СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2020 р. Справа №922/1995/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача - Ребрик А.М., свідоцтво №1921 від 31.08.2012 року, довіреність №21-1/95686 від 28.12.2019 року;

відповідача - Дребот І.А., посвідчення №4960 від 31.01.2018 року, довіреність №13-42/19д від 24.12.2019 року; Дідик С.Є., посвідчення №000877 від 19.09.2017 року, довіреність №13-44/19д від 24.12.2019 року;

третіх осіб: 1. ОСОБА_1. - не з`явився;

2. Виговська А.В., посвідчення №4959 від 31.01.2008 року, ордер серія АН№1008425 від 10.02.2020 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Акціонерного товариства «Мегабанк», м.Харків, (вх.№3758Х/1-40) на рішення Господарського суду Харківської області від 25.04.2019 року по справі №922/1995/17,

за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк», м.Київ,

до Акціонерного товариства «Мегабанк», м.Харків,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. ОСОБА_1 , м.Хмельницький,

2. Приватне підприємство «Оскар-Д», м.Харків,

про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року до Господарського суду Харківської області звернулося АТ «УкрСиббанк» з позовом до АТ «Мегабанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 10.07.2007 року (за реєстровим №1-4402), а саме: домоволодіння, площею 473,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності АТ «Мегабанк» на підставі свідоцтва, серія та номер: ВТР№152678 №2630, виданого 23.12.2013 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І., для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі кредитного договору №0 від 10.07.2007 року та кредитного договору №0 від 10.07.2007 року в розмірі 3105955,00 дол. США та 83249,17 грн. пені, з яких: 1298003,97 дол. США - заборгованість за кредитом; 1807951,03 дол. США - заборгованість за процентами; 35650,47 дол. США - пеня за прострочення сплати кредиту; 47598,70 дол. США - пеня за прострочення сплати процентів, встановивши спосіб реалізації нерухомого майна - предмету іпотеки за іпотечним договором від 10.07.2007 року (за реєстровим №1-4402), а саме: шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» зі встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (з урахуванням заяви про зміну предмету позову, вх.№4725 від 22.02.2019 року). Позивач також просив суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги мотивовано перебуванням у власності АТ «Мегабанк» домоволодіння, що є предметом договору іпотеки від 10.07.2017 року та положеннями ст. 33 Закону України «Про іпотеку» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.04.2017 року (повний текст складено 02.05.2019 року, суддя Лаврова Л.С.) позов задоволено у повному обсязі.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 10.07.2007 року (за реєстровим №1-4402), а саме: домоволодіння, площею 473,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 13, та належить на праві приватної власності АТ «Мегабанк» (Харків, вул.Артема, 30, ) на підставі свідоцтва, серія та номер: ВТР№152678 р. №2630, виданого 23.12.2013 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І., для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі кредитного договору №0 від 10.07.2007 року та кредитного договору №0 від 10.07.2007 року в розмірі 3105955,00 дол. США та 83249,17 грн. пені, з яких: 1298003,97 дол. США - заборгованість за кредитом; 1807951,03 дол. США - заборгованість за процентами; 35650,47 дол. США - пеня за прострочення сплати кредиту; 47598,70 дол. США - пеня за прострочення сплати процентів, встановивши спосіб реалізації нерухомого майна - предмету іпотеки за іпотечним договором від 10.07.2007 року (за реєстровим №1-4402), а саме: шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» зі встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Мегабанк» на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» 54026,48 грн. судового збору.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Мегабанк» на користь державного бюджету України 16457,65 грн. судового збору.

