ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. Справа №914/1054/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б. судді Орищин Г.В.

Мирутенко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства «Любомир МГ» б/н від 03.12.2019 (вх. № 01-05/4343/19 від 03.12.2019)

на рішення Господарського суду Львівської області від 10.09.2019 (суддя Фартушок Т.Б., повний текст рішення складено 19.09.2019)

у справі №914/1054/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛС ВЕСТ», с.Байківці, Тернопільська область;

до відповідача: Фермерського господарства «Любомир-МГ», с.Новосільці, Львівська область;

про: стягнення заборгованості та штрафних санкцій;

ціна позову: 1136908,10грн.

за участю представників:

від позивача: адвокат Мельник І.В.

від відповідача: представник Прохоренко О.І.

Учасникам процесу роз`яснено їх права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.09.2019 у справі №914/1054/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Фермерського господарства «ЛЮБОМИР-МГ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛС ВЕСТ» 632469,43грн суми основного боргу, 247617,37грн. штрафу, 185580,74грн. 25% річних та 15985,01грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Львівської області від 10.09.2019 у цій справі скаржник звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить відкрити апеляційне провадження, зупинити дію рішення Господарського суду Львівської області від 10.09.2019, скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10.09.2019 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТзОВ "АЛС ВЕСТ" повністю.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2019 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б.- головуючий суддя, члени колегії - Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.12.2019 поновлено Фермерському господарству «Любомир-МГ» строк на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду Львівської області від 10.09.2019 у справі №914/1054/19, зупинено дію оскарженого рішення, відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 22.01.2020.

17.01.2020 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛС ВЕСТ» надійшов відзив на апеляційну скаргу №14/01-1 юр від 14.01.2020 (вх. №01-04/242/20 від 17.01.2020).

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 22.01.2020, від 06.02.2020, розгляд справи відкладався. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 розгляд справи призначено на 04.03.2020.

В судовому засіданні 04.03.2020 представник скаржника просив долучити до матеріалів справи висновки експерта за результатами проведення експертних досліджень №7015 від 27.01.2020 та №192 від 26.01.2020 Львівського НДІСЕ. Представник позивача усно заперечив щодо долучення нових доказів до матеріалів справи. В судовому засіданні 04.03.2020 оголошено перерву до 11.03.2020.

10.03.2020 від позивача на адресу суду надійшли заперечення проти клопотань апелянта про долучення доказів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 11.03.2020 представник скаржника підтримав подані суду клопотання про долучення до матеріалів справи висновків експерта за результатами проведення експертних досліджень №192 від 26.01.2020 та №7015 від 27.01.2020 Львівського НДІСЕ, просив взяти їх до уваги, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення аналогічної судової експертизи.

Представник позивача заперечив проти клопотань апелянта, серед іншого зазначив, що подані скаржником висновки експертів не є доказами в розумінні глави 5 ГПК України, так всупереч вимогам до ст.98 ГПК України надані відповідачем висновки експерта не містять зазначення про попередження (обізнаність) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила не брати до уваги висновків експерта за результатами проведення експертних досліджень №№192 від 26.01.2020 та №7015 від 27.01.2020 Львівського НДІСЕ з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Обґрунтовуючи клопотання про долучення доказів, а саме висновків експерта за результатами проведення експертних досліджень №192 від 26.01.2020 та №7015 від 27.01.2020 Львівського НДІСЕ, відповідач зазначає, що звертався до суду першої інстанції з клопотанням про проведення відповідної експертизи, однак, суд першої інстанції, посилаючись на те, що предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості та штрафних санкцій, а підставами є неналежне виконання відповідачем умов договору, беручи до уваги те, що доведення зазначених позивачем обставин покладено саме на позивача, відмовив у задоволенні клопотання відповідача у проведенні експертизи. На переконання відповідача саме відсутність доказу, який би підтвердив позицію відповідача і спричинила ухвалення незаконного рішення. Згідно з висновком експерта №192 від 26.01.2020 вказаний у видатковій накладній №37/015860 від 29.12.2017 плуг Gaspardo Micro E/F S.V J8+0 D1054 WN не відповідає специфікації №1 до договору №52/015860 про поставку сільськогосподарської техніки від 05.12.2017, маркування плуга не відповідає ні специфікації, ні видатковій накладній до договору №52/015860 від 05.12.2017. Крім цього експерт дійшов висновку, що плуг, який був предметом доставки, відсутній в модельному ряді плуга Gaspardo Micro 7+1, що на думку відповідача спростовує доводи позивача про те, що модельний ряд плуга Gaspardo Micro 7+1 включає і плуг Gaspardo Micro E/F S.V J8+0 D1054 WN, а отже, доводить безпідставність позовної заяви. Також відповідач зазначає, що у вказаному висновку на 17 сторінці міститься посилання на висновок експерта за результатами проведення експертного дослідження №7015 від 27.01.2020, згідно з яким предметом дослідження були причини руйнування плуга Gaspardo Micro E/F S.V J8+0 D1054 WN, поставленого за договором №52/015860 від 05.12.2017, тому відповідач вважає за потрібне надати суду висновок експерта №7015 від 27.01.2020 в якості додаткового доказу та складової частини висновку №192 від 26.02.2020.

