ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2020 р. Справа№ 920/915/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Поляк О.І.

при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.,

за участю представників:

від позивача - Сілкіна А.В., адвокат, довіреність № 391/1 від 27.09.19;

від відповідача - Жеба Д.М., адвокат, ордер серії ВМ №1004570 від 12.03.20,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" на рішення Господарського суду Сумської області від 12.12.2019 у справі №920/915/19 (суддя - Яковенко В.В., повний текст складено - 21.12.2019) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сенсі" до приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" про стягнення 972 000,00 грн. та визнання договору діючим та за зустрічним позовом приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" до товариства з обмеженою відповідальністю "Сенсі" про стягнення 5 135 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Сенсі" подано позов до приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" про стягнення заборгованості в сумі 972 000,00 грн. та визнання договору діючим.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати товару.

Крім цього, приватним акціонерним товариством "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" подано зустрічну позовну заяву про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Сенсі" 5 135 000,00 грн.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач посилається на те, що оскільки договір № 130818 від 13.08.2018 ним було розірвано в односторонньому порядку, підстава згідно якої відповідач за зустрічним позовом отримав грошові кошти в сумі 5135000,00 грн. відпала.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 12.12.2019 у справі №920/915/19 позов задоволено частково; стягнуто з приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сенсі" 972 000,00 грн. основного боргу; в іншій частині первісного позову відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

При задоволенні первісних позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати товару.

В свою чергу, відмова у задоволенні зустрічних позовних вимог мотивована тим, що оскільки судом встановлено факт неприпинення дії договору, відповідно підстава, на якій товариством з обмеженою відповідальністю "Сенсі" були отримані вказані кошти, не відпала.

Не погодившись з прийнятим рішенням, приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 12.12.2019 та прийняти нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити повністю, а зустрічну позовну заяву задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, посилаючись на порушення позивачем умов договору в частині ненадання звіту про використання коштів, а також технічної документації і креслення на товар, вказує на наявність у нього права зупинити виконання своїх зобов`язань з оплати товару.

Також, скаржник вказує на розірвання договору ним в односторонньому порядку у зв`язку з чим, підстава, на якій товариством з обмеженою відповідальністю "Сенсі" були отримані вказані кошти, відпала.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Сенсі" (постачальник) та приватним акціонерним товариством "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІКОМПРЕСОРМАШ" (покупець) 13.08.2018 укладено договір № 130818 зі Специфікаціями № 1, № 2, № 3, № 4, № 5 та додатковими угодами до нього.

Згідно зі Специфікацією № 3 від 13.08.2018 до договору постачальник зобов`язувався поставити покупцю машинокомплект блоку завантаження газу (БЗГ) без системи автоматичного керування та силових шаф у відповідності до переліку, що визначений технічними характеристиками товару в додатку № 6 до договору, в порядку, у строк, на умовах та в комплектації, що зазначений у специфікації, а покупець зобов`язувався прийняти і оплатити такий товар (п. 1.1.1 договору).

Відповідно до п. п. 1.2, 6.1 договору найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару вказується у Специфікаціях № 1-4, які є додатками № 1-4 до договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки товару визначається у Специфікаціях, які є додатками до договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоодержувачів вказується в Специфікаціях № 1-4 до цього договору.

Товар поставляється на умовах FCA, Україна, м. Суми, вул. Тополянська, 9/4 (п. 2 Специфікації № 3).

Загальна вартість товару за Специфікацією № 3 становить 1617720,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 269620,00 грн.

Пунктом 3 Специфікації № 3 передбачено наступний порядок та умови оплати товару:

3.1. сума в розмірі 325000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - оплата в період з 01.09.2018 по 05.09.2018 (включно);

3.2. сума в розмірі 405000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - оплата в строк до 20.09.2018 (включно);

3.3. сума в розмірі 647000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - оплата в строк до 20.10.2018 (включно);

3.4. сума в розмірі 240720,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - оплата протягом 5-ти банківських днів після отримання повідомлення постачальника про готовність товару до відвантаження.

Строк поставки товару за Специфікацією № 3 складав 120 календарних днів з дня підписання договору за умови своєчасного виконання покупцем строків оплати згідно з п. 3 даної Специфікації, надання комплектів системи автоматичного керування та силових шкафів, а також своєчасного надання відповідного транспорту для завантаження товару (п. 4 Специфікації № 3).

За Специфікацією № 3 відповідач сплатив на користь позивача 730000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%, з яких: сума в розмірі 325000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - оплата по п. 3.1 Специфікації № 3 платіжним дорученням № 3069 від 12.09.2018; сума в розмірі 405000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - оплата по п. 3.2. Специфікації платіжним дорученням № 3067 від 12.09.2018.

