ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. Справа№ 910/26972/14

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Верховця А.А.

за участю секретаря судового засідання Михайлюченко О.Г.

розглянувши апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві, скаржник - 1, заявник - 1) та Головного управління Державної податкової служби в м. Києві (далі - ГУ ДПС в м. Києві, скаржник-2, заявник-2)

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2019

у справі №910/26972/14 (суддя - Чеберяк П.П.)

за заявою Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві)

до Публічного акціонерного товариства «Гідромеханізація» (ідентифікаційний код 01416398) (далі - боржник, ПАТ «Гідромеханізація»)

про банкрутство

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 11.03.2020

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Гідромеханізація».

Постановою Господарського суду міста Києва від 29.01.2018 визнано ПАТ «Гідромеханізація» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

05.11.2019 від кредиторів - Приватної компанії «Колледо Лімітед», ТОВ «Правочин» та ліквідатора ПАТ «Гідромеханізація» надійшла спільна заява про затвердження мирової угоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 вказану заяву задоволено, мирову угоду затверджено, провадження у справі про банкрутство ПАТ «Гідромеханізація» закрито.

В силу положень ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КзПБ) та ст. 255 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала господарського суду про закриття провадження у справі відноситься до переліку процесуальних документів, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції зазначає про наявність колізії між п. 17 ч. 1, ч. 2 ст. 255; ч. 3 ст. 273 ГПК в частині застосування при оскарженні в апеляційному порядку судових рішень у справах про банкрутство (неплатоспроможності) Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство) та частинами 1, 2 Прикінцевих та перехідних положень КзПБ.

Відповідно до названих частин положень КзПБ Закон про банкрутство втрачає силу з моменту введення в дію КзПБ. КзПБ набрав чинності з 21.10.2019.

У зв`язку з чим апеляційний господарський суд усуває колізію шляхом застосування при оскарженні в апеляційному порядку судових рішень у справах про банкрутство (неплатоспроможності) нового акту - КзПБ.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, 14.01.2020 ГУ ДПС в м. Києві звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначену ухвалу скасувати та прийняти рішення, яким справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ключовими аргументами якої є:

- мирова угода підписана не всіма сторонами по справі;

- склад комітету кредиторів було сформовано до вступу в дію КзПБ, що свідчить про нелегітимність його складу та прийняте ним рішення про укладення мирової угоди;

- мирова угода, як судова процедура, не передбачена КзПБ;

- судом не розглянуто клопотання про заміну сторони в порядку правонаступництва.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 відкрите провадження за вказаною апеляційною скаргою, справу призначено до розгляду.

Також, не погодившись з прийнятою ухвалою, 10.01.2029 ГУ ПФУ в м. Києві звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначену ухвалу скасувати та прийняти рішення, яким включити до мирової угоди вимоги ГУ ПФУ в м. Києві в розмірі 290 401,00 грн.

Ключовим аргументом якої є:

- копія мирової угоди, яка затверджена судом, не була направлена ГУ ПФУ в м. Києві для ознайомлення та погодження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі №910/26972/14, апеляційні скарги ГУ ДПС в м. Києві та ГУ ПФУ в м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі №910/26972/14 об`єднано в одне апеляційне провадження, призначено їх до розгляду.

Відповідно до витягів з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2019, 27.01.2020 вказані апеляційні скарги передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поляков Б.М., судді Доманська М.Л., Верховець А.А.

Розпорядженням керівника апарату від 03.03.2020 у зв`язку з перебуванням судді Доманської М.Л. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2020 для розгляду справи №910/26972/14 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Отрюх Б.В., Верховець А.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2020 прийнято до провадження апеляційні скарги ГУ ДПС в м. Києві та ГУ ПФУ в м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі №910/26972/14 у визначеному складі колегії суддів, а саме у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Отрюх Б.В., Верховець А.А. Зазначена колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Від директора ТОВ «ДБК «Гідромеханізація» та ліквідатора Черпака А.Ю. надійшли відзиви на апеляційну скаргу ГУ ДПС в м. Києві.

