ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2020 р. Справа № 911/2760/19

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Гопанок І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Фізичної особи-підприємця Білоуса Олександра Володимировича

про стягнення 33 375,84 гривень

за участю представників:

від позивача: Головачева О.М. (довіреність №34 від 02.01.2020)

від відповідача: Білоус О.В (особисто)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.11.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - АК "Київводоканал"/позивач) надійшла позовна заява до Фізичної особи-підприємця Білоуса Олександра Володимировича (далі - ФОП Білоус О.В./відповідач) про стягнення 33375,84 гривень за скид стічних вод без умов на скид стічних вод.

Позовні вимоги обґрунтовані обставинами здійснення відповідачем з 26.09.2016 по 31.12.2018 скиду стічних вод без отримання від позивача умов на скид, що суперечить положенням Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затверджених розпорядженням Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1879 від 12.10.2011.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.11.2019 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, а також, зокрема, надано відповідачу строк для подання заперечень на позов та зобов`язано відповідача до 09.12.2019 надати суду докази сплати 33 375,84 гривень за скид стічних вод без умов на скид стічних вод.

28.11.2019, у встановлені судом строки, через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ФОП Білоус О.В. заперечує проти позовних вимог та просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Також, 28.11.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли клопотання:

- про залучення до участі у даній справі у якості третьої особи СПД Чиликової Л.М. відповідно до ст. 53 Господарського процесуального кодексу України;

- про витребування від позивача щомісячних повідомлень на оплату послуг та виписок з розрахункового рахунку про фактично одержаний розмір платежів від відповідача за спірний період за договором №06301/5-02 СА від 26.09.2016;

- про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.11.201 призначено розгляд справи №911/2760/19 в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 09.12.2019; відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про залучення третьої особи та витребування доказів; зобов`язано відповідача до 09.12.2019 надати суду належним чином засвідчені та читабельні копії доданих до відзиву документів.

03.12.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшли пояснення по суті спору, а також відповідні документи на підтвердження викладених у поясненнях обставин.

09.12.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, а від відповідача - клопотання про долучення документів до справи.

У судовому засіданні 09.12.2019 оголошено перерву до 23.12.2019.

19.12.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 23.12.2019 оголошено перерву до 03.02.2020.

10.01.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшли додаткові пояснення по суті спору.

У судових засіданнях 03.02.2020 та 04.02.2020 оголошено перерву до 04.02.2020 та 17.02.2020 відповідно.

17.02.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи витягу з розрахункового листа абонента ФОП Білоус О.В. за договором від 26.09.2016 №06301/5-02.

У судовому засіданні 17.02.2020, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

26.09.2016 між Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», (далі - постачальник) та Фізичної особи-підприємця Білоуса Олександра Володимировича (далі - абонент) укладено договір на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі №06301/5-02СА (далі - договір №06301/5-02СА), відповідно п. 1.1. якого постачальник зобов`язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва за адресами об`єктів водоспоживання, зазначеними у дислокації об`єктів водоспоживання та водовідведення (яка є невід`ємною частиною цього договору) та на підставі пред`явлених абонентом умов (дозволу) на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва (надалі - умови), а абонент зобов`язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору та дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №37 від 19.02.2002, Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затверджених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради №1879 від 12.10.2011 (далі -місцеві правила приймання), а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Згідно пп. 1.2, 1.5. 7.1. договору №06301/5-02СА за ним встановлюється цілодобовий режим водопостачання та приймання стоків.

Абонент забезпечує наявність та своєчасне подовження умов на скид стічних вод згідно із вимогами місцевих правил приймання, а також забезпечує скид стічних вод з дотриманням допустимих концентрацій забруднюючих речовин.

Цей договір укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна із сторін не повідомить іншу сторону про його припинення.

Копія вказаного вище договору наявна в матеріалах справи.

Згідно додатку до договору №06301/5-02СА об`єкт водоспоживання знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тростянецька, 6-Г.

Відповідно до викладених позивачем обставин, з 26.09.2016 по 31.12.2018 відповідач, в порушення п. 8.1. Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затверджених розпорядженням Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1879 від 12.10.2011, здійснював скид стічних вод без умов на скид з об`єкта, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Тростянецька, 6-Г, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами зняття показань з приладів обліку.

