ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04 березня 2020 року Справа № 903/922/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Юбіга"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Хайберрі

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державна організація Комбінат ПРОГРЕС Державного агентства резерву України

про стягнення 102600 грн.

суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Чорний С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Ортіков А.М., наказ №4-к від 02.01.2020;

від відповідача: Масич І.В. - адвокат, ордер серія КС №733562 від 22.01.2020;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: н/з.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Юбіга" звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Хайберрі про стягнення 102600 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем порушено умови договору зберігання №1/07-17 від 01.07.2017 в частині оплати послуг із зберігання переданого майна.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 26.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 18.12.2019.

Ухвалою суду від 18.12.2019 підготовче засідання відкладено на 03.01.2020.

Ухвалою суду від 03.01.2020 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державну організацію Комбінат ПРОГРЕС Державного агентства резерву України, повідомлено сторони та третю особу про те, що підготовче засідання відбудеться 22.01.2020.

13.01.2020 на адресу суду від позивача поступили додаткові пояснення від 11.01.2020 з доказами направлення третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача копії позовної заяви з додатками.

22.01.2020 на адресу суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача поступили пояснення №39 від 20.01.2020 з додатками, який долучений судом до матеріалів справи.

Судом у судовому засіданні 22.01.2020 ухвалено на місці закрити підготовче провадження у справі та призначити розгляд справи по суті на 12.02.2020.

В судовому засіданні 12.02.2020 ухвалено на місці відкласти розгляд справи на 04.03.2020.

В судовому засіданні 04.03.2020 представник позивача позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача просила суд у задоволенні позову відмовити з підстав відсутності договірних відносин (договір розірвано) та ненадання послуг позивачем.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача в судове засідання не прибула, уповноваженого представника не направила, проте була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №108.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору, -

встановив:

01.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юбіга" (далі-зерігач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Хайберрі (поклажодавець) було укладено договір зберігання № 01/07-17 (а.с. 11-13).

Відповідно до п. 1.1. даного договору поклажодавець зобов`язується передати партіями протягом строку дії договору, а зберігач зобов`язується прийняти від поклажодавця і за плату зберігати майно останнього, а також повернути поклажодавцеві відповідне майно в схоронності в обумовлений договором строк. Майно, що передається на зберігання (далі-майно). Зберігач надає поклажодавцем послуги по навантаженню-розвантаженню майна.

Точний перелік видів майна його кількість та вартість визначаються в Акті- приймання передачі майна, який підписується сторонами в момент передачі майна на зберігання (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору поклажодавець оплачує зберігачу послуги зі зберігання майна в порядку, розмірах і строки, визначені в додатку №1 до цього договору, який підписується сторонами та є невід`ємною частиною даного договору.

Даний договір підписано сторонами, не визнано судом недійсним та суду не надано доказів, які б свідчили про його розірвання.

01.07.2017 між сторонами було укладено додатки №1 та №2 до договору зберігання 01/07-17 від 01.07.2017 (а.с. 14).

У додатку до договору №1 сторони узгодили ціну щомісячної оплати за надані послуги в розмірі 181,02 грн.

01.01.2018 між сторонами було укладено додаток №3 до договору зберігання, в якому змінили пункт 7.5 договору, зазначивши, що договір діє до 31.12.2018, у випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити умови цього договору за 30 календарних днів до його закінчення, даний договір вважається автоматично пролонгованим щорічно на кожен наступний календарний рік на тих же умовах, які визначені цим договором.

01.02.2018 між сторонами було укладено додаток №4 до договору зберігання. Сторони дійшли згоди, що договірна ціна щомісячної оплати за надані зберігачем послуги становить 193,50 грн. Рахунок надається поклажодавцю першим днем місяця за поточний місяць, оплата проводиться протягом 5 банківських днів після виставлення рахунку (а.с. 17).

Додатки №1, №2, №3, №4 підписані сторонами та скріплені відтисками їх печаток. Додатки є невід`ємними частинами договору і набирають чинності з моменту їх підписання.

Відповідно до п. 7.3. договору зберігання він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного його виконання сторонами.

На виконання умов договору зберігання № 01/07-17 від 01.07.2017 відповідач передав, а позивач прийняв майно на загальну суму 9773418,10 грн., з них: на суму 1290780 грн., що підтверджується актом прийому-передачі на відповідальне зберігання № Хб-0000168 від 18.07.2017, майно на суму 1296000 грн., що підтверджується актом прийому-передачі № Хб-0000170 від 18.07.20017, майно на суму 1287060 грн., що підтверджується актом прийому передачі на відповідальне зберігання №Хб-0000169 від 18.07.2017, майно на суму 669 874 грн., що підтверджується актом прийому-передачі № Хб-0000175 від 20.07.2017, майно на суму 753 835 грн, о підтверджується актом прийому-передачі на відповідальне зберігання №Хб-0000176 від 27.07.2017, майно на суму 936809,20 грн., що підтверджується актом прийому-передачі на відповідальне зберігання №Хб-0000196 від 06.08.2017, майно на суму 1118 070 грн., що підтверджується актом прийому-передачі на відповідальне зберігання № Хб-0000216 від 11.08.2017, майно на суму 1193839,90 грн., що підтверджується актом прийому передачі на відповідальне зберігання №Хб-0000223 від 18.08.2017, майно на суму 1227150 грн., що підтверджується актом прийму-передачі на відповідальне зберігання №Хб-0000243 від 29.08.2017.

