ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2020м. ДніпроСправа № 904/301/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДенДі-Логістик", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудомайн", м. Кривий Ріг

про стягнення пені у розмірі 45 589,93 грн., 20% річних у розмірі 27 567,12 грн., інфляційної складової у розмірі 1 725,75 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

РУХ СПРАВИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДенДі-Логістик" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" про стягнення пені у розмірі 45 589,93 грн., 20% річних у розмірі 27 567,12 грн., інфляційної складової у розмірі 1 725,75 грн.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором транспорно-експедиційного обслуговування експортно-імпортних та транзитних вантажів №06022019-ПВ/ТЕ від 06.02.2019 зі своєчасної сплати наданих послуг.

Ухвалою суду від 21.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Справу № 904/301/20 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДенДі-Логістик" (надалі - експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" (надалі - клієнт) було укладено договір транспортно-експедиційного обслуговування експортно-імпортних та транзитних вантажів №06022019-ПВ/ТЕ від 06.02.2019 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, клієнт доручає, а експедитор приймає на себе обов`язки від свого імені та за рахунок клієнта здійснювати транспортно - експедиційне обслуговування експортно-імпортних та транзитних вантажів залізничним, автомобільним, водним та іншими видами транспорту по території України, країн СНД та інших держав (надалі - послуги).

Позивачем на виконання умов договору організовано перевезення, що підтверджується актом виконаних робіт № 68 від 14.02.2019.

У зв`язку з тим, що на станції навантаження допущено простій 3-х вагонів понад строки, встановлених п. 3 додатку № 1 до договору, позивач нарахував відповідачу плату за користування вагонами у розмірі 4 500,00 грн. з ПДВ. За користування 53-ма вагонами за межами України з понаднормативним періодом часу, передбаченого п. 3 додатку № 1 до договору, позивач нарахував відповідачу плату за користування вагонами у розмірі 288000,00 грн. з ПДВ.

За умовами п. 4.5. договору, клієнт мав сплатити плату за користування вагонами у загальному розмірі 292 500 грн. у строк до 25.02.2019 включно.

Однак, за твердженням позивача, відповідач умови договору не виконав, плату за користування вагонами у встановлені договором строки експедитору не сплатив.

Позивач зазначив, що вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2019 у справі № 904/2679/19.

Також цим судовим рішенням присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДенДі-Логістик" 350 442,19 грн., з яких: 292 500,00 грн. - основний борг, 29 843,01 грн. пеня за період з 08.03.2019 по 20.06.2019, 3 600,00 грн. - штраф, 16 828,77 грн. - 20% річних за період з 08.03.2019 по 20.06.2019, 7 670,41 грн. - інфляційні втрати за період з березня 2019 року по травень 2019 року, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 256,63 грн.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.11.2019 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2019 у справі № 904/2679/19 залишено без змін.

На виконання вказаних судових рішень, 06.12.2019 був виданий судовий наказ.

В подальшому, наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2019 у справі № 904/2679/19 був пред`явлений стягувачем до виконання.

Фактично рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2019 у справі №904/2679/19 було виконано боржником 10.12.2019, що підтверджується платіжним дорученням № 731 від 10.12.2019.

За порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано до сплати пеню за період з 21.06.2019 по 09.12.2019 у розмірі 45 589,93 грн., 20 відсотків річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 27 567,12 грн. за період з 21.06.2019 по 09.12.2019 та інфляційну складову у розмірі 1725,75 грн. за загальний період з липня 2019 по листопад 2019.

Також позивач заперечив проти зменшення заявленого розміру штрафних санкцій, оскільки такий розмір, на його думку, не є завеликим.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач у відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог. На думку відповідача, позивачем здійснено помилковий розрахунок штрафних санкцій, а саме не враховано, що нарахування пені припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане. Також відповідач звернув увагу на те, що, у відповідності до положень ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Крім того, відповідач зазначив про наявність підстав для зменшення заявлених штрафних санкцій.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 45 589,93 грн., 20% річних у розмірі 27 567,12 грн., інфляційної складової у розмірі 1 725,75 грн.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (в які строки надані послуги мали бути оплачені), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (коли надані послуги фактично були оплачені), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником (чи правильно визначено позивачем періоди нарахування штрафних санкцій; чи наявні підстави для застосування строку позовної давності до вимог про стягнення штрафу; чи наявні підстави для зменшення розміру штрафних санкцій).

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДенДі-Логістик" (надалі - експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" (надалі - клієнт) було укладено договір транспортно-експедиційного обслуговування експортно-імпортних та транзитних вантажів №06022019-ПВ/ТЕ від 06.02.2019 (надалі - договір).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1.1. договору, клієнт доручає, а експедитор приймає на себе обов`язки від свого імені та за рахунок клієнта здійснювати транспортно - експедиційне обслуговування експортно-імпортних та транзитних вантажів залізничним, автомобільним, водним та іншими видами транспорту по території України, країн СНД та інших держав (надалі - послуги).

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Позивачем на виконання умов договору організовано перевезення, що підтверджується актом виконаних робіт № 68 від 14.02.2019.