Як зауважив позивач, у зв`язку зі скидом відповідачем стічних вод без умов на такий скид позивачем, відповідно до п. 7.10. місцевих правил, нараховано плату за скид стічних вод за період з 26.09.2016 по 31.12.2018 на загальну суму 33 375,84 грн, яку станом на момент звернення позивача до суду відповідач не сплатив.

В підтвердження проведеного розрахунку плати позивач надав копію розрахунку №15/ВУ-Ф-10/558-12-2018р. від 24.01.2019, який містить формулу такого розрахунку із відповідними показниками та їх величинами, зокрема період розрахунку, обсяг скиду, тариф та коефіцієнт кратності.

В розрізі вказаного вище позивач надав пояснення стосовно використаних у формулі розрахунку плати показників тарифу та коефіцієнта кратності, а також копії постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення» №1141 від 16.06.2016 та постанов про внесення змін до вказаної постанови стосовно зміни тарифів на централізоване водовідведення, а також копію Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затверджених розпорядженням Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1879 від 12.10.2011.

У зв`язку з наявністю вказаних вище обставин позивач звернувся до відповідача з листом-попередженням від 24.01.2019, відповідно до якого просив сплатити 33 375,84 грн плати за скид стічних вод відповідно до наданого розрахунку №15/ВУ-Ф-10/558-12-2018р. від 24.01.2019. Копія вказаного листа наявна в матеріалах справи.

Надалі, позивач 02.09.2019 надіслав на адресу відповідача вимогу №5006/112/36/02-19 від 30.08.2019 про сплату 33 375,84 грн за скид стічних вод, копія якої разом з доказами її надіслання відповідачу додана до позовної заяви.

З огляду вищезазначеного, оскільки відповідач на вимоги не відповів, оплату за скид стічних вод не здійснив, позивач просить суд стягнути з відповідача 33 375,84 грн за скид стічних вод без умов на скид стічних вод.

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач вказав, що він підписав лише останню сторінку примірника договору №06301/5-02СА для позивача, тоді як власний примірник договору у відповідача відсутній, а тому останній не мав змоги ознайомитись зі всіма умовами відповідно підписаного договору.

Водночас, відповідач зауважив на тому, що договір зі сторони позивача не міг бути підписаний 26.09.2016, оскільки уповноважена від позивача особа діяла на підставі довіреності №183 від 03.10.2016, тобто датованої пізніше дати договору.

З огляду на вказане відповідач вважає, що відповідний договір №06301/5-02СА є нікчемним відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, оскільки в момент вчинення правочину позивачем не додержано вимог, які встановлені частиною другою статті 203 Цивільного кодексу України, а саме: особа, яка значиться зі сторони позивача підписантом не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Також відповідач зазначив про те, що позивач, вимагаючи отримання умов на скид, порушує приписи ст. 131 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», якими регламентовано неможливість передбачення у місцевих правилах обов`язку щодо отримання будь-яких дозволів.

Окрім того, відповідач вказав, що згідно п. 1.2. Правил №1879 вони не поширюють свою дію на балансоутримувачів житлового фонду та об`єктів соціально-культурного призначення, які не скидають стічні води технологічного та/або непобутового походження, тоді як визначений за договором №06301/5-02СА об`єкт водоспоживання - приміщення стоматологічної клініки по вул. Тростянецькій 6Г, передане відповідачем за договором оренди СПД Соколовському В.А., відповідно до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» є об`єктом соціально-культурного призначення.

Як зауважив відповідач, приміщення по вул. Тростянецькій 6Г розпочало використовуватись для послуг стоматологічної клініки на підставі дозволу Дарницької районної санітарно-епідеміологічної станції від 01.07.2004 за №3365, копія якого наявна в матеріалах справи.

Водночас, за доводами відповідача, на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 01.09.2016 в оренду СПД Чіліковій Людмилі Миколаївні передано частину приміщення, яке використовується у якості пункту продажу очищеної води і, як наслідок, більша частина отриманої від позивача води була реалізована без скиду до каналізаційної мережі. Відповідач зауважив, що пункти продажу очищеної води відносяться до об`єктів соціально-побутової інфраструктури міста.

В підтвердження вказаних вище тверджень відповідач надав копії договору оренди нежитлового приміщення від 01.09.2016 та статті з вісника соціально-економічних досліджень 2012 рік, випуск 3 (46), ч. 2.

Отже, на думку відповідача, дія Правил №1879 не поширюються на нього, як на власника частини будівлі по вул. Тростянецькій 6Г, яка відноситься до об`єктів соціально-культурного призначення.