Позивач, заперечуючи проти клопотань апелянта (відповідача) про долучення доказів, зазначає, що у строки, визначені судом першої інстанції при проведенні підготовчого засідання, відповідач не надав ніяких висновків експертів, не повідомляв суд про неможливість подання висновків експертів та причини такої неможливості, а також не надав доказів про здійснення дій, спрямованих на отримання висновку експерта, в клопотаннях відповідач ніяким чином не обґрунтував неможливість подання висновку експерта суду першої інстанції, не зазначив що йому об`єктивно заважало звернутись безпосередньо до експертної установи, отримати висновок та надати його суду першої інстанції. Просить звернути увагу суду, що висновок експертного дослідження №192 від 26.02.2020 взагалі не є доказом в розумінні глави 5 ГПК України, так як не містить зазначення про обізнаність експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Також позивач вважає, що для з`ясування обставин справи не було необхідності у спеціальних знаннях у сфері іншій, ніж право, так як незалежно від висновків експерта, враховуючи досліджені судом першої інстанції докази та положення п. 4.4. Договору №52/015860 від 05.12.2017 і ст.672 ЦК України, повністю доведено належне виконання позивачем умов укладеного договору. Щодо висновку експерта №7015 від 27.01.2020 позивач вважає, що такий не стосується предмету доказування, оскільки містить інформацію про причини руйнування складової частини товару, яка ніяк не стосується справи.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1, ч.5 ст. 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення; у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Однак, у висновку експертного дослідження №192 від 26.02.2020 та висновку експертного дослідження №7015 від 27.01.2020 не зазначено, що експерти, які проводили експертні дослідження, обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відтак, надані відповідачем висновки експертів не можуть братись до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки не є допустимими доказами в розумінні ст.77 ГПК України.

Аналогічну правову позицію щодо допустимості висновків експерта, складених на замовлення учасника справи, викладено у постанові Великої палати Верховного суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18.

Враховуючи наведене, колегія суддів не бере до уваги докази подані Фермерським господарством «Любомир-МГ» в судовому засіданні 04.03.2020.

В судовому засіданні 11.03.2020 представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив апеляційну скаргу задоволити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Представник позивача проти задоволення позовних вимог заперечив, просив рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

ТзОВ «Алс Вест» звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до ФГ «Любомир-МГ» про стягнення 632 469,91 грн. суми основного боргу за поставлений позивачем та отриманий відповідачем за договором про поставку сільськогосподарської техніки №52/015860 від 05.02.2017 товар, а також 247 617,37 грн. штрафу, 185 580,74 грн. 25 відсотків річних та 71 240,08 грн. інфляційних втрат за порушення відповідачем порядку і строку здійснення оплати за договором про поставку сільськогосподарської техніки №52/015860 від 05.02.2017.