У зв`язку з тим, що на станції навантаження допущено простій 3-х вагонів понад строки, встановлених п. 3 додатку № 1 до договору, позивач нарахував відповідачу плату за користування вагонами у розмірі 4 500,00 грн. з ПДВ. За користування 53-ма вагонами за межами України з понаднормативним періодом часу, передбаченого п. 3 додатку № 1 до договору, позивач нарахував відповідачу плату за користування вагонами у розмірі 288000,00 грн. з ПДВ.

За умовами п. 4.5. договору, клієнт мав сплатити плату за користування вагонами у загальному розмірі 292 500 грн. у строк до 25.02.2019 включно.

Однак, відповідач умови договору не виконав, плату за користування вагонами у встановлені договором строки експедитору не сплатив.

Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2019 у справі № 904/2679/19.

Також цим судовим рішенням присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДенДі-Логістик" 350 442,19 грн., з яких: 292 500,00 грн. - основний борг, 29 843,01 грн. пеня за період з 08.03.2019 по 20.06.2019, 3 600,00 грн. - штраф, 16 828,77 грн. - 20% річних за період з 08.03.2019 по 20.06.2019, 7 670,41 грн. - інфляційні втрати за період з березня 2019 року по травень 2019 року, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 256,63 грн.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.11.2019 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2019 у справі № 904/2679/19 залишено без змін.

На виконання вказаних судових рішень, 06.12.2019 був виданий судовий наказ.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В подальшому, наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2019 у справі № 904/2679/19 був пред`явлений стягувачем до виконання.

Фактично рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2019 у справі №904/2679/19 було виконано боржником 10.12.2019, що підтверджується платіжним дорученням № 731 від 10.12.2019.

Відповідно до п. 8.8. договору, у випадку порушення клієнтом термінів оплати за послуги, які надає експедитор, в т.ч. термінів сплати додаткових платежів, клієнт сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу та 20% річних з простроченої суми.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

На підставі пункту 8.8. договору позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 21.06.2019 по 09.12.2019 у розмірі 45 589,93 грн. та 20 відсотків річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 27 567,12 грн. за період з 21.06.2019 по 09.12.2019.

Розрахунки пені та процентів за користування чужими грошовими коштами відповідають вимогам чинного законодавства та не містять арифметичних помилок. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 45 589,93 грн. та 20% річних у розмірі 27567,12 грн. є обґрунтованими.

Щодо зауважень позивача про те, що період нарахування пені має обмежуватись 6 календарними місяцями від дня, коли зобов`язання мало бути виконане, слід зазначити про таке.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 8.15 встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за договором припиняється через 3 роки з моменту виникнення прострочення.

Відтак, сторони за договором встановили строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання тривалістю 3 роки, що не суперечить положенням чинного законодавства.

Щодо зауважень позивача про те, що, у відповідності до положень ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, слід зазначити таке.

Частиною 1 ст. 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У пункті 8.16 договору сторони погодили, що позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) за цим договором встановлюється тривалістю у 3 роки.

При цьому, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов`язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за (у даному випадку) попередні три роки до дня подання позову.

Так, позивач звернувся до суду з даним позовом 14.01.2020.

За таких обставин, позивачем не пропущений строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача пені за період з 21.06.2019 по 09.12.2019.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу до сплати інфляційну складову у розмірі 1 725,75 грн. за загальний період з липня 2019 по листопад 2019.

Перевіривши розрахунок суд встановив, що сума інфляційної складової за порушення відповідачем строку виконання грошового зобов`язання за заявлений позивачем період становить 1 739,13 грн., тобто суму в більшому розмірі, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. Тому, вимоги позивача про стягнення інфляційної складової слід задовольнити в заявленому розмірі - 1 725,75 грн.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором № 06022019-ПВ/ТЕ від 06.02.2019 (з додатком) (т. 1 а.с. 10 - 15), рішеннями судів у справі № 904/2679/19 (т. 1 а.с. 16 - 26), платіжним дорученням № 731 від 10.12.2019 (том 1, а.с. 30).

ЩОДО НАЯВНОСТІ ПІДСТАВ ДЛЯ ЗМЕНШЕННЯ РОЗМІРУ ШТРАФНИХ САНКЦІЙ.

Відповідач у відзиві наполягає на наявності підстав для зменшення заявлених штрафних санкцій.

Згідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з відповідача, суд оцінює, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Так, у відзиві відповідачем не наведено та з матеріалів справи не вбачається жодних виняткових обставин, які мали б наслідком зменшення заявленого розміру штрафних санкцій.

За таких обставин, у даному випадку відсутні підстави для зменшення заявленої до стягнення пені.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" (місцезнаходження: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр-т Поштовий, 1, каб. 430; ідентифікаційний код: 37064892) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДенДі-Логістик" (місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Саперне поле, буд. 14/55; ідентифікаційний код: 41342063) пеню у розмірі 45 589,93 грн., 20% річних у розмірі 27 567,12 грн., інфляційну складову у розмірі 1 725,75 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 102 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження. Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 17.03.2020.

Суддя М.О. Ніколенко