Платіж за п. 3.3. Специфікації № 3 в сумі 647000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%, який мав бути здійснений відповідачем у строк до 20.10.2018, на дату подання позову до суду відповідач не здійснив.

Крім цього, 04.03.2019 між позивачем та відповідачем було підписано угоду про зарахування коштів в сумі 3700000,00 грн., отриманих за договором № 130818 від 13.08.2018, в рахунок оплати за товар по договору № 054/2018 від 08.06.2018.

Відповідно до угоди грошові кошти в сумі 325000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%, які були перераховані АТ "НВАТ "ВНДІКОМПРЕСОРМАШ" на розрахунковий рахунок ТОВ "Сенсі" в якості попередньої оплати за п. 3.1. Специфікації № 3 до договору №130818 від 13.08.2018, зараховано в якості оплати за товар - машинокомплект блоку розвантаження газу (БРГ з БКУ-3) без системи автоматичного керування та силових шаф згідно Специфікації № 4 до договору № 054/2018 від 08.06.2018.

Таким чином, враховуючи зарахування грошових коштів в сумі 325000,00 грн. в суму іншої поставки, відповідачем за Специфікацією № 3 не виконано умови щодо строків оплати за товар, а саме: п. 3.1, п. 3.3 Специфікації № 3.

Загальна сума нездійснених відповідачем платежів за Специфікацією № 3 (п. 3.1, п. 3.3) становить 972000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% (325000,00 грн. + 647000,00 грн.).

Враховуючи несплату відповідачем вказаних коштів позивач звернувся до суду з вимогами про їх стягнення, а також про визнання, укладеного між сторонами договору № 130818, діючим.

При цьому, в обґрунтування вимоги про визнання договору діючим позивач вказує на неправомірність дій відповідача щодо одностороннього розірвання договору.

Стосовно вказаних вимог за первісним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Між сторонами у справі за Специфікацією № 3 виникли правовідносини з поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3 Специфікації № 3 передбачено наступний порядок та умови оплати товару:

3.1. сума в розмірі 325000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - оплата в період з 01.09.2018 по 05.09.2018 (включно);

3.2. сума в розмірі 405000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - оплата в строк до 20.09.2018 (включно);

3.3. сума в розмірі 647000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - оплата в строк до 20.10.2018 (включно).

Як вже зазначалося, відповідач сплатив на користь позивача суму в розмірі 325000,00 грн., - оплата по п. 3.1 Специфікації № 3, а також суму в розмірі 405000,00 грн., - оплата по п. 3.2. Специфікації.

Платіж за п. 3.3. Специфікації № 3 в сумі 647000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%, який мав бути здійснений відповідачем у строк до 20.10.2018, відповідач не здійснив.

При цьому, сторони дійшли згоди про зарахування коштів в сумі 325000,00 грн., отриманих позивачем від відповідача за договором № 130818 від 13.08.2018 (п. 3.1 Специфікації № 3), в рахунок оплати за товар по іншому договору № 054/2018 від 08.06.2018.

Враховуючи викладене, відповідачем не було виконано зобов`язання з оплати позивачу коштів в сумі 325000,00 грн. (п. 3.1 Специфікації № 3), а також в сумі 647000,00 грн. (п. 3.3. Специфікації № 3).

Отже, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати вартості товару настав.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт наявності заявленого до стягнення боргу станом на день подачі позову до суду підтверджується матеріалами справи, що наведено вище у даній постанові.

Отже, позивач обґрунтовано вимагає оплати за товар.

В свою чергу, апелянт, посилаючись на порушення позивачем умов договору в частині ненадання звіту про використання коштів, а також технічної документації і креслення на товар, вказує на наявність у нього права зупинити виконання своїх зобов`язань з оплати товару.

Стосовно вказаних доводів колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи умови укладеного між сторонами договору та, зокрема, Специфікації № 3, обов`язку відповідача оплатити товар відповідає обов`язок позивача поставити такий товар.

При цьому, ані договір, ані Специфікація № 3 не містять умов стосовно того, що обов`язок відповідача оплатити товар безпосередньо пов`язаний з обов`язком позивача з надання звіту про використання коштів, а також технічної документації і креслення на товар.

Отже, посилання апелянта на порушення позивачем умов договору з огляду на що відповідач зупинив виконання своїх зобов`язань з оплати товару визнаються апеляційним судом необґрунтованими.

Пунктом 4 Специфікації № 3 визначено, що у разі порушення покупцем строків оплати, зазначених в п. 3 Специфікації та/або строків надання комплектів системи автоматичного керування та силових шаф, а також строків надання транспорту для завантаження товару, постачальник має право продовжити строк поставки на відповідну кількість днів прострочення.