Відповідач вважав позов безпідставним, необґрунтованим та передчасним, оскільки позивачем не виконано умов договору та не здійснено поставку товару, який мав бути поставлений за договором, а відтак, у відповідача не виник обов`язок з оплати товару.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги задоволено частково, зокрема, відмовлено у стягненні інфляційних втрат.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга мотивована тим, що у видатковій накладній №375/015860 від 29.12.2017, яку позивач надав в якості доказу поставки плуга Gaspardo Micro 7+1 зазначено зовсім інший плуг, а саме Gaspardo Micro E/F S.V J8+0 D1054 WN, який не був предметом поставки згідно з договором №52/015860 від 05.02.2017 про поставку сільськогосподарської техніки та не є тим плугом, який як стверджує позивач у позовній заяві, був поставлений відповідачу, а відповідач не розрахувався. Таким чином скаржник вважає позовну заяву безпідставною, оскільки позивач не довів факту поставки плуга Gaspardo Micro 7+1, який є предметом укладеного між сторонами договору. Суд першої інстанції, посилаючись на те, що предметом позову є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості та штрафних санкцій, а підставами є неналежне виконання відповідачем умов договору, взявши до уваги, що доведення зазначених позивачем обставин покладено саме на позивача, відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи, чим фактично відмовив у прийнятті доказів, які б спростували доводи позивача. Враховуючи, що позивач не надав суду жодного доказу в підтвердження того, що фактично поставлений плуг Gaspardo Micro E/F S.V J8+0 D1054 WN та плуг Gaspardo Micro 7+1, який є предметом договору поставки, є товаром, за який не розрахувався відповідач, суд мав відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та недоведеністю обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що видаткова накладна підписана директором ФГ «Любомир-МГ» Мокрицьким С.В. та скріплена печаткою, жодних претензій щодо невідповідності товару під час прийому та під час експлуатації, гарантійного обслуговування, підписання договору№1 від 17.04.2018 про внесення змін до договору поставки №52/015860 від 05.02.2017, не надходило, жодних інших поставок між сторонами не здійснювалось. Таким чином позивач вважає, що виконав зобов`язання щодо поставки товару належним чином. Щодо різниці в назвах товару в договорі та видатковій накладній позивач зазначає, що модельний ряд плугу Gaspardo Micro 7+1 включає плуг Gaspardo Micro E/F S.V J8+0 D1054 WN (НМА5А0217), комплектація товару, зазначена в специфікації є текстовим описом букво-цифрового ряду в назві товару, що зазначений у видатковій накладній. Також позивач звертає увагу суду на те, що відповідач використовував отриманий товар та продовжує його використовувати, що підтверджується листом відповідача від 18.12.2019 №41, у якому відповідач зазначає про використання плуга в полі 16.12.2019. Щодо відмови судом першої інстанції у проведенні експертизи позивач вважає таку правомірною, оскільки підготовче засідання у справі проводилось 60 днів і відповідач мав достатньо часу отримати та надати суду експертний висновок, окрім того, позивач вважає, що для з`ясування обставин справи не було необхідності у спеціальних знаннях у сфері іншій, ніж право, оскільки незалежно від висновків експерта належне виконання постачальником умов договору було повністю доведене на підставі дослідження наявних у справі доказів.

Матеріалами справи підтверджуються наступні фактичні обставини.

05.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алс Вест» як продавцем та Фермерським господарством «Любомир-МГ» як покупцем було укладено договір №52/015860, за умовами якого продавець поставляє, а покупець приймає та зобов`язується оплатити сільськогосподарську техніку, а саме плуг Gaspardo Міrсо 7+1 (1 (одна) одиниця), «Товар», на умовах, визначених договором.

Відповідно до п.1.2. договору технічні характеристики, специфікація, склад товару визначаються в додатку №1 (специфікації) до договору, який є його невід`ємною частиною.

Згідно пункту 2.1. договору загальна вартість товару з урахуванням ПДВ складає гривневий еквівалент 38 500,00 євро, шо підлягає сплаті по курсу перерахунку: з них вартість товару, без ПДВ, складає гривневий еквівалент 32 083,33 євро, сума ПДВ складає гривневий еквівалент 6 416,67 євро.

Курс перерахунку - це курс продажу (АSК курс) євро на момент закриття торгів на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню перерахування коштів по даному Договору, збільшений на 0,5%.

Сторони погодили використовувати в якості довідкової інформації про курс продаж) (АSК курс) євро на момент закриття торгів на міжбанківському валютному ринку України дані, опубліковані на сайті http://minfin.com.ua/currency/mb/.

Курс перерахунку, за яким розраховується гривневий еквівалент відповідного платежу, не може бути нижчим за Курс перерахунку на дату укладення даного договору, а саме: 32,1581 гривень за 1(один) євро.