В розрізі того, що місцеві правила не поширюють свою дію на відповідача, останній також вказав:

- відповідач, якому належить 5/100 від загальної площі будинку, не є балансоутримувачем каналізаційних мереж всієї будівлі по вул. Тростянецькій 6Г, а тому він є субабонентом в частині отримання послуг на скид стічних вод у внутрішньо будинкову систему, як наслідок відповідач не зобов`язаний отримувати умови на скид;

- будівля по вул. Тростянецькій 6Г в цілому представляє собою громадсько-торгівельний центр, тоді як відповідно до листа Міністерства України у справах будівництва і архітектури та Головної державної податкової інспекції України №34-100 від 09.04.1993 громадсько-торгівельні центри включаються до переліку об`єктів, які відносяться до соціальної сфери.

Також, мотивуючи заперечення щодо заявленої позивачем вимоги, відповідач посилається на відсутність правових підстав для застосування місцевих правил №1879 з огляду на скасування Розпорядженням Кабінету міністрів України N166-р від 10.03.2017 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених Наказом Держбуду України 19.022002 року N37, на підставі яких відповідні Правила №1879 і були розроблені.

Попри все викладене вище відповідач також зазначив, що положення застарілих, на його думку, Правил №1879 не передбачають застосування такого коефіцієнта кратності, як чотири, тоді як протягом всього періоду отримання від позивача послуг вартість останніх відповідачем оплачена повністю.

До того ж, відповідач зазначив, що позивач не скористався своїм правом щодо встановлення п`ятикратного розміру тарифу під час щомісячного виставлення рахунків за надані послуги, вартість яких сплачено відповідачем у повному обсязі, а зміна вартості оплачених послуг ані законодавством, ані договірними умовами не передбачено.

Окрім того, відповідач не погодився зі здійсненим позивачем розрахунком заявленої до стягнення суми, оскільки акти про зняття показників обліку не свідчать про фактичний обсяг стоку води, а зазначені в актах дати зняття показників не співпадають з датами періодів розрахунку, що, на думку відповідача, свідчить про здійснення позивачем розрахунку без підтвердження первинними документами.

В розрізі відповідних заперечень відповідач вказав, що:

- більша частина отриманої від позивача води була реалізована без скиду до каналізаційної мережі, оскільки частина приміщення вул. Тростянецькій 6Г використовується СПД Чаліковою Л.М. для продажу очищеної води, як наслідок обсяг скиду стічних вод становить не більше 35% від отриманого, що підтверджується наданою відповідачем копією керівництва по використанню системи зворотного осмосу Ecosoft mini;

- відповідно до п. 2.1.4 договору №06301/5-02СА кількість стічних вод визначається, зокрема, іншими способами визначення об`ємів стоків у відповідності до Правил користування, під якими відповідно до умов договору розуміються правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008, відповідно до п. 1.4. яких визначено, що приймання стічних вод до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №37 від 19.02.2002, які своєю чергою скасовано, які такі, що втратили актуальність та встановлюють регуляторні бар`єри.

Водночас, відповідач зауважив, що Порядок визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 01.12.2017 №316, не передбачає ані обов`язку отримання суб`єктом господарювання умов на скид, ані такого способу розрахунку, який застосовано позивачем.

Своєю чергою із вказаними вище запереченнями та доводами відповідача позивач не погодився, зокрема, з огляду на те, що відповідач не є балансоутримувачем стоматологічної клініки з огляду зазначених же ним підстав та обставин, а внаслідок використання орендарем СПД Чаліковою Л.М. системи зворотного осмосу для очищення води до каналізаційної системи потрапляють небезпечні концентрати, скидання яких до стоків заборонено Порядком визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 01.12.2017 №316.

До того ж, позивач зауважив, що умови на скид не визначено на законодавчому рівні документом дозвільного характеру, тоді як законодавством не передбачено автоматичної втрати чинності нормативним актом органу місцевого самоврядування у зв`язку із скасуванням іншого нормативного правового акту, а тому, оскільки місцеві Правила №1879 не скасовані, вказані місцеві правила поширюють свою дію на абонентів, які скидають усі види стічних вод у систему каналізацію міста Києва.

З огляду на вказане, оскільки відповідач не заперечив обставин неотримання умов на скид, позивач вважає правомірним застосування оперативно-господарської санкції до відповідача та стягнення відповідно нарахованої суми коштів.