Акціонерне товариство «Мегабанк» з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 25.04.2019 року у справі №922/1995/17 та прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі. Крім того, апелянт просить судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається зокрема на те, що господарський суд першої інстанції, установивши факт переходу до відповідача права власності на спірний предмет іпотеки до набрання чинності постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.03.2016 року у справі №822/5740/15, якою визнано протиправними дії приватного нотаріусу Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. щодо вилучення (припинення) обтяження спірного предмету іпотеки за укладеним між позивачем та третьою особою іпотечним договором від 10.07.2007 року (за реєстровим №1-4402), неправомірно застосував до спірних правовідносин положення статті 23 Закону України «Про іпотеку» щодо переходу до відповідача як до нового власника предмету іпотеки статусу іпотекодавця, оскільки як станом на набуття відповідачем 23.12.2013 року права власності на цей предмет іпотеки внаслідок звернення стягнення за виконавчим написом нотаріусу на підставі укладеного відповідачем з третьою особою ( ОСОБА_1 ) іпотечного договору від 12.09.2008 року (за реєстровим №5282), так і на даний час спірне нерухоме майно не обтяжене іпотекою позивача.

Крім цього скаржник зазначив, що господарський суд першої інстанції неправомірно зазначив про те, що іпотека позивача за іпотечним договором від 10.07.2007 року (за реєстровим №1-4402) відповідно до статті 13 Закону України «Про іпотеку» як попередня іпотека має пріоритет над іпотекою відповідача за іпотечним договором від 12.09.2008 року (за реєстровим №5282) як наступною іпотекою, оскільки на дату укладення відповідачем з першою третьою особою іпотечного договору від 12.09.2008 року (за реєстровим №5282) не існувало будь-яких зареєстрованих в Державних реєстрах прав та вимог на спірне нерухоме майно. При цьому відповідач зазначає, що він як іпотекодержатель за іпотечним договором від 12.09.2008 року (за реєстровим №5282) скористався своїм правом на придбання у власність спірного нерухомого майна, відповідно до пріоритету зареєстрованих вимог, а тому відповідно до статті 50 Закону України «Про іпотеку» на це майно припинилися будь-які права та вимоги інших осіб, які виникли після державної реєстрації цього іпотечного договору.

Також скаржник зазначає про порушення судом першої інстанції правил виключної підсудності, які встановлені ч. 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка чинна на даний час та абз. 3 статті 16 Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка діяла на час подання позову, згідно з якими, на думку відповідача даний спір повинен розглядатися за місцезнаходженням спірного майна.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» задоволено частково; рішення Господарського суду Харківської області від 25.04.2019 року у справі №922/1995/17 скасовано; справу направлено на розгляд за встановленою підсудністю до Господарського суду Хмельницької області.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.11.2019 року касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено частково; постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 року у справі №922/1995/17 скасовано, а справу передано на розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2019 року відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача; встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду відзиви, клопотання та документи в обґрунтування своєї позиції по справі та призначено справу до розгляду в судове засідання.

23.12.2019 року відповідач надав через канцелярію суду доповнення до апеляційної скарги (вх.№12062), в яких зазначає, що доказів щодо реєстрації позивачем обтяження нерухомого майна іпотекою з 12.09.2008 року - дата укладення іпотечного договору №ГД-07/2008-з1 між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 не надано. Невірним, як вказує апелянт, є посилання позивача на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.03.2016 року по справі №822/5740/15 та постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.01.2016 року, оскільки такі судові рішення скасовані, а провадження у справі закрито. Тобто, відповідні документи не породжують жодних правових наслідків з моменту їх прийняття.

Апелянт зазначає, що як станом на 23.12.2013 року так і на поточну дату, нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 473,1 кв.м., житловою площею 158,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 - не обтяжене іпотекою ПАТ «УкрСиббанк», у зв`язку з чим немає підстав для застосування наслідків ст. 23 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, скаржник вказує, що позивач звернувся до суду з позовом за межами трирічного строку позовної давності, тобто наразі має місце сплив позовної давності, що також є підставою для відмови в позові.

Позивач надав додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу (вх.№216 від 11.01.2020 року), які долучено до матеріалів справи та в яких посилається на нікчемність договору купівлі-продажу будинковолодіння від 30.07.2019 року, реєстровий №497, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Богданович А.О.

