ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.03.2020 р. Справа № 914/568/20

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І., розглянувши матеріали подання Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.03.2020 року (вх. № 810/20 від 20.03.2020 року) про примусове проникнення до будівлі,

встановив:

20.03.2020 року на розгляд Господарського суду Львівської області надійшло подання Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.03.2020 року (вх. № 810/20 від 20.03.2020 року) про примусове проникнення до будівлі за адресою 79031, м. Львів, вул. Стрийська, 199, яке належить ДП «Дирекція з будівництва об`єктів до ЄВРО 2012 у місті Львові» та перебуває на праві повного господарського відання ДП «Арена Львів».

Як вбачається з подання, на виконанні у Сихівському відділі державної виконавчої служби у м. Львові перебуває зведене виконавче провадження № 53050299, серед якого перебуває виконавче провадження №54194579 на виконання наказу №910/21992/15 від 16.10.2015, виданого Господарським судом м. Києва, про стягнення з ДП «Дирекція з будівництва об`єктів до ЄВРО 2012 у місті Львові» на користь ПП «Білфінгер Тебодін Україна» боргу у розмірі 965 876,39 грн. Відповідно до постанови про передачу майна стягувачу.

Розглянувши подання, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 20.09.2018 року у справі № 545/3611/17-ц, суд зазначає про відсутність підстав приймати таке до провадження у зв`язку з наступним.

Так, у статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року N 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

У пункті 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" (заява N 18357/91) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. … Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

У статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року N 1404-VIII "Про виконавче провадження" закріплено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За загальним правилом, усі процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах вирішуються відповідно до вимог Розділу V ГПК України.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство містить певні особливості, за яких уможливлюється вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, ухвалених у господарських та адміністративних справах саме у порядку цивільного судочинства.

Така логіка законодавця пов`язана з тим, що вказані виконавчі дії виходять за межу публічно-правових правовідносин чи господарських правовідносин, і стосуються виключно цивільних прав фізичних чи юридичних осіб.

Відповідно до пункту 13 частини третьої статті 18 Закону N 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

За наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи виконавець має право безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду (пункту 4 частини третьої статті 18 Закону N 1404-VIII).

Велика палата Верховного Суду, аналізуючи норми розділу VI "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)" ЦПК України, зазначає, що за правилами ЦПК України розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням рішень інших органів чи судів інших юрисдикцій, якщо спеціальним законом не врегульовано певної процедури здійснення окремих виконавчих дій, зокрема, надання дозволу на примусове проникнення до приміщення, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вказані норми встановлюють особливі правила підсудності, а саме, що подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника розглядається не судом, який видав виконавчий документ, а судом за місцем знаходження житла чи іншого володіння особи.

Господарський процесуальний кодекс України чинній редакції не містить норм, які б регулювали можливість звернення органів державної виконавчої служби до суду з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи в порядку господарського судочинства.

Відтак, враховуючи наведені висновки Великої Палати та відсутність норм, які б регламентували порядок розгляду господарськими судами подання виконавця про примусове проникнення до будівлі, суд доходить висновку про відмову у прийнятті до провадження подання Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.03.2020 року, оскільки таке підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Копії матеріалів подання залишаються в матеріалах справи.

Керуючись ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

відмовити у прийнятті до розгляду подання Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.03.2020 року (вх. № 810/20 від 20.03.2020 року) про примусове проникнення до будівлі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Матвіїв Р.І.