довідок б/н від 19.11.2018 року, виданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» Приватному підприємству «АЙСНЕТ» (копії яких долучені до справи, відповідачем підтверджено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» викуплено:

- транспортний засіб, що був предметом лізингу відповідно до Договору фінансового лізингу № 003275 від 22.03.2016: автомобіль ЗАЗ Lanos pick - up, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_8 .

- транспортний засіб, що був предметом лізингу відповідно до Договору фінансового лізингу № 003276 від 22.03.2016: автомобіль ЗАЗ Lanos pick - up, реєстраційний номер НОМЕР_6 , номер кузову (шасі) НОМЕР_4 , № двигуна НОМЕР_10 .

При цьому, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 власником транспортного засобу автомобіль ЗАЗ Lanos pick - up, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_8 , як і відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 власником транспортного засобу автомобіль ЗАЗ Lanos pick - up, реєстраційний номер НОМЕР_6 , номер кузову (шасі) НОМЕР_4 , № двигуна НОМЕР_10 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН».

Також позивач до матеріалів справи долучені копії Витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, відповідно до яких вказані транспортні засоби перебувають у податковій заставі, боржник Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН», тобто використовуються лізингодавцем як власний майновий актив.

Обґрунтовуючи заявлені первісні позовні вимоги, позивач зазначає, що на виконання умов цього Договорів він сплатив у повному обсязі лізингові платежі у повному розмірі, що підтверджується довідками відповідача, проте відповідач в порушення умов Договору не переоформив право власності на позивача, не зняв з реєстрації вказаний транспортний засіб, у зв`язку з чим позивач просить визнати за Приватним підприємством «АЙСНЕТ» право власності на предмети лізингу за договорами у судовому порядку.

Судом встановлено, що внаслідок укладення Договорів фінансового лізингу № 003275 від 22.03.2016, № 003276 від 22.03.2016 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про фінансовий лізинг" якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.

Умовами п.11.2 Договору визначено, що лізингоодержувач під час дії цього Договору, при обов`язковій умові сплати в повному обсязі заборгованості за Лізинговими платежами за умовами даного Договору, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків (що підтверджується підписанням Сторонами акту звірки взаєморозрахунків) має право придбати у власність (викупити) Предмет Лізингу по його викупній (залишковій) вартості за окремо укладеним Договором купівлі-продажу.

Згідно п.11.3 договору, набуття у власність (викуп) предмета лізингу відбувається не раніше сплати лізингоодержувачам всіх платежів, передбачених п.11.1-11.2 даного договору, в повному обсязі та витрат, які зазначив чи міг зазнати лізингодавець, у звязку із переходом права власності щодо предмета лізингу.

Перехід права власності на предмет лізингу здійснюється на підставі та на умовах укладеного між лізингодавцем та лізингоодержувачем договору купівлі-продажу предмета лізингу (п.11.6 договору).

Статтею 9 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувачу (сублізингоодержувачу) забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Лізингоодержувач (сублізингоодержувач) має право вимагати, у тому числі й від лізингодавця, усунення будь-яких порушень його прав на предмет лізингу.

Матеріалами справи встановлено та відповідачем не спростовано, що позивач на виконання умов договорів фінансового лізингу № 003275 від 22.03.2016, № 003276 від 22.03.2016 здійснив оплату усіх передбачених договором лізингових платежів, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та довідками самого відповідача б/н від 19.11.2018.

Проте, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_13 власником транспортного засобу автомобіль ЗАЗ Lanos pick - up, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_8 , як і відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 власником транспортного засобу автомобіль ЗАЗ Lanos pick - up, реєстраційний номер НОМЕР_6 , номер кузову (шасі) НОМЕР_4 , № двигуна НОМЕР_10 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН».

Перебування транспортних засобів у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» також підтверджується копіями Витягів з Єдиного реєстру боржників, Державноо реєстру обтяжень рухомого майна, які свідчать про перебування спірного нерухомого майна у податковій заставі, накладення на нього арешту, як на майно боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН».

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Право власності може захищатися пред`явленням позову про визнання цього права. Такий позов може бути пред`явлений до будь-якої особи, яка словами чи діями заявила про свої претензії на річ, яка перебуває у власності іншої особи. Позивач, пред`являючи такий позов, повинен надати докази вчинення відповідачем дій, у тому числі його висловлювань, які можуть бути розцінені як невизнання чи оспорювання права власності.

Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Застосування позову про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов`язальних відносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про фінансовий лізинг", якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, виходячи з приписів статей 51, 59 Закону України "Про виконавче провадження", статей 319, 321, 392, 658 ЦК, позовні вимоги Приватного підприємства «АЙСНЕТ» про визнання права власності на майно (транспортні засоби ) є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона як на підставу своїх вимог чи заперечень.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач письмового відзиву на позов, контррозрахунку позовних вимог не надав, стверджувань позивача не спростував.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 86, 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати право власності за Приватним підприємством «АЙСНЕТ» (21019, м.Вінниця, вул.Якова Шепеля, буд. 72, ) на предмет лізингу за Договором фінансового лізингу №003275 від 22.03.2016 року, а саме: автомобіль марки ЗАЗ, модель Lanos, тип спеціалізований вантажний фургон малотонажний-В, рік випуску 2015, номер шасі НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір білий.

3. Визнати право власності за Приватним підприємством «АЙСНЕТ» (21019, м.Вінниця, вул.Якова Шепеля, буд. 72, ) на предмет лізингу за Договором фінансового лізингу №003276 від 22.03.2016 року, а саме: автомобіль марки ЗАЗ, модель Lanos, тип спеціалізований вантажний фургон малотонажний-В, рік випуску 2015, номер шасі НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , колір білий.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН» (01133, м.Київ, вул.Кутузова, буд. 18/7, к.613, ) на користь Приватного підприємства «АЙСНЕТ» (21019, м.Вінниця, вул.Якова Шепеля, буд. 72, ) 6688 (шість тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн. 50 коп судового збору.

5. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 17.03.2020

Суддя О.М.Ярмак