ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. Справа№ 910/13914/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Разіної Т.І.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 11.03.2020,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 (повний текст складено 10.12.2019)

у справі №910/13914/19 (суддя Данилова М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпостачсервіс»

до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк»

про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпостачсервіс» (далі, позивач або ТОВ «Укрпостачсервіс») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі, відповідач або Банк) про стягнення заборгованості в розмірі 113 851,68 грн, з яких 103,00 грн проценти за вклад за період з 24.06.2018 по 29.06.2019, реальні збитки у розмірі 33 074,40 грн, 18 518,95 грн 3% річних та 62 155,33 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушені зобов`язання, визначені пунктом 1 Договору приєднання від 14.05.2015 №370408 про розміщення грошових коштів на поточному депозиті, пункти 1.1.5.12, 2.8.2., 3.6.2.7.5., 3.6.2.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг від 01.05.2015, а також стаття 22, частина 2 статті 625, частина 1 статті 1058, частина 3 статті 1060 та частина 6 статті 1061 Цивільного кодексу України, статті 224 та 226 Господарського кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі №910/13914/19 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпостачсервіс» грошові кошти, а саме інфляційні втрати у розмірі 62 155,33 грн (шістдесят дві тисячі сто п`ятдесят п`ять грн 33 коп.), 3% річних у розмірі 18 518, 95 грн (вісімнадцять тисяч п`ятсот вісімнадцять грн 95 коп.) та судовий збір у розмірі 1 361,20 грн (тисяча триста шістдесят одна грн 20 коп.).

У решті позовних вимог відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд відзначив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2018 у справі №910/9800/18 встановлено, що відповідач не виконав належним чином умови договору від 14.05.2015 та безпідставно списав з рахунка позивача № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 626 600,00 грн (сума вкладу), на які нараховані проценти на вклад у розмірі 16 583,24 грн. Місцевий господарський суд наголосив, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно нараховано відповідачу інфляційні втрати у розмірі 62 155,33 грн. та 3% річних у розмірі 18 518,95 грн.

Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача реальних збитків, суд відмовив у їх задоволенні, оскільки заявлена позивачем до стягнення сума судових витрат, в тому числі на оплату правової допомоги, не є збитками, оскільки такі витрати за правовою природою не є заходом цивільно-правової відповідальності, не мають ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а їх наявність та розмір не перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з протиправною поведінкою відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 02.01.2020 (про що свідчить відмітка Укрпошти Стандарт на конверті) Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 в частині задоволеного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачу у задоволенні позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- положення статті 625 Цивільного кодексу України щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних надають право застосовувати їх лише до суми грошового зобов`язання - основного боргу. Водночас, із розрахунку позивача вбачається, що ним здійснено розрахунок 3% річних за період з 30.06.2018 по 06.11.2018 на відсотки в розмірі 16 583,24 грн, а також за період з 07.11.2018 по 11.06.2019 на відсотки у розмірі 16 583,24 грн та на судовий збір в розмірі 9 647,75 грн. Щодо інфляційних втрат, то їх розрахунок також є невірним, адже їх нарахування було за період з липня 2018 року по травень 2019 року на відсотки у розмірі 16 583,24 грн та за період з листопада 2018 року по травень 2019 року на судовий збір в розмірі 9 647,75 грн;

- договір було розірвано 30.06.2018, а позивач здійснює розрахунок за період з 24 червня 2018 року;

- рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2018 у справі №910/9800/18 набрало законної сили 07.12.2018, 09.01.2019 було відкрито виконавче провадження, а 13.06.2019 рішення було виконано. Таким чином, у позивача не було правових підстав нараховувати інфляційні втрати та 3% річних за період з 24.06.2018 по 09.01.2019.

Вищезазначене, на думку скаржника, свідчить про те, що судом не було перевірено розрахунок позивача та невірно встановлено суму інфляційних втрат та 3% річних, які підлягають стягненню.

