ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2020 р. Справа№ 910/9252/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Дідиченко М.А.

Смірнової Л.Г.

секретар судового засідання Ярмоленко С.М.

представники сторін не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Лєснікова Олександра Андрійовича

на рішення господарського суду міста Києва від 18.09.2019 р. (повний текст складено 18.09.2019 р.)

у справі № 910/9252/19 (суддя - Турчин С.О.)

за позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

до фізичної особи-підприємця Лєснікова Олександра Андрійовича

про стягнення 148 996,74 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Лєснікова Олександра Андрійовича про стягнення 148 996,74 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором б/н від 19.02.2018 р., внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість по поверненню кредитних коштів.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.09.2019 р. у справі № 910/9252/19 позов задоволено повністю: стягнуто з фізичної особи-підприємця Лєснікова Олександра Андрійовича на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 148 996,74 грн. заборгованості за кредитом та 2 234,95 грн. судового збору.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив ту обставину, що сума боргу у розмірі 148 996,74 грн. за неповернення кредитних коштів підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження погашення вказаної заборгованості перед позивачем.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, фізична особа-підприємець Лєсніков Олександр Андрійович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

За твердженням апелянта, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тим обставинам, що кредитний договір між сторонами у письмовій формі не укладався; підписана апелянтом анкета-заява не містить усіх істотних умов кредитного договору; позивачем не доведено надання відповідачу грошових коштів у кредит.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2019 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Дідиченко М.А., Смірнова Л.Г., відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 22.01.2020 р.

19.11.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу.

13.12.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду справи № 910/15287/19, предметом розгляду якої є вимоги про визнання недійсним кредитного договору б/н від 19.02.2018 р.

Наведене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки судом не встановлено неможливості (зокрема, через наявність будь-яких перешкод) розгляду даної справи до вирішення справи № 910/15287/19. Водночас, процесуальний закон пов`язує можливість зупинення розгляду справи саме з неможливістю її розгляду до вирішення пов`язаної з нею справою, оскільки обставини, що входять до предмету доказування у даній справі, можуть бути встановлені господарським судом самостійно на підставі оцінки наявних у матеріалах справи доказів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2020 р. оголошено перерву до 12.02.2020 р.

Представники сторін у судове засідання, що відбулось 12.02.2020 р., не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце. За висновками суду неявка учасників справи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19.02.2018 р. між публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" (назву якого змінено на акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк") (банк) та фізичною особою-підприємцем Лєсніковим Олександром Андрійовичем (позичальник) через систему інтернет-клієнт-банкінгу із використанням електронного цифрового підпису була підписана анкета-заява про приєднання до розділу 3.2.8 Умов та правил надання банківських послуг "КУБ" (далі - умови).

Пунктами 1.1-1.4 зазначеної анкети-заяви банком і позичальником погоджені істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредиту - визначається банком, який вказується в профайлі позичальника на сайті kub.pb.ua; строк кредиту - 12 місяців з дати видачі коштів; проценти (комісія) за користування кредитом - 2 % в місяць від початкового розміру кредиту; порядок погашення заборгованості за кредитом - щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в який було здійснено видачу коштів. Укладання кредитного договору здійснюється в порядку, визначеному розділом 3.2.8 умов.

Відповідно до кредитного договору банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 200 000,00 грн., які відповідач повернув частково на суму 51 003,26? грн., а саме 21.03.2018 р. - 16 666,67 грн., 29.08.2018 р. - 3 059,19 грн., 01.10.2018 р. - 24 205,07 грн., 22.11.2018 р. - 7 072,33 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку відповідача.

14.02.2019 р. банк звернувся до позичальника з претензію № 12LK4KUB00DT9 в якій вимагав сплатити заборгованість.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача 148 996,74 грн. заборгованості за кредитом.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Стаття 181 Господарського кодексу України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Внаслідок укладення договору шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до умов та правил від 19.02.2018 р., між сторонами виникли цивільні права та обов`язки з позики, які регулюються Главою 71 Цивільного кодексу України, що спростовує твердження апелянта про неукладення кредитного договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами частин 1, 3 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов кредитного договору банком перераховано на поточний рахунок позичальника кредитні кошти у сумі 200 000,00 грн., які повернуті відповідачем в розмірі 51 003,26 грн. відповідно до банківської виписки по рахунку відповідача. Водночас, надані відповідачем фотокопії документів під назвою "Вхідний платіж" не засвідчені належним чином і не можуть бути належними та допустимими доказами на підтвердження здійснення відповідачем часткових оплат, тож наявність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 148 996,74 грн. документально не спростовано, а тому колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 4-5 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

У задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення на 12 місяців судом першої інстанції правомірно відмовлено, оскільки заявником не доведено існування виняткових обставин, які можуть бути підставами для відстрочення виконання рішення суду.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновками господарського суду міста Києва, отже підстав для скасування або зміни рішення від 18.09.2019 р. у справі № 910/9252/19 не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Лєснікова Олександра Андрійовича на рішення господарського суду міста Києва від 18.09.2019 р. у справі № 910/9252/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 18.09.2019 р. у справі № 910/9252/19 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/9252/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13.03.2020 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Дідиченко

Л.Г. Смірнова