Проводячи аналогію з приписами Закону України «Про особливості здійсненні права власності у багатоквартирному будинку» щодо визначення поняття «спільне майно багатоквартирного будинку», відповідач вказав, що каналізаційна мережа всієї будівлі по вул. Тростянецькій 6Г належить до спільного майна, відтак відокремити та поставити на баланс певну окрему частину мережі не можливо, а тому до кожного окремого власника не можуть пред`являтися вимоги щодо отримання умов на скид.

Також, відповідач зазначив, що:

- згідно листа Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації №16/Б-3912 від 20.04.2004 погоджено відповідачу нежитлове приміщення по вул. Тростянецькій 6Г під стоматологічний кабінет;

- орендар СПД Чілікова Л.М. не скидає до системи централізованого водовідведення небезпечні та шкідливі речовини, оскільки відповідно до технології очищення вода, що скидається після такого очищення, відрізняється від отриманої на ± 1%, а передбачену законодавчими вимогами технічну документацію, що характеризує стан системи водопостачання та водовідведення, СПД Чілікова Л.М. має.

В підтвердження вказаних доводів відповідач надав копії листа Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації №16/Б-3912 від 20.04.2004, листа СПД «Чілікова Л.М.» від 12.12.2019, а також протоколів дослідження води №594 від 08.09.2016, №344 від 22.05.2019.

Поряд з тим, відповідач зауважив, що згідно п. 4.10. договору, який складався позивачем та є типовим, під чинними умовами розуміється дозвіл, а відсутність умов на скид в переліку дозвільних документів, які дозволяється вимагати від суб`єктів господарювання, не свідчить про те, що такі умови на скид не є документом дозвільного характеру.

Додатково відповідач посилається на те, що:

- на момент надіслання позивачем вимоги про отримання умов на скид (15.01.2019) та на момент виставлення рахунку №15/ВУ-Ф-10/558-12-2018р. місцеві правила №1879 були такими, що суперечать чинному законодавству, оскільки у зв`язку з внесенням змін до законодавства Кабінету Міністрів України визначено обов`язок до 21.12.2017 привести свої нормативно-правові акти у відповідність із законом;

- отримання умов на скид не є господарським зобов`язанням, а тому для застосування будь-яких санкцій до відповідача відсутні підстави, попри те зазначаючи, що відповідно до Податкового кодексу України в отримувача штрафних санкцій не виникають податкові зобов`язання, а тому нарахування ПДВ на суми у наданому позивачем розрахунку №15/ВУ-Ф-10/558-12-2018р. від 24.01.2019 спростовує, на думку відповідача, аргументи позивача про те, що заявлена ним до стягнення сума коштів є фінансово-господарською санкцією.

Окрім того, аналізуючи рахунок №15/ВУ-Ф-10/558-12-2018р., відповідач зазначив, що позивачем не взято до уваги факт наявної переплати відповідачем вартості отриманих послуг. За доводами відповідача обставини переплати підтверджуються наданими позивачем витягом з розрахункового листа абонента, реєстром надходження коштів, наданими відповідачем платіжними дорученнями, а також не заперечуються і самим позивачем.

Дослідивши повно і всебічно матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін суд встановив, що заявлена позовна вимога підлягає задоволенню виходячи з такого.

Приписами статей ст. ст. 173, 175, 144 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать; з актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначається Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 (далі - Правила), які є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

З метою запобігання порушенням у роботі мереж і споруд каналізації, підвищення ефективності роботи і безпеки їх експлуатації та забезпечення охорони навколишнього природного середовища від забруднення скидами стічних вод виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розпорядженням від 12.10.2011 №1879 затверджені Правила приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва (далі - Правила приймання стічних №1879).

Згідно пп. 1.2., 1.3., 1.7., 2.4. Правил приймання стічних №1879, правила поширюються на організації, установи, підприємства усіх форм власності та фізичних осіб-підприємців, що скидають всі види стічних вод у міську систему каналізації (крім балансоутримувачів житлового фонду та об`єктів соціально-культурного призначення, які не скидають стічні води технологічного та/або непобутового походження, або у яких немає орендарів чи інших суб`єктів, що скидають стічні води технологічного та/або непобутового походження).