У тексті апеляційної скарги апелянтом порушено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі №910/13914/19.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 13.02.2020, зазначив, що суд всебічно та повно встановив всі фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, дослідив докази, надані сторонами на їх підтвердження, а також вірно визначив правові норми, що належить застосувати до цих правовідносин. Відповідач наголосив на тому, що за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Отже, відповідач був зобов`язаний виконати рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2018 у справі №910/9800/18, у тому числі сплатити суму судового збору (грошове зобов`язання за рішенням суду) на користь позивача, у день набрання законної сили цим рішенням, однак порушив свій обов`язок. Відповідач виконав грошові зобов`язання зі сплати 626 600,00 грн вкладу, 16 583,24 грн частини процентів на вкладу за період з 29.10.2015 по 23.06.2018, а також 9 647,75 грн судового збору лише під час виконавчого провадження 12.06.2019. Частина процентів на вклад (зобов`язання за договором вкладу, що не увійшло до предмету господарської справи №910/9800/18) у розмірі 103,00 грн за період з 24.06.2018 по 29.06.2018 не були сплачені відповідачем і це грошове зобов`язання наразі залишається невиконаним. Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України розповсюджує свою дію на усі вимоги позивача, у тому числі на грошові зобов`язання за договором вкладу та за рішенням суду про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в грошовому вираженні. Одночасно, як стверджує позивач, відповідач в апеляційній скарзі не довів та не обґрунтував неправомірність та безпідставність вимог позивача про стягнення частини невиплачених відсотків за договором депозиту (вкладу), 3% річних та інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов`язань. Крім того, відповідач, висуваючи в апеляційній скарзі припущення про помилковість розрахунків позивача, не навів власних контррозрахунків та не додав їх до апеляційної скарги. Також у відзиві позивач зазначив, що його витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в порядку апеляційного провадження, орієнтовано складають 5 000,00 грн, водночас, позивач не має можливості у даний час надати апеляційному суду докази надання адвокатом Сердюк М.М. правової допомоги з представництва позивача у Північному апеляційному господарському суді, однак, такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення цим судом рішення у справі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» у справі №910/5749/19 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2020 у справі №910/13914/19 апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі №910/13914/19 залишено без руху. Роз`яснено Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази доплати судового збору у розмірі 839,70 грн.

21.01.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник позивача подав клопотання про відхилення клопотання відповідача про поновлення строку на апеляційне оскарження та відмову в порушенні апеляційного провадження.

28.01.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта подав заяву про усунення недоліків, до якої додане платіжне доручення №PROM3BV386 від 23.01.2020 на підтвердження доплати судового збору у розмірі 839,70 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2020 поновлено Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі №910/13914/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі №910/13914/19, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі №910/13914/19 на час апеляційного провадження, призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі №910/13914/19 на 26.02.2020.

У судове засідання, призначене на 26.02.2020, з`явилися представники позивача та відповідача, які надали пояснення по суті спору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 у справі №910/13914/19 оголошено перерву до 11.03.2020.

10.03.2020 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи контррозрахунку 3% річних та інфляційних втрат за період невиконання рішення суду з дати набрання законної сили по дату фактичного його виконання (з 13.12.2018 по 11.06.2019).

10.03.2020 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення, у яких позивачем наведені порівняльні розрахунки процентів на вклад та 3% річних за грошовими зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» перед ТОВ «Укрпостачсервіс», що був доданий до позовної заяви, та з урахуванням зауважень відповідача, заявлених у судовому засіданні 26.02.2020. Позивач зазначив, що повторно перевіривши власний розрахунок, виявив, що у первинному розрахунку було заявлено до стягнення меншу суму 3% річних у розмірі 18 518,95 грн, тоді як стягненню з відповідача підлягала більша сума у розмірі 18 598,16 грн, тобто на 79,21 грн більше.

У судовому засіданні 11.03.2020 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 11.03.2020 з`явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 11.03.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином під розписку у попередньому судовому засіданні 26.02.2020.

Враховуючи зазначене, оскільки у відповідності до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні просив суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

14.05.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпостачсервіс» (клієнт) звернулось до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (банк) із заявою про відкриття поточного рахунку та карткою зі зразками підписів і відбитка печатки, відповідно до якої клієнт погоджується із Умовами та Правилами надання банківських послуг (що розміщені на сайті банку http://privatbank.ua), Тарифами банку, які разом із цією заявою складають договір банківського обслуговування.

На підставі вказаної заяви банком було відкрито клієнту поточний депозитний рахунок № НОМЕР_2 .