У вказаних додаткових поясненнях зазначається, що на стадії апеляційного провадження стало відомо і підтверджується інформаційною довідкою №180721801 від 12.09.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - житловий будинок разом з земельною ділянкою, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (спірний об`єкт іпотеки) належить на праві власності ПП «Оскар-Д» на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 494, виданий 30.07.2019 року приватним нотаріусом Богданович А.О. Вказаний будинок (спірний об`єкт іпотеки) знаходиться під забороною відчуження та перебуває в іпотеці АТ «Мегабанк» на підставі договору іпотеки, серія та номер 500, виданий 31.07.2019 року приватним нотаріусом Богданович А.О.

15.01.2020 року від ПАТ «Мегабанк» надійшли заперечення на додаткові пояснення позивача (вх.№357), які тотожні за своїм змістом до доводів апеляційної скарги.

Ухвалою суду від 15.01.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне підприємство «Оскар-Д» та відкладено розгляд справи на іншу дату.

12.02.2020 року від третьої особи - Приватного підприємства «Оскар-Д» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1371), в якому підтримує позицію скаржника та наполягає на задоволені апеляційної скарги. Вказаний відзив долучено до матеріалів справи.

Від апелянта 17.02.2020 року через канцелярію суду надійшла заява (клопотання вх.№1532), в якій заявляє про сплив строку позовної давності щодо вимог АТ «УкрСиббанк» та просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

04.03.2020 року від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення (вх.№2202), в яких зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності у третьої особи ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами і її розмір. Відповідач наполягає на тому, що позивач не має жодного пріоритету (переважного права відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно) відносно АТ «Мегабанк».

У судових засіданнях представники відповідача підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Представник позивача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві та додаткових письмових поясненнях.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПП «Оскар-Д», оголосив, що підтримує позицію скаржника та наполягає на задоволені апеляційної скарги.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , у судові засідання не з`являвся, про причини неявки не повідомляв. Ухвали суду, які направлялись на адресу ОСОБА_1 повернулись до суду з позначкою поштового відділення «адресат відсутній», «за відсутністю адресата».

Відповідно до частин 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною або яка міститься у відповідному реєстрі, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Таким чином, оскільки ухвала суду була направлена за адресою, яка міститься в матеріалах справи, а відомості щодо іншої адреси відсутні, колегія суддів вважає, що третя особа - ОСОБА_2 , повідомлена належним чином.

Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності представника третьої особи - ОСОБА_2 .

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників учасників справи, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Між АКІБ «УкрСиббанк» (нове найменування ПАТ «УкрСиббанк») та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0 від 10.07.2007 року, за умовами якого (п.п.1.1, 1.2) позичальник отримав кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту у 210000,00 дол. США та зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 09.07.2010 року.

Також, між АКІБ «УкрСиббанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0 від 10.07.2007 року, за умовами якого (п.п.1.1, 1.2) позичальник отримав кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту у 1400000,00 дол. США та зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 10.07.2014 року.

У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищевказаними кредитними договорами, 10.07.2007 року між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» був укладений договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Оксанюк А.А. та зареєстрований в реєстрі за №1-4402.

Державним нотаріусом Оксанюк А.А. було накладено заборону відчуження вказаного в договорі майна, що належить ОСОБА_1 , до припинення чи розірвання договору іпотеки, яку зареєстровано в реєстрі за №1-4403.

Згідно вказаного договору іпотеки, іпотекодавцем надано в заставу домоволодіння, загальною площею 473,1 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі свідоцтва про право власності від 30.08.2001 року виданого Департаментом Житлово-комунального господарства на підставі рішення міськвиконкому №1060 від 14.12.2000 року та зареєстрованим в Хмельницькому БТІ в державному реєстрі прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 1529154.

У подальшому, у зв`язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по вказаним кредитним договорам, ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовними вимогами щодо стягнення заборгованості.

Так, рішеннями від 14.07.2011 року по справі №9/5025/956/11 та від 03.07.2013 року по справі № 924/108/13-г позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» були задоволені, а постановами державних виконавців ВПВР Департаменту ДВС МЮУ від 10.11.2011 року та від 27.12.2013 року відповідно було відкрито виконавчі провадження на примусове виконання вказаних судових рішень.