Відповідачем було знято із відповідального зберігання майно на загальну суму 3663127,50 грн., що підтверджується: актом зняття з відповідального зберігання № Хб-0000035 від 08.09.2017 на суму 327500 грн., актом зняття з відповідального зберігання № Хб-0000036 від 12.09.2017 на суму 1227150 грн., актом зняття з відповідального зберігання № Хб-0000041 від 18.09.2017 на суму 606000 грн., актом зняття з відповідального зберігання № Хб-0000046 від 02.10.2017 на суму 240000 грн., актом зняття з відповідального зберігання № Хб-0000048 від 01.11.2017 на суму 303000 грн., актом зняття з відповідального зберігання № Хб-0000050 від 03.11.2017 на суму 168662,50 грн., актом зняття з відповідального зберігання № Хб0000054 від 06.11.2017 на суму 65500 грн., актом зняття з відповідального зберігання № Хб-0000055 від 07.11.2017 на суму 181800 грн., актом зняття з відповідального зберігання № Хб-0000051 від 13.11.2017 на суму 153500 грн., актом зняття з відповідального зберігання № Хб-0000053 від 21.11.2017 на суму 373350 грн., актом зняття з відповідального зберігання № Хб-0000040 від 21.09.2017 на суму 16665 грн. (а.с. 67-77).

Як встановлено судом та підтверджено сторонами в судових засіданнях з моменту укладення договору до 12.06.2019 між сторонами існували господарські відносини, договір зберігання виконувався належним чином.

Однак, як зазначає позивач, рахунки на оплату наданих послуг зберігання з липня 2019 по листопад 2019 на суму 102 600,00 грн. відповідачем не сплачені, що призвело до зверення позивача до суду.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У ч.1 ст.174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Згідно із положеннями ст.ст.627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно вимог ч.7 ст.179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Згідно ч. 1 ст. 943 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний виконувати свої обов`язки за договором зберігання особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 1, 4, ст. 74 ГПК України).

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2.1.10 договору зберігання № 01/07-17 від 01.07.2017 зберігач зобов`язується надавати поклажодавцю акт виконаних робіт (наданих послуг) зі зберігання майна, акт виконаних робіт (наданих послуг) по навантаженню-розвантаженню майна щомісячно до 5-го числа місяця, що слідує за попереднім (звітним) місяцем надання послуг, а також податкову накладну в електронній формі, оформлену відповідно до вимог ПКУ.

Відповідно до змісту додатку № 4 до договору рахунок надається поклажодавцю першим днем місяця за поточний місяць, оплата проводиться протягом 5 банківських днів після виставлення рахунку (а.с. 17).

Відповідач повністю заперечує виконання договору зберігання позивачем з червня 2019, зазначаючи, що 24.06.2019 відповідач отримав від Державної організації Комбінат ПРОГРЕС Державного агентства резерву України лист № 324 від 24.06.2019, в якому його було повідомлено, що майновий комплекс за адресою: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 24 належить Державній організації Комбінат ПРОГРЕС Державного агентства резерву України і знаходиться в оперативному управлінні Державної організації Комбінат ПРОГРЕС Державного агентства резерву України. Тобто послуги по зберіганню надає не позивач, а Державна організація Комбінат ПРОГРЕС Державного агентства резерву України.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні, акти виконаних робіт (наданих послуг) по навантаженню-розвантаженню майна, податкові накладні за спірний період у відповідності до п. 2.1.10. договору зберігання № 01/07-17 від 01.07.2017. Позивачем не доведено суду особистого надання послуг по зберіганню майна за спірний період, не надано суду жодних належних доказів в підтвердження своєї вимоги.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Також, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи їх за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, через безпідставність та необгрунтованість.

Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України, у зв`язку із прийняттям судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, сплата судового збору покладається на позивача, за результатами розгляду позовної заяви.

Керуючись ст.73-79, 86, 123, 129, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

вирішив:

у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Юбіга" до Товариства з обмеженою відповідальністю Хайберрі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державна організація Комбінат ПРОГРЕС Державного агентства резерву України про стягнення 102600 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

16.03.2020

Суддя А. С. Вороняк