Між сторонами укладено Договір приєднання №370408 від 14.05.2015 (далі, Договір), предметом якого є внесення клієнтом та прийняття банком тимчасово вільних коштів (далі - вклад) у сумі та на строк, що зазначені, з обов`язками виплачувати клієнту суму вкладу та проценти на умовах та в порядку, що встановлені Умовами та Правилами розміщення грошових коштів на депозитному рахунку суб`єктів господарювання, у тому числі з використанням технології дистанційного відкриття рахунків депозиту Приват-24, щодо порядку розміщення грошових коштів на поточному депозиті.

Відповідно до пункту 2.2. Договору за використання грошових коштів, розміщених клієнтом на депозитному рахунку, банк виплачує клієнту проценти, виходячи з процентної ставки 14%.

Цей Договір набирає чинності від дати відкриття депозитного рахунку та формування Договору і діє до 14.08.2015 (пункт 2.3. Договору).

Згідно з пунктом 2.4. Договору у випадку, якщо грошові кошти (в тому числі до вкладення) були запитані клієнтом до закінчення 3 календарних днів, з моменту їх надходження на депозитний рахунок (з у рахуванням дня надходження та за винятком дня списання коштів з депозитного рахунку), проценти за вкладом, за строк, що не перевищує зазначений у цьому пункті строк розміщення вкладу (в тому числі за до вкладеннями), виплачуються клієнту у розмірі, що встановлений банком за вкладами на вимогу. При цьому у період розрахунку процентів не включаються дні надходження та списання грошових коштів за депозитними рахунком. Всі видачі, здійсненні в цьому календарному періоді, проводяться за рахунок сум, що поступили з поточного рахунку клієнта у вклад останніми. В інших випадках проценти нараховуються за ставкою, обумовленою в пункті 2.2. цього Договору.

У відповідності до пункту 2.5. Договору проценти по вкладу виплачуються клієнту щомісяця. Проценти, що залишились невиплаченими, підлягають виплаті одночасно з сумою вкладу, або за письмовою заявою клієнта, перераховуються у поповнення вкладу з подальшим продовженням терміну дії цього Договору на підставі укладення Додаткової угоди з урахуванням цих змін.

Згідно з пунктом 3.6.2.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг від 01.05.2015 у випадку невитребування КЛІЄНТОМ коштів вкладу після закінчення строку розміщення відповідно до Акцепту КЛІЄНТА з урахуванням умов пункту 3.6.2.7.5. (другий абзац) цього розділу Умов і Правил надання банківських послуг, та/або накладення арештів на вклад та рахунки КЛІЄНТА, вклад вважається продовженим на такий же строк, зі сплатою процентів у розмірі, який передбачено за вкладами на вимогу БАНКУ, починаючи з дня закінчення строку розміщення вкладу відповідно до Акцепту КЛІЄНТА.

Повернення КЛІЄНТУ невитребуваного за строком вкладу та нарахованих процентів здійснюється БАНКОМ на підставі письмової заяви та платіжного доручення КЛІЄНТА з урахуванням умов пункту 3.6.2.7.5 (другий абзац) цього розділу Умов і Правил надання банківських послуг.

Повернення коштів вкладу за умови накладання арешту на кошти та рахунок повернення , що зазначений у Акцепті КЛІЄНТА, здійснюється БАНКОМ на підставі та за реквізитами письмової заяви (платіжного доручення) КЛІЄНТА з урахуванням умов пункту 3.6.2.7.5 цього розділу Умов і Правил надання банківських послуг.

Повернення коштів вкладу за умови накладання арешту на кошти депозиту та депозитний рахунок здійснюється БАНКОМ на підставі та за реквізитами письмової заяви (платіжного доручення) КЛІЄНТА з урахуванням умов пункту 3.6.2.7.5 цього розділу Умов і Правил надання банківських послуг, за умови скасування арешту на коштами депозиту та депозитний рахунок відповідно до документів уповноважених органів.

Загальними тарифами розділу 2.8.2. Умов та Правил надання банківських послуг «Поточні рахунки та умови розміщення вкладу на вимогу» визначено, що вільні грошові кошти з поточного рахунку, у розмірі залишку, на вкладному рахунку вкладу до запитання, розміщуються під проценти у розмірі 1% річних.

На виконання умов Договору позивачем було внесено на депозитний поточний рахунок Банку грошові кошти у розмірі 626 640,46 грн.

29.10.2015 та 30.10.2015 відповідач списав з депозитного рахунку позивача № НОМЕР_1 , відкритого за Договором, грошові кошти у розмірі 620 000,00 грн та 6 600,00 грн без розпорядження позивача як власника рахунка.

