ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"18" березня 2020 р. Справа № 902/1177/15

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Юрчук М.І.

суддя Тимошенко О.М.

суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Берун О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНА" на ухвалу господарського суду Вінницької області, постановлену 15.01.20р. суддею Лабунською Т.І. у м. Вінниці, повний текст складено 20.01.20р. у справі №902/1177/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНА"

до Державного підприємства "Мурафський кар`єр"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд державного майна України

про стягнення 309557,08 грн.

у межах справи

за заявою Управління Пенсійного фонду України в Шаргородському районі Вінницької області

до Державного підприємства "Мурафський кар`єр"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 15.01.2020р. у справі №902/1177/15, яка була постановлена судом першої інстанції на стадії підготовчого провадження, серед іншого:

Задоволено п. 2 відзиву на позовну заяву про витребування у позивача доказів придбання товару у зазначеному обсязі у період постачання та доказів погодження укладання договору з розпорядником майна (пункт 4 резолютивної частини).

Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНА" докази придбання товару у зазначеному обсязі у період постачання та докази погодження укладання договору з розпорядником майна ДП "Мурафський кар`єр" (пункт 5 резолютивної частини).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції виключно щодо пунктів 4, 5 (зазначені вище), Товариство з обмеженою відповідальністю "АГЕНА" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Вінницької області із апеляційною скаргою, відповідно у якій просить пункти 4, 5 ухвали господарського суду Вінницької області від 15.01.2020р. у справі №902/1177/15 про продовження підготовчого провадження скасувати.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2020р., серед іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНА" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 15.01.20р. у справі №902/1177/15; розгляд апеляційної скарги призначено на 18 березня 2020р. об 16:15 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2020р. судове засідання призначене у режимі відеоконференції із Київським районним судом м.Одеси.

Однак, враховуючи об`ємність та складність попередньої справи, Північно-західний апеляційний господарський суд розпочав судове засідання у даній справі із затримкою на 15 хвилин, проте у межах часу, заброньованого для проведення відеоконференції (до 17год.15хв.).

Неодноразові спроби зв`язатися із Київським районним судом м.Одеси для проведення судового засідання в режимі відеоконференції не призвели до позитивного результату.

У зв`язку із цим відповідальними працівниками Північно-західного апеляційного господарського суду було складено акт щодо неможливості проведення відеоконференції від 18.03.20р.

Колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНА" без застосування режиму відеоконференції та встановила наступне.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 254 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

За змістом частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України, окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: 1) про відмову у видачі судового наказу; 2) про забезпечення доказів, відмову в забезпеченні доказів, скасування ухвали про забезпечення доказів; 3) про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову; 4) про скасування забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову, відмову у скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову; 5) про зустрічне забезпечення, зміну чи скасування зустрічного забезпечення; 6) про повернення заяви позивачеві (заявникові); 7) про відмову у відкритті провадження у справі; 8) про передачу справи на розгляд іншого суду; 9) про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк; 10) про затвердження мирової угоди; 11) про призначення експертизи; 12) про зупинення провадження у справі; 13) про закриття провадження у справі; 14) про залишення позову (заяви) без розгляду; 15) окрема ухвала; 16) про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу; 17) у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; 18) про внесення, відмову у внесенні виправлень у рішення; 19) про відмову ухвалити додаткове рішення; 20) про роз`яснення чи відмову у роз`ясненні судового рішення; 21) про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами; 22) про поновлення, відмову у поновленні пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання; 23) про внесення чи відмову у внесенні виправлень до виконавчого документа, визнання чи відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 24) щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання; 25) про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця; 26) про заміну чи відмову у заміні сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження; 27) про поворот виконання чи відмову у повороті виконання; 28) про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, чи нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку; 29) щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; 30) про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами; 31) про відмову у відкритті провадження у справі про скасування рішення третейського суду; 32) про повернення заяви про скасування рішення третейського суду; 33) про повернення заяви про видачу наказу за рішенням третейського суду без розгляду; 34) про залишення без розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження; 35) про відновлення чи відмову у відновленні повністю або частково втраченого судового провадження.

Таким чином, передбачений частиною 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, є вичерпним.

Предметом апеляційного оскарження у справі №902/1177/15 є ухвала місцевого господарського суду, зокрема, в частині витребування у позивача доказів в порядку статі 81 ГПК України, яка не включена до переліку, визначеного частиною 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України.

Закріплені в статтях 254, 255 Господарського процесуального кодексу України процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого господарського суду взагалі, натомість їх право на оскарження лише відтерміновується до прийняття остаточного рішення у справі (наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.10.2018 року у справі № 912/1398/18, від 05.02.2019 року у справі № 903/381/18).

Колегія суддів апеляційного господарського суду враховує, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України").

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (рішення Європейського суду з прав людини від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" та від 15.02.2000 року у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 року зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства.

Відповідно до пункту 8 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із принципів господарського судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Аналогічні положення закріплено у частині 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Єропи від 07.02.1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Колегія суддів зазначає, що хоча положення статті 264 Господарського процесуального кодексу України прямо не передбачають закриття апеляційного провадження з підстав виявлення після його відкриття того, що ухвала не підлягає апеляційному оскарженню, однак у разі здійснення апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Вінницької області від 15.01.2020р. у справі в частині витребування доказів, суд апеляційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним із елементів якого є принцип правової визначеності. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії. Так, у справі "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд з прав людини вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа "Steel and others v. The United Kingdom"). Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні (наведена правова позиція викладена в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 року у справі №910/4647/18).

За наведених обставин, апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНА" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 15.01.2020р. у справі №902/1177/15 в частині задоволення п. 2 відзиву на позовну заяву про витребування у позивача доказів придбання товару у зазначеному обсязі у період постачання та доказів погодження укладання договору з розпорядником майна та витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНА" докази придбання товару у зазначеному обсязі у період постачання та докази погодження укладання договору з розпорядником майна ДП "Мурафський кар`єр" було помилково відкрито з огляду на відсутність передбачених процесуальним законом підстав для здійснення апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції у вказаній в частині, оскільки така ухвала не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНА" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 15.01.2020р. у справі №902/1177/15 в частині задоволення п. 2 відзиву на позовну заяву про витребування у позивача доказів придбання товару у зазначеному обсязі у період постачання та доказів погодження укладання договору з розпорядником майна та витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНА" докази придбання товару у зазначеному обсязі у період постачання та докази погодження укладання договору з розпорядником майна ДП "Мурафський кар`єр" підлягає закриттю, як помилково відкрите, на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 та статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 231, 234, 235, 264 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНА" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 15.01.2020р. у справі №902/1177/15 в частині задоволення п. 2 відзиву на позовну заяву про витребування у позивача доказів придбання товару у зазначеному обсязі у період постачання та доказів погодження укладання договору з розпорядником майна та витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНА" докази придбання товару у зазначеному обсязі у період постачання та докази погодження укладання договору з розпорядником майна ДП "Мурафський кар`єр" - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду відповідно до статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 19 березня 2020 року

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Демидюк О.О.