Терміни, що вживаються у цих правилах:

- абонент - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка уклала договір з Водоканалом на надання послуг з водопостачання та (або) водовідведення (крім балансоутримувачів житлового фонду та об`єктів соціально-культурного призначення, які не скидають стічні води технологічного та/або непобутового походження або у яких немає орендарів чи інших суб`єктів, що скидають стічні води технологічного та/або непобутового походження);

- умови на скид - умови на скид стічних вод у міську каналізацію.

Стічні води можуть бути прийняті у міську каналізацію, якщо мережі та споруди абонента побудовані відповідно до проекту, розробленого згідно проекту, розробленого згідно з виданими Водоканалом технічними умовами на приєднання до міської каналізації, прийнятті в експлуатацію згідно з вимогами Державних будівельних норм, абонентом одержані умови на скид та укладений договір на послуги водопостачання та водовідведення.

Абоненти зобов`язані, зокрема, отримати Умови на скид та укласти договір з водоканалом відповідно до статей 19, 20 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання".

Згідно п. 1.5. укладеного між сторонами договору №06301/5-02СА, абонент забезпечує наявність та своєчасне подовження умов на скид стічних вод згідно із вимогами чинного законодавства, а також забезпечує скид стічних вод з дотриманням допустимих концентрацій забруднюючих речовин. Для житлового фонду, в якому немає підприємств-орендарів, які скидають стічні води технологічного походження, дозвіл на скид стічних вод не потрібен.

Приписами ч. ч. 2, 3 ст. 6 ст. 627 Цивільного кодексу України унормовано, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 2.1. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008, договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду вищевказаного, суд дійшов висновку, що діючи в законодавчо встановлених межах правовідносин щодо отримання питної води та скидання стічних вод, сторони відповідно врегулювали такі відносини між собою шляхом укладення договору, дотримання умов якого є обов`язковим для сторін.

Зокрема нормами чинного законодавства та умовами укладеного між сторонами договору визначений обов`язок відповідача отримувати і своєчасно подовжувати умови на скид стічних вод, що є однією з підстав приймання стічних вод у міську каналізацію.

Доводи відповідача щодо нікчемності відповідно укладеного між сторонами договору відхиляються судом з огляду на таке.

Приписами ст. 202, ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України унормовано, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З системного аналізу вищевказаних нормативних приписів слідує, що нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність правочину без дотримання її вимог, а оспорюваним є той правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але який у разі, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути судом визнаний недійсним.

З огляду наведених відповідачем обставин невідповідності умов договору статті 203 ЦК України, відповідний правочин є оспорюваним у розумінні статті 215 ЦК України, а не нікчемним в силу закону, оскільки приписи частин першої, п`ятої статті 203 ЦК України можуть застосовуватися лише при визнанні правочинів недійсними в судовому порядку, тоді як доказів визнання недійсним укладеного між сторонами договору суду не надано.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі №2а/0370/307/11 (адміністративне провадження №К/9901/2893/18).

Суб`єктивні ж доводи відповідача про його необізнаність зі змістом добровільно підписаного ним договору визнаються судом неспроможними та такими, що не підтверджують обставин нікчемності такого договору.

Щодо доводів відповідача про те, що Правила приймання стічних №1879 суперечать чинному законодавству та не можуть бути застосовані до спірних правовідносин суд вважає за необхідне зазначити, що вказані правила прийняті не лише на підставі Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002, які втратили чинність, а також, зокрема, відповідно до ст.ст. 1, 2, 35, 38, 39, 42, 44, 70, 95, 99, 110, 111 Водного кодексу України, ст.ст. 1-3, 5, 16, 19, 24, 31-35, 39-41, 47, 51, 68-70 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, статей 19, 20 Закону України Про питну воду та питне водопостачання, пп. 1.2, 1.4, 2.3, р. 3-5, 11-15 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008, та відповідно були і залишаються чинним як станом на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду вказаної справи.

Посилання відповідача на те, що на нього не поширюються Правила приймання стічних №1879, оскільки об`єкт водоспоживання - приміщення по вул. Тростянецькій 6Г, використовується фізичними особами-підприємцями, орендарями відповідача, під стоматологічну клініку та пункт очищення води, а отже є об`єктом соціально-культурного призначення, є безпідставними, позаяк відповідач доказово не обгрунтував, що він є балансоутримувачем об`єктів соціально-культурного призначення, які не скидають стічні води технологічного та/або непобутового походження, тоді як усі надані відповідачем документи стосовно очищення ФОП Чіліковою Л.М. води - односторонньо складений ФОП Чіліковою Л.М. лист щодо її суб`єктивного бачення процесу очищення води та не підписані протоколи дослідження води №594 від 08.09.2016, №344 від 22.05.2019 без ідентифікації особи, що склала такі протоколи, жодним чином не підтверджують вищевказаних обставин і відсутності скиду стічних вод технологічного та/або непобутового походження до міської каналізації.