31.10.2015 відповідач згідно з Договором сплатив на користь позивача проценти у розмірі 4 830,37 грн, залишок коштів з депозитного рахунку позивача № НОМЕР_1 за Договором у розмірі 40,46 грн списані на поточний рахунок товариства 01.05.2016 за розпорядженням позивача.

Починаючи з 29.10.2015 та 30.10.2015 відповідач припинив нараховувати та сплачувати позивачу проценти на його вклад у розмірі 620 000,00 грн та 6 600,00 грн відповідно.

30.06.2018 Договір приєднання від 14.05.2015 №370408 про розміщення грошових коштів на поточному депозитному рахунку № НОМЕР_1 було розірвано за заявою позивача від 23.06.2018 №23/06-18.

Задля відновлення прав вкладника, порушених Банком, ТОВ «Укрпостачсервіс» пред`явило позов до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення суми вкладу в розмірі 626 600,00 грн, відсотків на вклад у розмірі 16 583,24 грн та витрат по сплаті судового збору в сумі 9 647,75 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2018 у справі №910/9800/18, що набрало законної сили 07.12.2018, присуджено до стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпостачсервіс» суму вкладу в розмірі 626 600 грн 00 коп., відсотки у розмірі 16 583 грн 24 коп. за період з 29.10.2015 по 23.06.2018 та витрати по сплаті судового збору в розмірі 9 647 грн. 75 коп.

12.12.2018 Господарським судом міста Києва на виконання зазначеного рішення було видано відповідний наказ.

09.01.2019 було відкрито виконавче провадження №58020153 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/9800/18.

У примусовому порядку рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2018 у справі №910/9800/18 виконано 13.06.2019.

Предметом розгляду даної справи є стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпостачсервіс» 103,00 грн процентів за вкладом за період з 24.06.2018 по 29.06.2018, які не були заявлені до стягнення у межах справи №910/9800/18, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 30.06.2018 по 12.06.2019 та прямих збитків у розмірі 33 074,40 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає зміні з наступних підстав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2018 у справі №910/9800/18, яке набрало законної сили 07.12.2018, присуджено до стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпостачсервіс» суму вкладу в розмірі 626 600 грн 00 коп., відсотки у розмірі 16 583 грн 24 коп. за період з 29.10.2015 по 23.06.2018 та витрати по сплаті судового збору в розмірі 9 647 грн. 75 коп.

У вказаному судовому рішенні встановлено, що відповідач не виконав належним чином умови договору приєднання від 14.05.2015 та безпідставно списав з рахунку позивача № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 626 600,00 грн (суму вкладу). Також рішенням суду встановлено, що відповідач зобов`язаний сплатити відповідачу суму відсотків у розмірі 16 583,24 грн за період з 29.10.2015 по 23.06.2018.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Враховуючи зазначене, факт порушення відповідачем зобов`язань за Договором приєднання від 14.05.2015 щодо повернення позивачу суми вкладу в розмірі 626 600,00 грн та сплати відсотків на вклад у розмірі 16 583,24 грн за період з 29.10.2015 по 23.06.2018 є преюдиційним та повторного доведення не потребує.

Стосовно позовних вимог про стягнення з Приватбанку 103,00 грн процентів за вкладом колегією суддів встановлено наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та зазначалося вище, 30.06.2018 Договір приєднання від 14.05.2015 №370408 про розміщення грошових коштів на поточному депозитному рахунку № НОМЕР_1 було розірвано за заявою позивача від 23.06.2018 №23/06-18.

Водночас, проценти за вкладом за період з 24.06.2018 по 29.06.2018 не були заявлені ТОВ «Укрпостачсервіс» до стягнення у межах господарської справи №910/9800/18.

Статтею 1061 Цивільного кодексу України унормовано, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклади на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладів, внесених до повідомлення вкладників про зменшення процентів, зі спливом одного місяця з моменту відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Загальними тарифами розділу 2.8.2. Умов та Правил надання банківських послуг «Поточні рахунки та умови розміщення вкладу на вимогу» визначено, що вільні грошові кошти з поточного рахунку, у розмірі залишку на вкладному рахунку вкладу до запитання, розміщуються під проценти у розмірі 1% річних.