Ключовими аргументами відзивів є:

- КзПБ не містить заборони укладення мирової угоди;

- мирова угода була підписана від іменні всіх кредиторів - уповноваженим головою комітету кредиторів.

Від директора ліквідатора Черпака А.Ю. надійшов відзив на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в м. Києві.

Ключовими аргументами відзиву є:

ГУ ПФУ в м. Києві не було включено до складу комітету кредиторів.

Інші учасники справи не скористалися правом, визначеним ч. 1 ст. 263 ГПК України, та у строк, встановлений судом, не подали до суду письмового відзиву на апеляційні скарги, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ГУ ДПС в м. Києві підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ГУ ПФУ в м. Києві задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 2 КзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ст. 192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін.

Враховуючи вищезазначене, апеляційна інстанція зазначає про можливість укладення мирової угоди у процедурі банкрутства за умови дотримання норм ГПК України та КзПБ.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу (ч. 2 ст. 192 ГПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

На відміну від позовного провадження, в процедурі банкрутства судом не вирішується матеріально-правовий спір. Тут має місце погашення, встановлених судом грошових вимог кредиторів. Ця обставина як раз характеризує суб`єктний склад сторін.

Так, сторонами у справі про банкрутство є боржник (банкрут), конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори (ст. 1 КзПБ).

Оскільки в справах про банкрутство можуть приймати участь велика кількість кредиторів, то законодавець передбачив, що їх інтереси може представляти комітет кредиторів, який представляє всіх кредиторів під час проведення процедури банкрутства (ч. 6 ст. 48 КзПБ).

При цьому, в процедурах санації та ліквідації функції органів управління боржника передаються арбітражному керуючому (ч. 4 ст. 50, ч. 1 ст. 59, ч. 1 ст. 61 КзПБ).

Отже, на відміну від позовного провадження за ГПК України, сторонами мирової угоди, яка має місце в процедурі банкрутства, є: боржник в особі керівника (в процедурі розпорядження майном) або арбітражний керуючий (в процедурі санації та ліквідації), конкурсні кредитори або комітет кредиторів, в особі голови, а також забезпечені кредитори.

Предметом мирової угоди є грошові зобов`язання кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів. Сам факт погашення вимог кредиторів відповідно до реєстру є підставою для закриття справи про банкрутство (ч. 7 ст 41, п. 4 ч. 1 ст. 90 КзПБ).

Формами погашення (припинення) грошових вимог у відповідності до ст. 1 КзПБ є не лише задоволення вимог, але й припинення зобов`язань, внаслідок досягнення домовленості про це.

В цій угоді про припинення грошових зобов`язань не виключається можливість застосування всього комплексу інструментарію, який міститься в гл. 50 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) «Припинення зобов`язання» в тому числі: відстрочка, розстрочка, прощення (списання), а також відповідно до ст. 528 ЦК України і виконання зобов`язань третьою особою.

Апеляційна інстанція погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що КзПБ не містить заборони щодо укладення мирової угоди у справах про банкрутство, а також з тим, що умови мирової угоди не порушують вимог чинного законодавства України. Відповідно, мирова угода укладена та підписана із дотриманням вимог КзПБ та ГПК України.

Більше того, колегія звертає увагу, що відповідно до статті 1 КзПБ погашені вимоги кредиторів - це задоволені вимоги кредиторів, а також зобов`язання, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну або припинення зобов`язання в інший спосіб. Тобто, у випадку досягнення згоди щодо вимог кредиторів (в тому числі шляхом укладення мирової угоди), такі вимоги, в силу норм КзПБ, вважаються погашеними.

Щодо доводу апеляційної скарги ДПІ, що склад комітету кредиторів було сформовано до вступу в дію КзПБ, і ця обставина свідчить про нелегітимність його складу та прийняте ним рішення про укладення мирової угоди, апеляційна інстанція вказує на наступне.

Абз. 5 ч. 6 ст. 48 КзПБ визначає, що під час проведення процедур банкрутства інтереси всіх кредиторів представляє комітет кредиторів, утворений відповідно до цього Кодексу.