В розрізі вищевказаного суд зазначає, що надані відповідачем копії дозволу Дарницької районної санітарно-епідеміологічної станції від 01.07.2004 №3365, листа Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації №16/Б-3912 від 20.04.2004, також не підтверджують ані обставин орендних правовідносин відповідача з ФОП Соколовським В.А. щодо користування приміщенням по вул. Тростянецькій 6Г, ані обставин відсутності скиду за об`єктом водоспоживання стічних вод технологічного та/або непобутового походження до міської каналізації.

Окрім того, за умовами укладеного з позивачем договору та положеннями Правил приймання стічних №1879 відповідач є саме абонентом, а тому судом визнаються неспроможними решта посилань відповідача на те, що він не є балансоутримувачем каналізаційних мереж всієї будівлі по вул. Тростянецькій 6Г, як наслідок є субабонентом та на нього не поширюють свою дію місцеві правила.

Посилання ж відповідача на приписи Законів України «Про особливості здійсненні права власності у багатоквартирному будинку» та «Про приватизацію державного та комунального майна» судом відхиляються, оскільки вказані нормативно-правові акти не поширюють свою дію на спірні у даній справі правовідносини.

Отже, з огляду вказаних вище обставин, суд дійшов висновку, що положення Правил приймання стічних №1879 поширюють свою дію на відповідача та у сукупності з умовами укладеного між сторонами договору породжують для відповідача обов`язок отримати умови на скид.

Що ж до посилань відповідача на приписи ст. 131 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», якими регламентовано неможливість передбачення у місцевих правилах обов`язку щодо отримання будь-яких дозволів, суд визнає їх неспроможними з огляду на таке.

Приписами ст. 131 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» унормовано, що місцеві правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення населеного пункту встановлюють вимоги щодо приймання стічних вод населеного пункту.

Місцеві правила розробляються на підставі та з урахуванням вимог правил приймання стічних вод та порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

Місцеві правила не можуть передбачати обов`язок фізичних чи юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також надавати повноваження органам державної влади, органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам, підприємствам, установам, організаціям, утвореним такими органами, щодо видачі дозвільних документів.

Згідно п. 1 розділу ІІ Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 01.12.2017 №316, виробники повинні, зокрема, здійснювати обстеження локальних очисних споруд і каналізаційної мережі споживачів, вимагати від споживачів надання інформації та документів щодо зазначених мереж і споруд, які перебувають на балансі споживачів, їх технічного стану, в тому числі документів, що підтверджують проведення відновлення пропускної здатності трубопроводів та колекторів, хімічних реагентів, що використовуються споживачами та спричиняють забруднення у стічних водах (сертифікати, переліки, проекти), вивозу та утилізації осадів стічних вод, вжиття заходів з метою дотримання якості та режиму скидання стічних вод згідно з вимогами цих Правил та місцевих правил приймання, в яких може вимагатися надання інших відомостей та документації, яка не носить дозвільного характеру та стосується скидання стічних вод на об`єктах споживачів.

Водночас, приписами ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» визначено, що:

- дозвільні органи - суб`єкти надання адміністративних послуг, їх посадові особи, уповноважені відповідно до закону видавати документи дозвільного характеру;

- документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

З огляду вказаного вище, суд дійшов висновку, що у розумінні приписів ст. 131 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" та Правил №1879 умови на скид стічних вод не є документацією дозвільного характеру, як помилково зазначає відповідач, а вказаними умовами визначаються лише вимоги щодо прийняття стічних вод: режим, обсяг, якість, хімічний склад.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 у справі №910/17483/18.

Сама ж по собі застосовна в Правилах №1879 та у договорі назва «умови на скид», у тому числі в п. 4.10. договору - «умови (дозвіл)», не суперечить визначеному у Правилах приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 01.12.2017 №316, поняттю «вимоги до скиду стічних вод» та не надає відповідному поняттю «умови на скид» змісту визначення «документ дозвільного характеру».