Позивач зазначає, що в ході проведення виконавчих дій, з інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, позивачу стало відомо про факт порушення його прав та законних інтересів, шляхом вилучення нотаріусом записів про обтяження та іпотеку.

У свою чергу, відповідач вказує, що 12.09.2008 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №ГД-07/2008-з1, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г., яким забезпечувалось виконання зобов`язань ТОВ «Ельбрус» за генеральним договором на здійснення кредитних операцій від 12.09.2008 року №ГД-04/2008 та будь-якими додатковими угодами до нього. Предметом іпотеки було визначено нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельна ділянка площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач стверджував, що станом на день укладення вказаного іпотечного договору жодних записів щодо обтяження нерухомості іпотекою ПАТ «УкрСиббанк» не було.

Державною виконавчою службою, за заявою ПАТ «Мегабанк» було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення коштів з ОСОБА_1 , проведено опис та оцінку будинку який перебував в іпотеці. Торги щодо реалізації будинку, що були призначені на 21.10.2013 року, не відбулися у зв`язку з відсутністю покупців. ПАТ «Мегабанк» було направлено лист до ДВС щодо передачі непроданого майна банку в рахунок погашення заборгованості та відповідно до протоколу проведених торгів від 27.11.2013 року та акту державного виконавця від 28.11.2013 року непроданий будинок передано ПАТ «Мегабанк», а 23.12.2013 року зареєстровано право власності на вказане майно за ПАТ «Мегабанк».

Позивач з інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна довідався, що домоволодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , перебуває в іпотеці ВАТ «Мегабанк» на підставі іпотечного договору №5282 від 12.09.2008 року (номер запису про іпотеку 40010708) посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г., а також перебуває в іпотеці ОСОБА_4 на підставі іпотечного договору №913 від 02.06.2010 року (номер запису про іпотеку 4010712) посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Нагорною Т.В.

Вважаючи свої права порушеними, АТ «УкрСиббанк» звернулося за захистом порушеного права до Хмельницького окружного адміністративного суду.

У результаті розгляду адміністративної справи №822/5740/15 визнано протиправними дії приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк Аліни Анатоліївни, як спеціального суб`єкта на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, щодо вилучення (припинення) обтяження іншого речового права за реєстраційним номером № 5276650 з контрольною сумою - 050Д1919А0 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі заяви про вилучення обтяження об`єкта нерухомого майна від 11.09.2008 року; визнано протиправними дії приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк Аліни Анатоліївни, як спеціального суб`єкта на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, щодо вилучення (припинення) обтяження іншого речового права за реєстраційним номером № 5276040 з контрольною сумою - ЕБВ3ГЕ2613 на підставі повідомлення про виключення запису з Державного реєстру іпотек від 11.09.2008 року; зобов`язано приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк Аліну Анатоліївну, як спеціального суб`єкта на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, поновити державну реєстрацію обтяження речового права за Договором іпотеки від 10.07.2007 року за реєстровим № 1-4402, що посвідчений державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Оксанюк Аліною Анатоліївною, згідно якого в іпотеку АТ «УкрСиббанк» було передано домоволодіння, загальною площею 473,1 кв.м., що належить ОСОБА_1 на праві власності та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та в Державному реєстрі іпотек) з дати вилучення припинення обтяження, а саме з 11.09.2008 року.

Проте, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.08.2019 року по справі №822/5740/15 скасовано судові рішення, а провадження закрито. При цьому, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення у даній справі, суд першої інстанції був обізнаний про відкрите касаційне провадження по справі №822/5740/15. Таким чином, посилання на обставини та факти встановлені у справі 822/5740/15 є помилковим.

Під час розгляду даної справи необхідно дослідити та надати оцінку наявним між сторонами правовідносинам у розрізі законодавства з урахуванням змін, які приймались та вносились до нього, зокрема, до Закону України «Про іпотеку».

