РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.03.2020Справа № 910/17085/19

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Міненка Сергія Васильовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНГРАН ЛТД"

про стягнення 47 762,76 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Міненко Сергій Васильович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНГРАН ЛТД" про стягнення 47 762,76 грн., з яких 16 983,00 грн. сума основного боргу, 12 515,27 грн. пені та 18 264,49 грн. відсотків за прострочку грошового зобов`язання.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором транспортного експедирування від 16.04.2019 в частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги по перевезенню вантажів в міжнародному сполученні Zwingen (Швейцарія) - Житомир (Україна).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі № 910/17085/19 позовну заяву залишено без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення недоліків.

26.12.2019 року до суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.01.2020 відкрито провадження у справі № 910/17085/19, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень щодо відповіді на відзив.

Відзиву відповідача на позовну заяву до Господарського суду міста Києва не надходило.

Згідно приписів частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 910/17085/19 позивач та відповідач повідомлялися належним чином, що підтверджується наступним.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 08.01.2020 була надіслана відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення (поштове відправлення 066), що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 01135, місто Київ, вулиця Дмитрівська, будинок 71.

Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернене поштою у зв`язку з закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Водночас суд зазначає, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.

Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведені положення, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості самостійно ознайомитись з ухвалою суду, в якій зазначено відомості щодо його провадження, яке є у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

16.04.2019 між Фізичною особою - підприємцем Міненком Сергієм Васильовичем (надалі за текстом - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНГРАН ЛТД" (надалі за текстом - відповідач) укладено Договір транспортного експедирування № б/н (надалі за текстом Договір), відповідно до пункту 1.1. якого позивач, як експедитор зобов`язується доставити автомобільним транспортом вантаж довірений йому позивачем, і передати його уповноваженій на те особі, а відповідач, як замовник, зобов`язується оплатити послуги позивача. Детальні умови перевезення вантажу відображаються у Заявці, яка є Додатком до Договору.

Пунктом 1.4. Договору визначено, що перевезення вантажу автомобільним транспортом здійснюється відповідно до Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів від 16.05.1956 (КДПВ), Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП) від 14.01.1975, Європейської угоди про режим праці і відпочинку водіїв (ЕСТР), Статутом автомобільного транспорту України, Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" від 01.07.2004 № 1955-IV та інших нормативно-правових актів чинного законодавства України.

У відповідності до пунктів 2.1, 2.2. та 2.5. Договору замовник направляє експедитору заявку будь-якими можливими засобами зв`язку (факс, електронна пошта, тощо). Заявка повинна містити дані про вантаж, умови завантаження/розвантаження, місць митного оформлення та іншу інформацію щодо властивостей вантажу, умов його перевезення, розмір й умови розрахунків та інше. Заявка є невід`ємною частиною договору. Замовник не має права вимагати від експедитора виконання дій, не передбачених договором транспортного експедирування та доданих до нього заявок

Підпунктом 3.1.10. Договору визначений обов`язок відповідача, як замовника, оплатити належні експедитору суми, якщо експедитор зможе довести, що вантаж затримався, отримав пошкодження або пропав не з його вини.

Згідно пункту 4.1. Договору вартість послуг узгоджується сторонами шляхом підписання заявки по кожному вантажу окремо. Ціни є договірними і визначаються виходячи із ситуації на ринку перевезення вантажів автомобільним транспортом. Ціни складаються з вартості перевезення вантажу та винагороди експедитора.

Підпунктами 4.1.1. та 4.1.2. Договору визначено, що розрахунки за цим Договором (в тому числі експедиторська винагорода, усі штрафи і неустойки) здійснюються замовником у безготівковій формі на умовах 100% оплати, на підставі рахунка експедитора і Акта виконаних робіт згідно термінів оплати вказаних у Заявці. Розрахунки за цим Договором здійснюються відповідно до діючого законодавства України у національній валюті України - гривні в безготівковій формі шляхом переказу відповідних грошових коштів на рахунок експедитора.

У пункті 6.1. Договору сторони узгодили, що цей Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2021. Якщо жодна із сторін не виявила бажання припинити дію цього Договору, він вважається пролонгованим на невизначений строк.

У відповідності до Заявки №1 на перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні (до договору № б/н від 16.04.2019) вартість перевезення вантажу визначена у розмірі 76 983,00 грн. у тому числі експедиторська винагорода 7 403,00 грн. з умовами здійснення розрахунку - через 3-4 дні після розвантаження і рахунка по електронній пошті, тобто, орієнтовно до 06.05.2019. Адресою вивантаження вантажу згідно Заявки вказано: м. Житомир, вул. Гранітна,16.