Водночас, станом на момент укладення між сторонами договору на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі №06301/5-02СА від 26.09.2016 Закон України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» діяв у редакції, що не містила статті 131 та відповідних вимог щодо місцевих правил приймання стічних вод.

Згідно з приписами ст. ст. 217, 218, 235 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника, з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку.

До суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором. Оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання.

Згідно п. 4.10. договору №06301/5-02СА у разі порушення абонентом пп. 1.1., 1.5. цього договору, плата за скид стічних вод без умов (дозволу) нараховується у п`ятикратному розмірі тарифу за водовідведення відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно пп. 8.1. та 8.6. Правил приймання стічних №1879, абонент не має права скидати стічні води без одержання умов на скид. За скидання стічних вод без умов на скид або після закінчення строку їх дії абонент сплачує в п`ятикратному розмірі тарифу на послугу з водовідведення.

При порушенні цих правил та правил користування водоканал має право розглядати весь обсяг стічних вод (за розрахунковий період) як такий, що перевищує договірний, і плата за його скидання встановлюється в п`ятикратному розмірі тарифу за водовідведення у разі, зокрема, відсутності у абонента умов на скид чи закінчення строку їх дії.

Водночас, відповідно до п. 2.1.4 договору кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показами засобів обліку стічних вод, або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показами засобів обліку води та/або іншими способами визначення об`ємів стоків у відповідності до Правил користування.

Як слідує зі встановлених обставин справи, засоби обліку стічних вод у відповідача відсутні, чого останній не заперечував та не спростував, а тому кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, позивачем правомірно визначалася за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу згідно з показами засобів обліку води.

З наявних в матеріалах справи актів зняття показань з приладів обліку слідує, що за період з вересня 2016 року по грудень 2018 року обсяг скинутих відповідачем стічних вод складає 1186 м. куб., тоді як доказів заперечення відповідачем стосовно вказаних показників та проведення звіряння розрахунків суду не надано.

Так, на момент винесення судом рішення у даній справи відповідачем не надано суду доказів отримання протягом 2016-2018 років та/або вчинення ним будь-яких заходів для отримання умов на скид стічних вод.

З огляду вищенаведеного, отримання відповідачем протягом заявленого періоду послуг з водопостачання та водовідведення свідчить про здійснення відповідачем скиду стічних вод до міської каналізації, що з огляду на відсутність у відповідача умов на такий скид відповідно до законодавчих вимог та умов договору породжує:

- для позивача право на застосування до відповідача оперативно-господарської санкції у вигляді нарахування п`ятикратного розміру тарифу на послуги з водовідведення;

- для відповідача - обов`язок по сплаті коштів у п`ятикратному розмірі тарифу за водовідведення.

В той же час, у будь-якому разі, сторонами спору не було внесено змін до укладеного договору на постачання питної води та приймання стічних вод в частині відсутності обов`язку відповідача оплачувати скид стічних вод в систему каналізації у зв`язку з фактичною відсутністю таких скидів, а тому, оскільки відповідач за відсутності лічильника стічних вод зобов`язаний оплатити позивачу обсяг стічних вод, який визначається за кількістю води, що надходить з мереж централізованого водопостачання, акти про зняття показань з приладів обліку є належними та допустимими доказами, що підтверджують кількість стічних вод відповідача за спірний період.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 у справі №910/17483/18.

З огляду вказаного вище судом визнаються також неспроможними посилання відповідача на те, що акти про зняття показників обліку не свідчать про фактичний обсяг стоку води, а такий обсяг є значно меншим з огляду на реалізацію орендарем приміщення ФОП Чіліковою Л.М. отриманої від позивача та очищеної води.

Так, з наявного в матеріалах справи розрахунку №15/ВУ-Ф-10/558-12-2018р. від 24.01.2019 та наданих до нього позивачем пояснень слідує, що на підставі визначеного об`єму скинутих відповідачем стічних вод позивачем, з урахуванням положень Правил приймання стічних вод абонентів №1879, розраховано плату за скид стічних вод у міську каналізацію - Пс=V(обсяг скинутих вод)*T(тариф за надання послуг водовідведення)*4, з використанням коефіцієнта кратності, який дорівнює 4, оскільки 1 розмір тарифу позивачем щомісячно застосовувався при виставленні нарахувань за спожиті послуги водопостачання та водовідведення.