Згідно пункту 2.2. договору сума фактично перерахованих платежів не може бути нижчою за гривневий еквівалент, що зафіксований на дату підписання Договору, і який становить 1 238 086,85 грн. Остаточна загальна вартість товару в гривнях визначатиметься сумою всіх гривневих платежів, які мають бути здійснені згідно умов даного договору. Всі розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України - гривні.

Пунктом 2.3. договору сторонами встановлено, що у разі зміни (підвищення) чи введення додаткових обов`язкових платежів (ставок, тарифів, мита, тощо), що підлягають сплаті при розмитненні товару при ввезенні товару на митну територію України, з моменту укладання договору до остаточного розрахунку, ціна товару підлягає коригуванню (збільшенню) відповідно здійснених змін (підвищень) таких обов`язкових платежів.

Відповідно до пункту 2.4. договору коригування ціни за п. 2.3. договору здійснюється шляхом підписання сторонами змін до договору. У разі необхідності коригування ціни Продавець направляє Покупцю для підписання Додаткову угоду з визначеною після коригування ціною. Покупець протягом трьох календарних днів з моменту отримання, зобов`язується підписати Додаткову угоду з визначеною після коригування ціною та повернути її Продавцю. У разі неповернення Покупцем на адресу Продавця підписаної Додаткової угоди протягом десяти календарних днів з моменту її отримання, несплачена сума за Товар вважається скоригованою і входить до грошових зобов`язань Покупця за цим Договором.

Згідно з пунктом 4.1. договору продавець передає товар покупцеві на умовах СРТ (склад покупця: Львівська обл. Жидачівський район, с.Новосельці, вул. Польова, 1), згідно з Інкотермс 2000 року, протягом 3 (трьох) робочих днів з дати зарахування на поточний рахунок продавця 25% від загальної вартості товару, але не раніше 09.12.2017.

Пунктом 4.3. договору встановлено, що під час прибуття товару до місця вивантаження покупець зобов`язаний забезпечити присутність своєї уповноваженої особи, яка підписує товарно-транспортну накладну про отримання товару, та наявність в неї печатки покупця. У разі порушення покупцем умов даного пункту, водій має право відмовитися від подальшого розвантаження товару до моменту усунення порушення та покупець зобов`язується відшкодувати продавцю всі витрати за простій транспорту, а продавець не несе відповідальність за порушення строків поставки такого товару.

Відповідно до пункту 4.1. договору покупець набуває право власності на товар після оплати повної вартості товару.

Згідно пункту 5.1. договору покупець зобов`язується здійснити оплату товару на умовах розстрочки за наступним графіком: (п.п. 5.1.1.) 25% від загальної вартості товару, що становить гривневий еквівалент 9 625,00 євро, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, до 09.12.2017 включно. (п.п. 5.1.2.) 75% від загальної вартості товару, що становить гривневий еквівалент 28 875,00 євро, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, до 20.03.2018 включно.

Оскільки умовами даного договору передбачено передачу товару покупцю до оплати ним 100% його вартості товару сторони погодили, що товар вважається таким, що продається в кредит з розстрочкою платежу (ст.694 ЦК України). За користування товарним кредитом покупець зобов`язаний сплачувати продавцю проценти в розмірі 18 % річних від суми неоплаченої гривневої вартості товару за кожен день користування (п.5.2. договору).

Відповідно до пункту 8.2. договору у випадку порушення покупцем умов оплати товару, визначених в п.п. 5.1. даного договору, покупець зобов`язаний сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, дійсної в період прострочення, від неоплаченої вартості товару з ПДВ, шо підлягає сплаті в гривнях по курсу перерахунку, дійсному в день виникнення у покупця заборгованості, але не нижчому за курс перерахунку на дату укладення даного договору, за кожний календарний день прострочення оплати платежу по день оплати заборгованості включно (без обмеження періоду нарахування пені). У випадку порушення покупцем умов оплати товару, визначених в п. 5.1.2. даного договору, або іншої умови договору, покупець зобов`язаний сплатити продавцю штраф в розмірі 20% від загальної вартості товару та 25 процентів річних від простроченої суми, шо підлягають сплаті в гривнях по курсу перерахунку, дійсному в день виникнення у покупця заборгованості, але не нижчому за курс перерахунку на дату укладення даного договору.