Таким чином, враховуючи встановлене у рішенні Господарського суду міста Києва від 12.11.2018 у справі №910/9800/18 зобов`язання щодо повернення Банком позивачу вкладу у розмірі 626 600,00 грн та процентів на вклад за період з 29.10.2015 по 23.06.2018, позивач має право також на отримання процентів за вкладом за період з 24.06.2018 по 30.06.2019, тобто до моменту розірвання Договору приєднання від 14.05.2015.

Позивачем, з урахуванням умов пункту 2.8.2. Умов та Правил надання банківських послуг, вірно заявлено до стягнення із відповідача суму процентів на вклад у розмірі 103,00 грн ((626 600,00 грн х 1%) : 365 х 6)), у зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «Укрпостачсервіс» у цій частині визначаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, колегією суддів встановлено наступне.

Згідно розрахунку, наведеного позивачем у вимозі від 23.08.2019 про сплату залишку процентів на вклад, 3% річних, інфляційних втрат та відшкодування збитків (том 1, а.с. 112-113), позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних, з яких:

- 6 873,47 грн 3% річних, нарахованих на суму 643 286,24 грн (626 600,00 грн + 16 583,24 грн +103 грн) за період з 30.06.2018 по 06.11.2018,

- 11 645,48 грн 3% річних, нарахованих на суму 652 933,99 грн (643 286,24 грн + 9 647,75 грн) за період з 07.11.2018 по 11.06.2019.

Розмір інфляційних втрат, заявлених позивачем до стягнення згідно вищевказаного розрахунку, становить 62 155,33 грн, з яких:

- 61 531,10 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу 643 286,24 грн (626 600,00 грн + 16 583,24 грн +103 грн) за період з липня 2018 року по травень 2019 року;

- 624,23 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу 9 647,75 грн за період з листопада 2018 року по травень 2019 року.

Водночас, у поданому до суду апеляційної інстанції розрахунку 3% річних від 10.03.2020 позивач зазначив, що повторно перевіривши власний розрахунок, виявив, що у первинному розрахунку було заявлено до стягнення меншу суму 3% річних у розмірі 18 518,95 грн, тоді як стягненню з відповідача підлягала більша сума у розмірі 18 598,16 грн, тобто на 79,21 грн більше.

Відповідач, заперечуючи проти стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат, зазначає, що положення статті 625 Цивільного кодексу України надають право застосовувати їх лише до суми грошового зобов`язання - основного боргу, а тому нарахування 3% річних та інфляційних втрат на проценти на вклад та судовий збір, присуджений до стягнення згідно рішення суду у справі №910/9800/18, є безпідставним. Крім того, відповідач наголошує, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2018 у справі №910/9800/18 набрало законної сили 07.12.2018, 09.01.2019 було відкрито виконавче провадження, а 13.06.2019 рішення було виконано. Таким чином, на думку скаржника, у позивача не було правових підстав нараховувати інфляційні втрати та 3% річних за період з 24.06.2018 по 09.01.2019.

За контррозрахунком 3% річних та інфляційних втрат, поданим до суду апеляційної інстанції 10.03.2020 відповідачем, за період невиконання рішення суду з дати набрання ним законної сили по дату фактичного його виконання (з 13.12.2018 по 11.06.2019) сума 3% річних становить 9 321,75 грн (нараховані на суму заборгованості у розмірі 626 600,00 грн), сума інфляційних витрат становить 35 277,58 грн (нараховані на суму заборгованості у розмірі 626 600,00 грн) за період листопад 2018 року - травень 2019 року.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами розрахунки, доводи апеляційної скарги та заперечення проти них, колегія суддів встановила наступне.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Чинне законодавство не забороняє звернення кредитора до господарського суду з вимогою щодо стягнення з боржника суми, на яку заборгованість за грошовим зобов`язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за період після прийняття судом рішення про стягнення відповідної заборгованості.

Водночас, за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Як уже зазначалося, погашення заборгованості відповідача за рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2018 у справі №910/9800/18 (стягнення 626 600,00 грн вкладу, 16 583,24 грн процентів, 9 647,75 грн судового збору), яке набрало законної сили 07.12.2018, відбулось 13.06.2019 при його примусовому виконанні у виконавчому провадженні.

