Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/179/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.Ю.,

секретаря судового засідання Воробйової І.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "БТУ-Центр" (Вінницька область, м. Ладижин)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік Берріз" (Житомирська область, м. Баранівка)

про стягнення 3634,98 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "БТУ-Центр" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ТОВ "Органік Берріз" 3634,98 грн., з яких 3150,00 грн. основного боргу, 541,29 грн. пені, за мінусом 56,31 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку щодо своєчасної та повної сплати за отриманий товар на підставі договору поставки №03/05/05-19Р від 03.05.2019.

Ухвалою від 20.02.2020 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі; постановив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; призначив засідання суду для розгляду справи по суті на 17.03.2020 о 10:30 (а. с. 30).

До суду від позивача надійшли такі документи:

- 13.03.2020 (електронною поштою) та 16.03.2020 (поштою) - заява вих. № 41, від 13.03.2020 про розгляд справи без участі представника позивача у зв`язку з високим рівнем завантаженості;

- 16.03.2020 - заява вих. № 40, від 11.03.2020 на виконання ухвали господарського суду від 20.02.2020 разом з доданими до неї документами у справі.

Відповідач своїм правом на надання відзиву на позов не скористався.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 4 ст. 161 ГПК України унормовано, що подання заяв по суті справи є правом учасників процесу.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом від 17.07.1997 гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, в якій вона є стороною.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення ухвали господарського суду від 20.02.2020 (а. с. 33) та зважаючи, що розгляд справи проводиться в порядку спрощеного провадження, суд вважає можливим розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Між ТОВ "Науково-виробнича фірма "БТУ-Центр" (позивач/постачальник) та ТОВ "Органік Берріз" (відповідач/покупець) укладено договір поставки №03/05/05-19Р від 03.05.2019 (далі - договір), за п. 1.1 якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах ним визначених, поставити (передати) у власність біологічні препарати (інші біопрепарати, добрива та продукцію) Торгової марки "Жива Земля", (далі - товар) в кількості, в асортименті та за ціною, зазначеною у специфікаціях на поставку товару, які є невід`ємною частиною цього договору, а покупець - своєчасно прийняти товар та оплатити його вартість в строк на умовах, визначених договором (а. с. 12 - 17).

Товар поставляється партіями в кількості та в асортименті згідно замовлень покупця (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору умови, строк поставки товару, його асортимент, кількість, вартість зазначаються у специфікаціях, які є його невід`ємними частинами.

Поставка товару здійснюється партіями на умовах поставки згідно з Офіційними правил тлумачення торговельних термінів "INCOTERMS" у редакції 2010 року, які зазначені у специфікаціях (додатках) на кожну окрему партію (п. 2.2 договору).

У п. 2.3 договору сторонами погоджено, що при передачі товару постачальник зобов`язаний передати всю необхідну документацію на товар, а покупець - прийняти товар та підписати всі необхідні документи, що підтверджують передачу товару. Датою поставки вважається дата підписання видаткової накладної уповноваженим представником покупця та/або дата, зазначена в товарно- супроводжувальних документах перевізника у відповідності з умовами поставки.

За п. 2.3.1 договору при передачі товару (одночасно з ним) простачальник зобов`язаний передавати покупцю: товарно - транспортну накладну та видаткову накладну, підписану уповноваженим представником постачальника та скріплену печаткою; сертифікат якості на товар. У разі неможливості одночасно надати ці документи, постачальник направляє їх покупцю поштою та обов`язково скановані копії документів - на електронну адресу покупця, вказану у реквізитах, в день поставки товару. Податкові накладні та, у разі потреби, розрахунки коригування до них, оформлюються в електронному вигляді за допомогою програмного забезпечення "М.Е.Doc" та реєструються в ЄРПН у порядку діючого законодавства України.

Постачальник зобов`язаний надати покупцю податкову накладну в електронній формі, з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису, оформлену в уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений термін (п. 2.4 договору).