Так, за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України №1-7/99 від 09.02.1999 року щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент укладення іпотечних договорів) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Законом.

Стаття 3 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній станом на момент укладення договорів іпотеки) передбачає, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

Частину 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» змінено у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із запровадженням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 04.07.2013 року (набув чинності з 04.08.2013 року) та вказано, що взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Таким чином, за договорами укладеними до 03.08.2013 року (включно) - права та обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. За договорами, укладеними з 04.08.2013 року взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до Закону.

Укладений між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» договір іпотеки був посвідчений державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Оксанюк А.А. та зареєстрований в реєстрі за №1-4402, цього ж дня державним нотаріусом Оксанюк А.А. було накладено заборону відчуження вказаного в договорі майна, що належить ОСОБА_1 , до припинення чи розірвання договору іпотеки, яку зареєстровано в реєстрі за №1-4403.

Оскільки договір іпотеки від 10.07.2007 року за реєстровим №1-4402 є дійсним, зобов`язання за ним не було припинено, доказів протилежного до суду не надано, тому домоволодіння, загальною площею 473,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є предметом іпотеки АТ «УкрСиббанк» та останній має право задовольнити свої вимоги за рахунок іпотеки.

Слід відзначити, що вилучення запису щодо реєстрації не призводить до недійсності відповідного договору іпотеки і не свідчить, що зобов`язання за ним припинено.

Апелянт обґрунтовуючи позицію по справі, посилається на відсутність запису про обтяження у відомостях державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак, за положеннями пп.1-2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на момент ухвалення оскаржуваного рішення) встановлено особливості щодо речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року.

Зокрема, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсним, за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

За ч. 4 ст. 3 Закону будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

У даному випадку, реєстрація речових прав (іпотеки та заборони відчуження) була проведена 10.07.2007 року (до 01.01.2013 року) відповідно до вимог законодавства, що діяло станом на 10.07.2007 року.

Крім цього, Закон України «Про іпотеку» не передбачав обов`язкової реєстрації іпотеки - норма змінена та набула чинності тільки 04.08.2013 року.

З огляду на положення ч.1-2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наявні не одна, а обидві умови для визнання дійсним речових прав АТ «УкрСиббанк» (обтяження майна іпотекою та забороною відчуження).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У результаті неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором №0 від 10.07.2007 року станом на 01.03.2017 року залишок заборгованості у валюті кредиту складав: за кредитом 162165,49 USD, за відсотками 264831,95 USD, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 4454,03 грн., за відсотками - 6874,87 грн. За кредитним договором №0 від 10.07.2007 року станом на 01.03.2017 року залишок заборгованості у валюті кредиту складав: за кредитом 1135838,48 USD, за відсотками 1543119,08 USD, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 31196,44 грн., за відсотками - 40723,83 грн. Загальна сума боргу за кредитними договорами станом на 01.03.2017 року становить 3105955,00 USD та 83249,17 грн. пені.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до п. 2.1.1 укладеного договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитними договорами іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. За умовами п. 1.2 договору іпотеки, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань іпотекодавця за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10.07.2007 року та кредитним договором №0 від 10.07.2007 року.

Згідно ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Статтею 23 вказаного Закону визначено наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи та встановлено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 09.03.2017 року, встановлено, що домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у власності ВАТ «Мегабанк» на підставі свідоцтва, серія та номер ВТР №152678 року №2630, виданого 23.12.2013 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І.

Враховуючи, що АТ «Мегабанк» набуло право власності на предмет іпотеки шляхом залишення за собою нереалізованого майна в межах виконавчого провадження, на час набуття майна воно є предметом іпотеки АТ «УкрСиббанк», тому позивач виходячи з положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку» звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки саме до АТ «Мегабанк» як до набувача статусу іпотекодавця за іпотечним договором.