Водночас, обов`язок щодо сплати відповідачем 103,00 грн, який виник у нього 30.06.2018 (дата розірвання Договору приєднання), станом на дату звернення позивача до суду із позовом у даній справі відповідачем виконаний не був.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів, перевіривши надані сторонами розрахунки, дійшла висновку, що у відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України позивач має право на нарахування відповідачу 3% річних у загальному розмірі 18 598,16 грн (за період з 30.06.2018 по 06.12.2018 на суму 643 286,24 грн; за період з 07.12.2018 по 11.06.2019 (кінцева дата, визначена позивачем у розрахунку) на суму 652 933,99 грн).

Водночас, оскільки позивачем у позові до стягнення із відповідача заявлено 3% річних у розмірі 18 518,95 грн, а суд обмежений правом виходити за межі заявлених позовних вимог, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 18 518,95 грн.

Щодо розміру інфляційних втрат, заявлених позивачем до стягнення, колегією суддів встановлено, що обґрунтованою є сума 62 013,50 грн, яка складається із: 61 531,10 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму 643 286,24 грн за період з липня 2018 року (із наступного місяця після розірвання договору приєднання 20.06.2018) по травень 2019 року; 482,40 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму 9 647,75 грн (сума судового збору, присудженого до стягнення згідно рішення суду) з грудня 2018 року, у якому рішення суду у справі №910/9800/18 набрало законної сили, по травень 2019 року.

Визначаючи розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню із відповідача, колегією суддів взяті до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо безпідставності нарахування інфляційних втрат за листопад 2018 року на суму 9 647,75 грн судового збору, присудженого до стягнення згідно рішення суду у справі №910/9800/18, оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2018 у справі №910/9800/18 набрало законної сили лише 07.12.2018, про що зазначено у наказі від 12.12.2018, виданому на його виконання.

Отже, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати у сумі 62 013,50 грн. У стягненні 141,83 грн інфляційних втрат суд відмовляє у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Доводи апеляційної скарги відповідача про можливість нарахування 3% річних та інфляційних втрат лише на суму основного боргу (626 600,00 грн) та неможливість їх нарахування на суми процентів по вкладах та на присуджений до стягнення рішенням суду у справі №910/9800/18 судовий збір, колегією суддів відхиляються, оскільки за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Водночас, вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Отже, частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України розповсюджує свою дію на усі вимоги позивача, у тому числі на грошові зобов`язання за договором вкладу та за рішенням суду про стягнення судового збору, а тому позивач правомірно скористався своїм правом на нарахування 3% річних та інфляційних втрат як на суму основного боргу, присудженого до стягнення згідно рішення суду, так і на суму процентів по вкладах та на присуджений до стягнення рішенням суду у справі №910/9800/18 судовий збір.

З огляду на вищевикладене, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягають 80 635 грн 45 коп, з яких: 103 грн 00 коп процентів за вклад, 62 013 грн 50 коп. інфляційних втрат та 18 518 грн 95 коп. 3% річних, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва у цій частині, відповідно, підлягає зміні.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача реальних збитків у розмірі 33 074,40 грн відповідачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції, враховуючи встановлені статтею 269 Господарського процесуального кодексу України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, в цій частині не переглядається.

Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Відповідно до частини 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у даній справі таким, що підлягає зміні. До стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 80 635 грн 45 коп, з яких: 103 грн 00 коп процентів за вклад, 62 013 грн 50 коп. інфляційних втрат та 18 518 грн 95 коп. 3% річних. Позовні вимоги задовольняються частково.

Розподіл судових витрат за подання позовної заяви та апеляційної скарги у даній справі здійснено у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 238, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі №910/13914/19 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі №910/13914/19 змінити.

Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі №910/13914/19 викласти у наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпостачсервіс» (03069, м. Київ, вул. Заломова, 1, кв. 5; ) 80 635 (вісімдесят тисяч шістсот тридцять п`ять) грн 45 коп, з яких: 103 (сто три) грн 00 коп процентів за вклад, 62 013 (шістдесят дві тисячі тринадцять) грн 50 коп. інфляційних втрат, 18 518 (вісімнадцять тисяч п`ятсот вісімнадцять) грн 95 коп. 3% річних та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 360 (одна тисяча триста шістдесят) грн. 55 коп.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпостачсервіс» (03069, м. Київ, вул. Заломова, 1, кв. 5; ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; ) 1 (одну) грн 39 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати накази. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/13914/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.03.2020.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Т.І. Разіна