Позивач за первісним позовом зазначає, що незважаючи на порушення строків оплати відповідачем та беручи до уваги той факт, що ним вже розпочато виробничий процес, закуплені матеріали, позивач виконав свій обов`язок щодо виготовлення обладнання по Специфікації № 3, та було неодноразово викликано представників відповідача для проведення інспекції комплектації обладнання, виготовленого за Специфікацією № 3: листом № 204 від 24.05.2019 та листом №309 від 31.07.2019, що передбачено умовами договору.

У відповідь на лист № 204 від 24.05.2019 відповідач прибув за адресою позивача та здійснив інспекцію комплектації обладнання, виготовленого за Специфікацією № 3. За результатами даної інспекції сторони підписали акт від 28.05.2019, в якому зафіксували недоліки обладнання, що потребували усунення.

Листом № 309 позивач 31.07.2019 повідомив відповідача про усунення недоліків обладнання, які були зафіксовані в акті від 28.05.2019 та запросив на повторну прийомку обладнання та нагадав про суму заборгованості у розмірі 972000,00 грн.

Проте, у відповідь на лист позивача № 309 від 31.07.2019 відповідач 06.08.2019 листом № 04/00-006132 від 06.08.2019 повідомив про неможливість прийняття участі в інспекції комплектації обладнання, виготовленого за Специфікацією № 3 у зв`язку з тим, що договір № 130818 від 13.08.2018 розірвано в односторонньому порядку відповідачем на підставі п. 12.2 договору.

Листом № 04/09-004416 від 22.05.2019 відповідачем було запропоновано позивачу підписати додаткову угоду до договору №130818 від 13.08.2018, мотивуючи тим, що АТ "НВАТ "ВНДІкомпресормаш" отримало пропозицію щодо поставки комплекту товару в обсязі, передбаченому договором, за ціною 18000000,00 грн. з урахуванням ПДВ, тобто ним було виявлено товар за ціною нижчою, ніж ціна зазначена у договорі, та на підставі п. 12.2 договору запропонував позивачу внести зміни до договору та зменшити ціну товару, про що підписати відповідну додаткову угоду.

Відповідач 05.06.2019 направив позивачу повідомлення про розірвання договору № 130818 від 13.08.2018 в односторонньому порядку з підстав, передбачених п. 12.2 договору з 23.05.2019, оскільки відповідачем було отримано відмову від підписання додаткової угоди № 2 від 22.05.2019 про зменшення ціни товару, що є підставою, враховуючи положення п. 12.2 договору, для його розірвання в односторонньому порядку.

Стосовно доводів апелянта про те, що договір є розірваним в односторонньому порядку, слід зазначити наступне.

На підставі ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Iстотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним чинним законодавством, зміна та розірвання господарських і цивільних договорів допускається лише за згодою сторін або в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору).

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Пунктом 12.2 передбачено, що у випадку якщо в період строку дії договір не виконаний або виконаний постачальником не у повному обсязі та покупець виявив товар/и за ціною, меншою ніж ціна, зазначена в договорі, покупець направляє постачальнику лист з пропозицією внесення до договору змін щодо зменшення ціни товару/ів в частині непоставленого постачальником товару до ціни, виявленої покупцем, та проект додаткової угоди про внесення таких змін до договору, підписаний покупцем. Постачальник протягом трьох робочих днів з дня отримання листа покупця та проекту додаткової угоди про внесення змін до договору щодо зменшення ціни товару/ів, зобов`язаний підписати та повернути покупцю додаткову угоду про внесення змін до договору. У випадку якщо постачальник не повернув покупцю підписану постачальником додаткову угоду у строк, зазначений в цьому пункті, покупець має право розірвати договір в односторонньому порядку без відшкодування будь-яких збитків постачальнику. У разі розірвання договору в односторонньому порядку з підстав, вказаних в даному пункті, договір припиняє свою дію з дати відправлення покупцем рекомендованого повідомлення про розірвання договору, якою вважається дата поштового штемпеля підприємства зв`язку, через яке надсилається таке повідомлення.

У листі № 04/09-004456 від 22.05.2019 щодо підписання додаткової угоди до договору № 130818 відповідач зазначив про те, що він застосував процедуру, передбачену п. 12.2. договору по причині невиконання постачальником зобов`язання щодо поставки товару і при цьому АТ "НВАТ ВНДІкомпресормаш" виявило товар за ціною меншою, ніж ціна, що зазначена в договорі.