Згідно з пунктом 9.1. договору договір набирає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами умов дійсного договору.

Специфікацією від 02.12.2017 до договору (додаток №1) сторонами встановлено, що товаром з договором є один плуг Gaspardo Міrсо 7+1 on-land Рама 160x160x10 мм. Система захисту зрізний болт. Система анти-шок з азотним акумулятором на транспортному колесі. Відстань між корпусами 105 см. Кліренс рами 87 см. Механічне регулювання першого корпусу. Корпуси з суцільним відвалом. Кукурудзяні передплужники. Збільшена польова дошка на останньому корпусі. Посилений ніж лемеха з вольфрамовою наплавкою. Плуг для роботи по полю та в борозді вартістю 38500 євро з урахуванням ПДВ.

Договором від 17.04.2018 №1 про внесення змін та доповнень до Договору сторони домовились змінити пункт 5.1. основного договору та викласти його в наступній редакції:

« 5.1.1. 8 відсотків від загальної вартості товару, що становить гривневий еквівалент 3 012,32 євро, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, до 09.02.2018 включно.

5.1.2. 25% від загальної вартості товару, шо становить гривневий еквівалент 9 625,00 євро, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, до 30.04.2018 включно.

5.1.3. 33% від загальної вартості товару, шо становить гривневий еквівалент 12 382,00 євро, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, до 30.05.2018 включно.

5.1.4. 34% від загальної вартості товару, що становить гривневий еквівалент 13 480,68 євро, що підлягають сплаті по курсу перерахунку до 30.06.2018 включно.».

Окрім того, пунктом 2 вказаного додаткового договору сторони домовились змінити пункт 8.2. договору та викласти його в наступній редакції:

« 8.2. У випадку порушення покупцем умов оплати товару, визначених в пункті 5.1. даного договору, покупець зобов`язаний сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, дійсної в період прострочення, від неоплаченої вартості товару з ПДВ, що підлягає сплаті в гривнях по курсу перерахунку, дійсному в день виникнення у покупця заборгованості, але не нижчому за курс перерахунку на дату укладення даного договору, за кожний календарний день прострочення оплати платежу по день оплати заборгованості включно (без обмеження періоду нарахування пені).

У випадку порушення покупцем умов оплати товару, визначених в підпунктах 5.1.2.-5.1.4. даного договору, або іншої умови договору, покупець зобов`язаний сплатити продавцю штраф в розмірі 20% від загальної вартості товару та 25 процентів річних від простроченої суми, що підлягають сплаті в гривнях по курсу перерахунку дійсному в день виникнення у покупця заборгованості, але не нижчому за курс перерахунку на дату укладення даного договору.».

Вказаний договір, додаток до нього, додатковий договір підписали генеральний директор ТзОВ «Алс-Вест» Бертоша П. та голова ФГ «Любомир-МГ» Мокрицький С.В., їх підписи засвідчено відтисками печаток юридичних осіб - сторін договору.

Позивачем на виконання умов укладеного договору передано, а відповідачем прийнято плуг Mirco E/F S.V j 8+0 D105 4WN (HMA5A0217); у кількості одна штука, вартістю 1238086,85грн., що підтверджується видатковою накладною від 29.12.2017 №375/015860.

Видаткова накладна містить всі обов`язкові реквізити первинного документа, визначені у ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, назву документа (форми), дату складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Так видаткову накладну №375/015860 від 29.12.2017 складено Товариством з обмеженою відповідальністю «Алс-Вест» на підставі замовлення покупця №840 від 29.12.2017 відповідно до договору поставки від 05.12.2017 №52/015860, найменування товару Mirco E/F S.V j 8+0 D105 4WN (HMA5A0217); (імп.), кількість - одна штука, вартість 1 238 086,85грн., містить дані щодо відповідальних осіб продавця та покупця, підписи сторін та відтиски печаток юридичних осіб.

Відповідач не заперечує факту поставки плугу Mirco E/F S.V j 8+0 D105 4WN (HMA5A0217) за видатковою накладною №375/015860 від 29.12.2017.