До того ж, позивачем застосовано тарифи, які за визначений період порушення кілька разів змінювались з урахуванням внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення» №1141 від 16.06.2016.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно здійснено розрахунок плати за скид відповідачем стічних вод у міську каналізацію без умов на скид з 26.09.2016 по 31.12.2018, а обрахована відповідно сума коштів у загальному розмірі 33 375,84 грн є арифметично правильною.

Судом визнаються безпідставними доводи відповідача щодо необґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку з огляду на те, що періоди розрахунку не співпадають з датами в актах показників, оскільки зміна періодів розрахунку в межах одного, загального періоду з 26.09.2016 по 31.12.2018 пов`язана зі зміною на законодавчому рівні тарифу за надання послуг водовідведення, тоді як обсяги скиду води за вказані періоди відповідають показникам згідно актів про знаття показань з приладів обліку.

Що ж до заперечень відповідача щодо використаного позивачем коефіцієнта кратності, який дорівнює 4, а також відсутності у Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затвердженому Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 01.12.2017 №316, обов`язку отримання суб`єктом господарювання умов на скид та відповідного способу розрахунку, який застосовано позивачем, то суд вважає за необхідне зазначити, що розрахунок плати за скид здійснений позивачем відповідно до чинних та дійсних умов договору і положень Правил приймання стічних вод абонентів №1879, тоді як використання позивачем меншого коефіцієнта кратності не свідчить про порушення умов нарахування відповідної плати, що здійснюється відповідно у визначених межах показників та елементів алгоритму нарахування.

До того ж, за умовами укладеного між сторонами договору та положеннями Правил приймання стічних вод абонентів №1879 виникнення у позивача права на нарахування та виставлення відповідачу плати за скид без умов на скид не ставиться в залежність від виставлення позивачем рахунків на сплату вартості наданих послуг, а залежить безпосередньо від виявлення обставин порушення відповідачем обов`язку з отримання умов на скид, тоді як ані місцевими правилами приймання, ані умовами договору не передбачено обов`язку позивача повідомляти абонента про необхідність отримання умов на скид стічних вод або нагадувати про їх подовження.

З огляду на вказане судом відхиляються доводи відповідача про необхідність нарахування позивачем плати за скид кожного разу під час виставлення рахунків на сплату вартості наданих послуг, як наслідок втрату позивачем права на нарахування плати за скид.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що сплата за скид стічних води без умов на скид не є штрафом/неустойкою, а є оперативно-господарською санкцією у розумінні статей 217, 218, 235 Господарського кодексу України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 у справі №910/7498/19.

Відповідно до приписів ст. 237 ГК України підставою для застосування оперативно-господарської санкції є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною, зокрема у даній справі - порушення відповідачем передбаченого договором та місцевими правилами обов`язку отримати умови на скид.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 у справі №910/12077/19.

З огляду вищевказаного судом визнаються неспроможними посилання відповідача на неможливість застосування до нього будь-яких санкцій та неможливості нарахування на плату за скид податку на додану вартість, як на штрафну санкцію.

Також, з огляду на те, що нарахована та заявлена до стягнення позивачем плата за скид є оперативно-господарською санкцією, відмінною як від штрафної санкції, так і від грошового зобов`язання по сплаті вартості отриманих відповідачем за договором послуг за договором, судом відхиляються доводи відповідача про необхідність зарахування сум переплат відповідача за відповідно надані послуги та зменшення суми плати за скид.

Інші твердження та аргументи відповідача не спростовують встановлених судом обставин та зроблених на їх підставі висновків, тоді як відповідачем не надано належних, допустимих та більш вірогідних у розумінні ст. 79 ГПК України доказів на підтвердження своєї правової позиції та/або спростування заявлених позивачем вимог.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України.

За таких обставин, враховуючи порушення відповідачем передбачених законом та договором зобов`язань щодо отримання умов на скид і, відповідно, здійснення скиду вод за відсутності умов на скид, оскільки нараховану позивачем суму коштів відповідач не сплатив, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 33375,84 гривень за скид стічних вод без умов на скид стічних вод як такої, що доведена позивачем належним та допустимими доказами та не спростована відповідачем.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Білоуса Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а, ідентифікаційний код 03327664) 33 375 (тридцять три тисячі триста сімдесят п`ять) грн 84 коп. за скид стічних вод без умов на скид стічних вод та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку - до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у відповідності до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13.03.2020.

Суддя В.А. Ярема