За п. 3.1 договору приймання товару по якості та кількості здійснюється на складі покупця або перевізника (в залежності від умов поставки, які зазначені у специфікаціях) з урахуванням положень документів, зазначених у п. 2.3,1 договору.

Приймання товару проводиться, зокрема, по кількості- у відповідності з кількістю, зазначеною у видатковій накладній, а в разі отримання у перевізника товару - згідно кількості, вказаній в товарно-супроводжувальних документах (п. 3.2 договору).

Вартість одиниці товару та загальна вартість товару визначається у підписаній сторонами специфікації, що є невід`ємною частиною договору (п. 4.1. договору).

Орієнтовна сума договору складає 500000,00 грн. Загальна сума договору визначається підписаними сторонами всіма специфікаціями (п. 4.2 договору).

За п. 5.2 договору покупець проводить оплату вартості товару на умовах та в строки, які зазначаються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Оплата за товар здійснюється покупцем шляхом безготівкового переказу лише на банківський рахунок постачальника, зазначений в договорі. Для зміни банківського рахунку постачальника сторони мають підписати додаткову угоду про зміну банківських реквізитів. Письмові повідомлення про зміну реквізитів без підписання додаткової угоди не мають юридичної сили. Оплата вважається здійсненою після зарахування відповідних коштів на рахунок постачальника (п. 5.3 договору).

Відповідності до п. п. 2.1, 3.1, 5.2 договору сторони уклали такі специфікації:

- №1 від 03.05.2019 на суму 16305,00 грн. (а. с. 18);

- № 2 від 12.08.2019 на суму 6150,00 грн. (а. с. 19).

Позивачем на виконання умов договору поставлено відповідачу товар - препарати торгової марки "Жива Земля" на загальну суму 22455,00 грн.

Відповідач сплатив позивачу за отриманий товар частково на суму 16305,00 грн.

Позивач на адресу відповідача направляв претензію вих. № 130, від 13.11.2019 (а. с. 22,23) з вимогою провести розрахунок за поставлені товари у сумі 3150,00 грн.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 24), вказану претензію відповідачем отримано 21.11.2019.

У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо оплати за отриманий товар, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3634,98 грн., з яких 3150,00 грн. основного боргу, 541,29 грн. пені (мінус 56,31 грн. інфляційних).

2. Норми права (нормативно - правові акти), які застосував господарський суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1,2 ст. 193 ГК України).

Майново - господарськими визнаються цивільно - правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна, зокрема, вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Беручи до уваги зміст правовідносин та характер зобов`язань, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець - прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом.

Згідно з нормами ч. 1 та ч. 2 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

У відповідності із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За ч.1 ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" від 16.07.1999 № 996-XIV (зі змінами та доповненнями) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

3. Щодо вимоги позивача про стягнення основного боргу у сумі 3150,00 грн.

Позивачем на виконання умов договору поставки № 03/05/05-19Р від 03.05.2019, специфікацій №1 від 03.05.2019 та №2 від 12.08.2019 поставлено відповідачу товар - препарати торгової марки "Жива Земля" на загальну суму 22455,00 грн. (а. с.18, 19).

Так, умовами п. 1 специфікації №1 від 03.05.2019 передбачено, що загальна вартість товару складає 16305,00 грн., в т.ч. ПДВ - 2717,50 грн.; п. 4 вказаної специфікації погоджено, що покупець здійснює оплату у розмірі 100 % за товар згідно рахунка-фактури протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання товару.

У п. 1 специфікації № 2 від 12.08.2019 передбачено, що загальна вартість товару складає 6150,00 грн., в т.ч. ПДВ - 1025,00 грн.; п. 4 вказаної специфікації погоджено, що покупець здійснює оплату у розмірі 100 % за товар згідно з рахунком-фактурою до 25.08.2019.