Разом з тим, КзПБ не містить вимог щодо нового формування представницьких органів кредиторів у зв`язку із втратою чинності Закону про банкрутство.

Отже, сторонами мирової угоди є боржник та комітет кредиторів -представницький орган кредиторів.

У зв`язку з чим, колегія суддів вказує, що сформований комітет кредиторів є належною стороною у справі про банкрутство, яка уповноважена підписувати мирову угоду, та не потребує отримання згоди усіх кредиторів у справі про банкрутство.

Щодо інших пояснень та доводів, наданих учасниками у судовому засіданні, такі як: посилання представника податкової служби, що не розглянуто судом майновий спір; посилання представника пенсійного Фонду щодо не вирішення судом його поточних вимог; що судом першої інстанції не вирішено усі клопотання, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надання стороною доводів тільки в судовому засіданні, позбавляє іншу сторону можливості надати заперечення по цим доводам, що обмежує права останньої.

Крім того, процесуальний закон не дозволяє на стадії апеляційного розгляду справи ревізувати всю справу в судовому засіданні, поза межами доводів, наданих сторонами в апеляційних скаргах та відзивах.

Тому, з метою дотримання принципу змагальності сторін у господарському судочинстві, усі доводи, які не були зазначенні в апеляційній скарзі або у доповненнях до неї, судом не приймаються та ним не розглядаються.

В той же час, затвердження судом мирової угоди в процедурі банкрутства тягне за собою закриття справи про банкрутство. В даному випадку суд керується не лише п. 7 ч. 1 ст 231 ГПК України, а також й п. 4 ч. 1 ст. 90 КзПБ.

В такій ухвалі місцевий суд повинен вказувати наслідки, які зазначені в ч. 4 ст. 90 КзПБ.

Таким чином, судом першої інстанції було правомірно прийнято рішення про затвердження мирової угоди, що не протирічить КзПБ та ГПК України.

Як вбачається з резолютивної частини ухвали щодо затвердження мирової угоди, в тексті п. 4.2 Мирової угоди мають місце мотиви грошових вимог четвертої та шостої черг. Хоча в першому рядку мова йде щодо заборгованості четвертої черги у загальній сумі 6 979 911, 70 грн.

Тобто по тексту відсутні вимоги шостої черги на загальну суму 3 213 812, 99 грн.

У зв`язку з чим ухвала Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі №910/26972/14 підлягає зміні у п. 2 резолютивної частини шляхом викладення першого речення п. 4.2. Мирової угоди від 04.11.2019 в такій редакції: « 4.2. Kредиторська заборгованість четвертої черги у загальній сумі 6 979 911, 70 грн та шостої черги у загальній сумі 3 213 812, 99 грн, у тому числі:».

Також, апеляційна інстанція задовольняє клопотання ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києва про заміну кредитора в порядку процесуального правонаступництва, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.2015 № 892 «Про деякі питання територіальних органів Держаної фіскальної служби» було перейменовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби.

Інші доводи апеляційних скарг відхиляються як безпідставні та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що Європейський Суд з прав людини у рішенні, прийнятому у справі «Проніна проти України» зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Водночас, апеляційний господарський суд враховує висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського Суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

За таких обставин ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін як така, що прийнята з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 2, 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 253-255, 269, ст. 275, ст. 277, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Клопотання Головного управління Державної податкової служби в м. Києві про заміну кредитора в порядку процесуального правонаступництва задовольнити.

2. Замінити кредитора ДПІ у Подільському районі ГУ ДФУ м. Києва, Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві їх правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби в м. Києві (, вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116).

3. Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.

4. Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі №910/26972/14 задовольнити частково.

5. П. 2 ухвали Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі №910/26972/14 змінити, виклавши перше речення п. 4.2. Мирової угоди від 04.11.2019 такій редакції: «4.2. Kредиторська заборгованість четвертої черги у загальній сумі 6 979 911, 70 грн та шостої черги у загальній сумі 3 213 812, 99 грн, у тому числі:»

6. В решті ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 у справі №910/26972/14 залишити без змін.

7. Справу №910/26972/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

9. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді Б.В. Отрюх

А.А. Верховець