Відповідач не виконав у повному обсязі договірних зобов`язань з оплати поставленого за договором товару, однак сплатив на користь позивача 609521,71 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 09.02.2018 №AW000000048 на суму 100000 грн., від 26.04.2018 №AW000000225 на суму 50000 грн., від 27.06.2018 №AW000000381 на суму 100000 грн., від 03.08.2018 №AW000000511 на суму 59521,71 грн., від 07.12.2018 №AW000000875 на суму 50000 грн., від 21.12.2018 №AW000000926 на суму 50000 грн., від 13.02.2019 №AW000000042 на суму 100000 грн., від 12.03.2019 №AW000000115 на суму 100000 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач 08.10.2018 звертався до відповідача з претензією від 03.10.2018 №1 із вимогою про оплату поставленого за договором товару. Відповідачем вказану претензію залишено без відповіді та реагування, докази її відхилення або задоволення в матеріалах справи відсутні, станом на час розгляду спору по суті учасниками справи суду не заявлені та не подані.

Також в матеріалах справи є подана відповідачем копія претензії-вимоги від 17.07.2019 вих. №19, у якій відповідач вимагає від позивача поставити товар за договором у строк до 31.07.2019 або повернути сплачені відповідачем кошти.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до вимог ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ч.1 ст.672 ЦК України встановлено, що у випадку, якщо продавець передав товар в асортименті, що не відповідає умовам договору купівлі-продажу, покупець має право відмовитися від його прийняття та оплати, а якщо він вже оплачений - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до ч.4 вказаної статті товар, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, є прийнятим, якщо покупець у розумний строк після його одержання не повідомив продавця про свою відмову від нього.

Згідно норми ч.5 ст.672 ЦК України у випадку, якщо покупець не відмовився від товару, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, він зобов`язаний оплатити його за ціною, погодженою з продавцем.

Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача як покупця до позивача як продавця з повідомленням про відмову від позову, натомість наявними є докази прийняття товару, зазначеного у видатковій накладній, експлуатацію такого товару та його гарантійне обслуговування. При цьому суд першої інстанції вірно відхилив посилання відповідача на претензію-вимогу від 17.07.2019 вих. №19, оскільки зважаючи на прийняття товару 29.12.2017 така не може вважатись поданою в розумний строк. Відтак, незалежно від того чи відповідав плуг, прийнятий відповідачем, плугу, обумовленому сторонами в договорі, у відповідності до вимог ч.5 ст. 672 ЦК України у відповідача як покупця виник обов`язок оплатити товар за ціною, погодженою з продавцем.

З цих же підстав підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги щодо відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи, оскільки зважаючи на встановлені фактичні обставини справи обов`язок зі сплати прийнятого товару існує у відповідача незалежно від підтвердження чи спростування висновком експерта питань, які відповідач пропонував винести на експертизу, а саме 1. Чи відповідає поставлений за видатковою накладною №375/015860 від 29 грудня 2017 року Плуг Gaspardo Micro E/F S.V J 8+0 D105 4 WN специфікації №1 до договору №52/015860 про поставку сільськогосподарської техніки від 05.12.2017р.?; 2. Чи включає в себе модельний ряд плуга Gaspardo Micro 7+1, зокрема і плуг Gaspardo Micro E/F S.V J 8+0 D105 4 WN?; 3. Чи відповідають технічні характеристики поставленого Плуга Gaspardo Micro E/F S.V J 8+0 D105 4 WN Плугу Gaspardo Micro 7+1, який зазначений у специфікації №1 до договору №52/015860 про поставку сільськогосподарської техніки від 05.12.2017р.? Якщо ні, то в чому саме полягає невідповідність?; 4. Які дефекти має поставлений плуг Gaspardo Micro E/F S.V J 8+0 D105 4 WN? Чи є ці дефекти істотними? Чи можлива експлуатація цього плуга за наявності виявлених дефектів?.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що місцевий господарський суд вірно здійснив перерахунок заявленої до стягнення суми основного боргу з врахуванням часу виникнення боргу, здійснених відповідачем часткової оплати в рахунок його погашення, а також визначеного сторонами порядку обчислення гривневого еквіваленту суми боргу та суми оплати (що підтверджується довідкою №21/05-1 від 21.05.2019 про рух коштів та роздруківками з сайту http://minfin.com.ua/currency/mb/ щодо курсу продажу євро за 08.02.2018, 25.04.2018, 26.06.2018, 06.12.2018, 20.12.2018, 12.02.2019, 11.03.2019) та встановив, що відповідачем здійснено часткову оплату поставленого товару на суму 18 832,50 євро, а отже, сума боргу відповідача перед позивачем з оплати поставленого за договором товару складає 19667,50 євро, що з врахуванням визначеної сторонами у договорі процедури обчислення її гривневого еквіваленту складає 632 469,43 грн. Основна заборгованість в розмірі 632 469,43 грн. підлягає стягненню на користь позивача.