В матеріалах справи є замовлення покупця (відповідача) від 29.05.2019, вих. № 77, яким на виконання договору від 03.05.2019 № 03/05/05-19Р заявлено необхідність відправити на його адресу біопрепарати, зазначені у ньому; додатково гарантовано оплату згідно з виставленим рахунком (а. с. 40).

В подальшому позивачем виставлено до оплати відповідачу такі рахунки: № 152 від 03.05.2019 на суму 86215,20 грн. та №437 від 12.08.2019 на суму 6150,00 грн. (а. с. 41,42).

Про факт поставки відповідачу товару свідчить видаткова накладна № 263 від 31.05.2019 на суму 16305,00 грн. (а. с. 20); експрес - накладна № 9304 від 12.08.2019 на суму 6150,00 грн. (а. с. 21); податкові накладні від 31.05.2019 № 124 на суму 16305,00 грн. (а. с. 43) та від 12.08.2019 № 28 на суму 6150,00 грн. (а. с. 44).

Як вбачається з розрахунку коригування кількісних і вартісних показників від 30.09.2019 № 36 до податкової накладної від 12.08.2019 № 28 постачальником скориговано обсяги постачання (базу оподаткування) без врахування податку на додану вартість у сумі 2500,00 грн. та відповідно суму податку на додану вартість 500,00 грн., а всього на загальну суму 3000,00 грн. (а. с. 45).

Слід зазначити, що, зокрема, у п. 3.1, 3.2 договору сторонами погоджено умови поставки товару. Так, за п. 3.1. договору приймання товару по якості та кількості здійснюється на складі покупця або перевізника (в залежності від умов поставки, які зазначені у специфікаціях) з урахуванням положень документів, зазначених у п. 2.3,1; п. 3.2 договору передбачено, що приймання товару, який постачається по цьому договору, проводиться сторонами, зокрема, по кількості - у відповідності з кількістю, зазначеною у видатковій накладній, а в разі отримання у перевізника товару - згідно кількості, вказаній в товарно-супроводжувальних документах.

За таких умов судом прийнято як належний доказ поставки позивачем відповідачу товару на суму 6150,00 грн., надану позивачем експрес - накладну № 9304 від 12.08.2019 на суму 6150,00 грн. (а. с. 21)

Як вбачається з платіжного доручення № 56 від 18.06.2019 відповідачем сплачено за отриманий товар у сумі 16305,00 грн. (а. с. 46), тобто фактично оплачено повністю суму за отриманий товар на підставі видаткової накладної №263 від 31.05.2019 (а. с. 20).

Розрахунком коригування кількісних і вартісних показників від 30.09.2019 №36 до податкової накладної від 12.08.2019 № 28, позивачем скориговано обсяги постачання (базу оподаткування) на загальну суму 3000,00 грн. з врахуванням ПДВ (а. с. 45).

Отже, неоплаченим залишився товар на загальну суму 3150,00 грн.

Доказів сплати заборгованості в повному обсязі станом на дату розгляду справи відповідачем суду не надано.

Враховуючи факт не виконання належним чином обов`язку з оплати поставленого товару на підставі договору поставки № 03/05/05-19Р від 03.05.2019, відповідач зобов`язаний оплатити позивачу борг у заявленій сумі позовних вимог 3150,00 грн.

4. Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 541,29 грн. пені.

Статтею 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У ч. 1 ст. 546 ЦК України також зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; зокрема, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за невиконання грошового зобов`язання" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до п. 6.2. договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов договору покупець сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 10% від вартості несвоєчасно оплаченої партії товару. У випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов договору (додаткової угоди та/або специфікації) більше ніж 5 календарних днів, покупець також сплачує на користь постачальника пеню, яка обчислюється з 6 (шостого) дня прострочення оплати відповідної партії товару у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

Як вбачається з розрахунку заборгованості (а. с. 9 - 11), позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 541,29 грн. за такі періоди:

- з 06.06.2019 до 18.06.2019 - на суму боргу 16305,00 грн. у розмірі 203,25 грн.;

- з 01.10.2019 до 12.02.2020 - на суму боргу 3150,00 грн. у розмірі 338,04 грн.