Стосовно посилань у вказаному листі на невиконання позивачем своїх зобов`язань з поставки слід зазначити, що вони є необґрунтованими, оскільки строк поставки ще не настав з підстав наведених вище.

Крім цього, не можуть бути підставою для відмови від договору у даному випадку самі лише посилання відповідача на виявлення ним товару за ціною меншою, ніж ціна, що зазначена в договорі, без надання при цьому відповідних доказів.

Слід зазначити, що позивач листом від 21.06.2019 №257 запропонував відповідачу надати інформацію щодо місцезнаходження, виявленого покупцем товару, та повідомити дані про його власника з метою отримання дозволу на огляд для встановлення відповідності технічним характеристикам по договору.

Вказаний лист отримано відповідачем 24.06.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1, а.с.89), проте залишено без відповіді та задоволення.

Отже, вказані твердження відповідача про виявлення ним товару за ціною меншою, ніж ціна, що зазначена в договорі є недоведеними, а тому не можуть бути підставою для відмови від договору.

Стосовно посилань апелянта на те, що відповідні докази виявлення ним товару за ціною меншою, ніж ціна, що зазначена в договорі, були подані до матеріалів іншої справи №920/653/19, колегія суддів зазначає, що на апелянта, як на особу, яка зазначає про існування вказаних обставин по даній справі покладено обов`язок з їх доведення, в тому числі наданням таких доказів саме до матеріалів даної справи.

Таким чином, зазначені обставини залишаються недоведеними скаржником належним чином.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів відхиляє доводи апелянта про одностороннє розірвання договору та зазначає, що вказаний договір №130818 від 13.08.2018 не був припиненим.

Стосовно посилань в апеляційній скарзі на те, що у рішенні від 12.09.2019 у справі №920/653/19 судом було встановлено, що з 05.06.2019 договір № 130818 від 13.08.2018 було розірвано в односторонньому порядку на підставі пункту 12.2. цього договору, а тому за доводами скаржника наведені обставини не підлягають повторному доведенню в силу вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Як роз`яснено п 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Крім цього, згідно ч. 7 статті 75 Господарського процесуального кодексу України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку у рішенні Господарського суду Сумської області від 12.09.2019 у справі №920/653/19 судом була надана саме оцінка наявним у матеріалах справи доказам, а саме листу АТ "НВАТ ВНДІкомпресормаш" про одностороннє розірвання договору.

Враховуючи те, що Господарським судом Сумської області в іншій справі №920/653/19 була надана саме правова оцінка вказаному вище доказу, посилання апелянта на преюдиціальність встановлених в межах вказаної справи обставин визнаються апеляційним судом необґрунтованими.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, правомірність позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу доведена позивачем, підстави для звільнення відповідача від обов`язку оплатити товар відповідачем не доведені та судом не встановлені. Строк виконання зобов`язання по оплаті товару є таким, що настав, а тому відповідач повинен сплатити на користь позивача суму заборгованості в розмірі 972000,00 грн. на підставі договору №130818 від 13.08.2018.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 972 000,00 грн. заборгованості.

Стосовно вимоги позивача про визнання договору діючим, слід зазначити, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним, що є, в свою чергу, підставою для відмови у задоволенні вказаної вимоги. Разом з тим, оскільки судом встановлено, що договір № 130818 від 13.08.2018 є діючим, порушене право позивача відновлюється шляхом задоволення вимоги про стягнення боргу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо часткового задоволення вимог за зустрічним позовом.

Стосовно зустрічних позовних вимог про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Сенсі" 5135000,00 грн., слід зазначити наступне.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач посилається на те, що враховуючи розірвання договору № 130818 від 13.08.2018, підстава згідно якої відповідач за зустрічним позовом отримав грошові кошти в сумі 5135000,00 грн. відпала та відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України у відповідача за зустрічним позовом виникло зобов`язання повернути позивачу за зустрічним позовом отримані кошти.

Витребування коштів за ст. 1212 Цивільного кодексу України є можливим у випадку, зокрема, коли підстава, на якій були набуті ці кошти, згодом відпала.

Так, згідно ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана його повернути. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2).

Відповідно до ч. 3 вказаної статті положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Заявлені до стягнення кошти отримано на належній правовій підставі - сплата передплати, що передбачено умовами договору.

Враховуючи те, що договір на даний час не припинив свою дію, підстава, на якій були набуті відповідачем за зустрічним позовом грошові кошти в сумі 5135000,00 грн., не відпала.

Таким чином, підстави для повернення АТ "НВАТ ВНДІкомпресормаш" зазначених коштів на даний час відсутні.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 12.12.2019 у справі №920/915/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 19.03.2020 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

О.І. Поляк