26.04.2019 представник замовника - Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНГРАН ЛТД" та Фізична особа-підприємець Міненко С.В. склали та підписали Акт №19030 прийому-здачі виконаних робіт за договором б/н від 16.04.2019 про те, що транспортно-експедиційні послуги, з перевезення вантажу за маршрутом Zwingen (Швейцарія) - Житомир (Україна) автомобілем АТ 6054 СВ/АТ 6581 ХХ, згідно Заявки № 1 від 16.04.2019 виконані в повному обсязі, сторони претензій один до одного не мають; договірна ціна згідно Заявки становить 76 983,00 грн. в тому числі транспортні послуги 69 580,00 грн. та експедиторська винагорода 7 403,00 грн.

26.04.2019 позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг згідно Заявки №1 від 16.04.2019, за маршрутом Zwingen (Швейцарія) - Житомир (Україна), автомобілем НОМЕР_3 на суму 76 983,00 грн.

На виконання зобов`язань з оплати за надані транспортно-експедиційні послуги, відповідач, перерахував на розрахунковий рахунок позивача наступні грошові кошти: 29.07.2019 у розмірі 20 000,00 грн.; 02.10.2019 у розмірі 20 000,00 грн. та 21.10.2019 у розмірі 20 000,00 грн., що підтверджується виписками з розрахункового рахунку позивача наданими АТ "УКРСИББАНК", копії яких містяться в матеріалах справи.

За вказаних обставин, з метою захисту порушеного майнового права, позивач звернуся з позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення на його користь 16 983,00 грн. основного боргу, 12 515,27 грн. пені за затримку оплати та 18 264,76 грн. відсотків за прострочку грошового зобов`язання.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, визнається господарським зобов`язанням, а за змістом частини 2 цієї статті одним із видів господарського зобов`язання є майново-господарські зобов`язання.

Зокрема, відповідно до статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, серед іншого, із господарського договору та інших угод.

Зміст та умови Договору, а також аналіз господарсько-договірних зобов`язань, свідчать, що між сторонами виникли правовідносини пов`язані з виконанням договору транспортного експедирування.

У відповідності до частини 1 статті 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Статтею 929 Цивільного кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Суд встановив, що між сторонами було укладено Договір транспортного експедирування від 16.04.2019 № б/н та погоджено Заявку №1 на перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні (до договору № б/н від 16.04.2019)

Також встановлено, що позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу передбачені Договором та Заявкою № 1 від 16.04.2019 транспортно-експедиційні послуги на загальну суму 76 983,00 грн., що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) від 25.04.2019 № 047485 та Актом від 26.04.2019 №19030 прийому-здачі виконаних робіт за договором б/н від 16.04.2019 підписаними відповідачем без зауважень.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов замовлення відповідача, позивачем було організовано перевезення вантажу в строки та в порядку передбаченому Договором транспортного експедирування.

Згідно із статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджено, що у відповідача станом на день розгляду справи існує прострочення в частині проведення остаточного розрахунку за надані транспортно-експедиційні послуги згідно Договору на загальну суму 16 983,00 грн.

Відповідач не надави суду доказів на підтвердження сплати суми боргу.

За вказаних обставин, позовні вимоги в частині стягнення 16 983,00 грн. основного боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 12 515,27 грн. пені за затримку оплати.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до пункту 5.5. Договору за прострочення в оплаті рахунків замовник, виплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми платежу за кожен день прострочення, а також 60 відсотків річних від простроченої суми (стаття 625 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, пунктом 2.5 постанови Пленуму від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Здійснивши аналіз заявленої до стягнення суми пені за період з 06.05.2019 по 03.11.2019, суд вважає наведений позивачем розрахунок вірним, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 12 515,27 грн. підлягає задоволенню.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення 60 % річних у сумі 18 264,76 грн. суд зазначає наступне. Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням відсотків річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

У відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інший розмір відсотків був узгоджений сторонами у пункті 5.5 Договору, згідно з яким за прострочення в оплаті рахунків замовник виплачує експедитору 60 % річних від простроченої суми.

Здійснивши аналіз заявленої до стягнення суми процентів, суд вважає наведений позивачем розрахунок вірним, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача процентів у розмірі 18 264,49 грн підлягає задоволенню.

За приписами статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами статей 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Міненка Сергія Васильовича. підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору з огляду на задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Фізичної особи-підприємця Міненка Сергія Васильовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНГРАН ЛТД" про стягнення 47 762,76 грн. - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНГРАН ЛТД" (01135, м. Київ, вулиця Дмитрівська, будинок 71, ідентифікаційний код юридичної особи: 41400926) на користь Фізичної особи-підприємця Міненка Сергія Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) 16 983 (шістнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят три) гривні 00 коп. основного боргу, 12 515 (дванадцять тисяч п`ятсот п`ятнадцять) гривень 27 коп. пені, 18 264 (вісімнадцять тисяч двісті шістдесят чотири) гривні 49 коп. процентів та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривень 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п. 17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 18.03.2020

Суддя С. В. Стасюк