Однак, судом встановлено, що п. 4 специфікації № 1 від 03.05.2019 сторонами погоджено, що покупець здійснює оплату в розмірі 100 % за товар згідно рахунку -фактури протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання товару.

Крім того, п. 6.2 договору передбачено, зокрема, що у випадку несвоєчасної оплати товару більше ніж 5 календарних днів, покупець також сплачує на користь постачальника пеню, яка обчислюється з 6 (шостого) дня прострочення оплати відповідної партії товару.

Поставка за видатковою накладною № 263 відбулася 31.05.2019. Тому, строк оплати за отриманий товар настав з 13.06.2019, а не з 06.06.2019 як вказав позивач.

18.06.2019 відповідачем повністю оплачено грошові кошти за отриманий товар, вказаний у цій видатковій накладній у сумі 16305,00 грн., про що свідчить платіжне доручення № 56 від 18.06.2019 (а. с. 46).

Крім того, позивачем використано у розрахунку дату (18.06.2019), коли проведено оплату боргу, що є недопустимим.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пеня за видатковою накладною № 263 від 31.05.2019 повинна застосовуватись за період з 13.06.2019 до 17.06.2019.

За розрахунком суду, здійсненому у правовому порталі України "Ліга Закон" - "Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій", обґрунтованою за видатковою накладною №263 від 31.05.2019 є сума пені в розмірі 78,17 грн., яка розрахована за умовою п. 4 специфікації № 1 від 03.05.2019 та п. 6.2 договору.

Стосовно розміру пені за поставкою товару на суму 6150,00 грн., яка зменшена на 3000,00 грн. за даними розрахунку коригування кількісних і вартісних показників від 30.09.2019 № 36 до податкової накладної від 12.08.2019 №28 слід зазначити таке.

Судом перевірено за допомогою правового порталу України "Ліга Закон" - "Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій" та встановлено його більший розмір, тому оскільки позивач не скористався можливістю на збільшення позовних вимог, вимоги в частині стягнення пені за період з 01.10.2019 до 12.02.2020 у розмірі 338,04 грн. вважаються обгрунтованими.

Отже задоволенню підлягає сума пені у розмірі 416,21 грн. (78,17 + 338,04); в частині задоволення 125,08 грн. пені слід відмовити за безпідставністю нарахування.

Додатково слід зазначити, що у позовній заяві зазначено інфляційні втрати у сумі - (мінус) 56,31 грн.

У розрахунку заборгованості за період з 01.10.2019 до 12.02.2020 вказано суму 25,21 грн., однак у позовній заяві не заявлено вимогу про їх стягнення, тому судом не розглядається вказана сума інфляційних втрат.

5. Висновок господарського суду за результатами розгляду позовної заяви.

За ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем доведено суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами у справі.

Відповідачем не надано суду доказів сплати заявленої суми боргу та не подано відзив із обгрунтованими запереченнями щодо її наявності.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково на загальну суму 3566,21 грн., з яких 3150,00 грн. основного боргу, 416,21 грн. пені.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 125,08 грн. пені слід відмовити.

6. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розподіл судових витрат врегульовано ст. 129 ГПК України, згідно з п. 2 ч. 1 якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з задоволенням основного боргу повністю, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік Берріз" (12701, Житомирська область, м. Баранівка, вул. Соборна, буд. 22, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробнича фірма "БТУ-Центр" (24321, Вінницька область, м. Ладижин, вул. Промислова, буд. 14, ):

- 3150,00 грн. основного боргу;

- 416,21 грн. пені;

- 2102,00 грн. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 125,08 грн. пені.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 20.03.20

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам (реком.)