Щодо стягнення 247 617,37 грн. штрафу слід зазначити наступне.

Відповідно до п.8.2. договору у випадку порушення покупцем умов оплати товару, визначених в пункті 5.1. даного договору, покупець зобов`язаний сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, дійсної в період прострочення, від неоплаченої вартості товару з ПДВ, що піддягає сплаті в гривнях по курсу перерахунку, дійсному в день виникнення у покупця заборгованості, але не нижчому за курс перерахунку на дату укладення даного договору, за кожний календарний день прострочення оплати платежу по день оплати заборгованості включно (без обмеження періоду нарахування пені). У випадку порушення покупцем умов оплати товару, визначених в підпунктах 5.1.2.-5.1.4. даного договору, або іншої умови договору, покупець зобов`язаний сплатити продавцю штраф в розмірі 20% від загальної вартості товару та 25 процентів річних від простроченої суми, що підлягають сплаті в гривнях по курсу перерахунку дійсному в день виникнення у покупця заборгованості, але не нижчому за курс перерахунку на дату укладення даного договору.

Згідно зі ст.ст.549, 611, 625 ЦК України, ст.230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно положень ст. 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст. 550 ЦК України).

Частиною 1 ст. 231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання господарською організацією (ч.ч. 6, 7 ст. 231 ГК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (ч.ч. 1 і 2 ст. 551 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правильності розрахунку позивачем двадцяти відсотків штрафу суд, а відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 247 617,37 грн. штрафу є мотивованими та обґрунтованими, підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо стягнення 185 580,74 грн. 25 відсотків річних слід зазначити наступне.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц.

Відповідно до п.8.2. договору у випадку порушення покупцем умов оплати товару, визначених в підпунктах 5.1.2.-5.1.4. даного договору, або іншої умови договору, покупець зобов`язаний сплатити продавцю штраф в розмірі 20% від загальної вартості товару та 25 процентів річних від простроченої суми, що підлягають сплаті в гривнях по курсу перерахунку дійсному в день виникнення у покупця заборгованості, але не нижчому за курс перерахунку на дату укладення даного договору.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно здійснив перевірку правильності розрахунку 25 відсотків річних за заявлений позивачем період та встановив, що позивачем заявлено меншу суму у порівнянні з вірним розрахунком, а відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача у заявленому розмірі - 185 580,74 грн. 25% річних за період з 01.07.2018 по 21.05.2019 підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо стягнення 71 240,08 грн. інфляційних втрат колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що враховуючи встановлену сторонами у договорі процедуру обчислення гривневого еквіваленту суми боргу за договором, а саме існування боргу в євро та обчислення сум часткових платежів за договором, а також здійснених відповідачем платежів з врахуванням визначеного договором курсу перерахунку, заборгованість за договором існує в євро та перераховується у встановленому договором порядку за курсом перерахунку саме на дату виникнення обов`язку відповідача з часткової сплати вартості товару за договором чи здійснення ним такого обов`язку.

Враховуючи правову природу інфляційних втрат, а саме те, що відшкодування інфляційних втрат є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, зважаючи на відсутність такого знецінення у зв`язку із визначенням суми основного боргу в іноземній валюті та визначенням її гривневого еквіваленту саме на дату погашення боргу, позовні вимоги про стягнення 71 240,08 грн. інфляційних втрат є безпідставними

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, враховуючи межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Фермерського господарства "Любомир МГ" б/н від 03.12.2019 (вх. № 01-05/4343/19 від 03.12.2019) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 10.09.2019 у справі №914/1054/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи №914/1054/19 повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено та підписано 19.03.2020.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Мирутенко О.Л.