З огляду на викладене, безпідставними є посилання на приписи ст.50 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими після продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах або продажу предмета іпотеки відповідно до статті 38 цього Закону припиняються будь-які права та вимоги інших осіб на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, які виникли після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором, згідно з яким було звернене стягнення на предмет іпотеки, оскільки до суду не було надано достатніх та достовірних доказів на підтвердження наявності підстав для припинення прав та вимог на предмет іпотеки АТ «УкрСиббанк» у зв`язку з передачею такого майна відповідачу в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 та відносно виникнення відповідних прав та вимог саме після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором з АТ «Мегабанк».

За положеннями ч. 3 ст. 13 Закону України «Про іпотеку» у разі звернення стягнення на предмет іпотеки наступним іпотекодержателем попередній іпотекодержатель також має право звернути стягнення на предмет іпотеки, навіть якщо строк виконання основного зобов`язання перед попереднім іпотекодержателем ще не настав. Якщо попередній іпотекодержатель не скористався цим правом, попередня іпотека є дійсною до повного задоволення вимоги попереднього іпотекодержателя за основним зобов`язанням, а право власності на предмет іпотеки переходить до нового власника разом з обтяженням цього майна попередньою іпотекою.

Таким чином, за прямою вказівкою ч. 3 ст. 13 Закону України «Про іпотеку» визначено, що право власності на предмет іпотеки переходить до нового власника (АТ «Мегабанк») разом з обтяженням майна попередньою іпотекою (іпотекою АТ «УкрСиббанк» на підставі договору іпотеки від 10.07.2007 року.) Вказане повністю узгоджується з положеннями ст. 23 Закону України «Про іпотеку».

Щодо строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Так, у Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

У пункті 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду №10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» роз`яснено, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Частина 3 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлює, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що така заява відсутня, а АТ «Мегабанк» не посилався на пропуск позовної давності як на підставу для відмови в позові.

Доводи апелянта про пропуск позовної давності за змістом апеляційної скарги, як і сама заява, не можуть бути враховані на стадії апеляційного перегляду та не дають суду апеляційної інстанції права вирішувати питання застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки про застосування таких наслідків не було заявлено в суді першої інстанції, а АТ «Мегабанк» приймав участь у розгляді справи.

Відповідач наполягає на тому, що ним у відзиві на позовну заяву в суді першої інстанції ставилося питання щодо застосування строків позовної давності.

Однак, такі твердження спростовуються матеріалами справи. Так, у відзиві на позовну заяву позивач вказував про необхідність встановлення з якої саме дати ПАТ «УкрСиббанк» дізнався про вилучення (припинення) обтяження. Колегія суддів відзначає, що це по-перше, є певним елементом заперечень на позовну заяву, по-друге, не є тотожнім поняттю і дії як подання заяви про застосування строків позовної давності.

Щодо посилань позивача про нікчемність договору купівлі-продажу будинковолодіння від 30.07.2019 року, реєстровий №497, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Богданович А.О., то колегія суддів їх відхиляє, оскільки такі твердження та доводи не заявлялись у суді першої інстанції і не були предметом дослідження.

Щодо посилань скаржника на не дослідження питання щодо розміру заборгованості та її наявності, колегія суддів зазначає, що, звертаючись з позовом у якості додатків було надано розрахунок розміру заборгованості та докази на підтвердження.

Разом з тим, апелянт заперечуючи проти наявності заборгованості за кредитними договорами ОСОБА_2 перед ПАТ «УкрСиббанк» будь-яких доказів на спростування не надає. Відхиляє колегія суддів і посилання відповідача на виконавчі провадження, оскільки, по-перше, наразі наявні відкриті виконавчі провадження щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь банку (позивача), а повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із закриттям провадження не може беззаперечно свідчити про відсутність заборгованості.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, зводяться до необхідності переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правовідносин і норм права, які підлягають до застосування та не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства «Мегабанк» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 25.04.2019 року по справі №922/1995/17 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 25.04.2019 року по справі №922/1995/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19 березня 2020 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя О.В. Ільїн

Суддя В.В. Россолов