ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2020м. ДніпроСправа № 904/6098/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Прокопенко А.В. розглянув спір

за позовом Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінкор", м. Южне Одеської області

про зобов`язання вчинити дії та стягнення штрафних санкцій в сумі 31 199,50 грн.

Представники:

від позивача Данкевич Є.І.

від відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, у якому просить:

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Лінкор" негайно, у повному обсязі виконати умови договору № 03П/19 від 20.06.2019, а саме: надати послуги з інструментального обстеження будівель загальноосвітніх навчальних закладів (ДК 021:20-0 Інженерні послуги різні) склад, зміст та вимоги до яких, визначені у Додатку № 2 "Вимоги до Послуг";

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінкор" на свою користь 20 699,64 грн. пені та 10 499,86 грн. штрафу згідно з п. 9.2. договору.

23.12.2019 господарським судом відкрито провадження у справі № 904/6098/19, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.01.2020, про що постановлено ухвалу.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг № 03П/19 від 20.06.2019 в частині повного та своєчасного надання послуг з інструментального обстеження будівель загальноосвітніх навчальних закладів.

У межах визначеного законом строку виконавчого провадження сторонам була надана можливість скористались своїми правами на подання заяв по суті справи з документальним обґрунтуванням.

Відповідач відзив на позов не надав.

Відповідно до частини 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

23.12.2019 господарським судом відкрито провадження у справі № 904/6098/19, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.01.2020, про що постановлено ухвалу.

Ухвалою від 15.01.2020 господарським судом відкладено підготовче засідання до 10.02.2020.

Відповідач в підготовче засідання 10.02.2020 не з`явився, письмовий відзив на позов не надав.

Останній був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи з огляду на наступне.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 15.01.2020 відповідач знаходиться за адресою, зазначеною у позовній заяві, а саме: 65481, Одеська область, м. Южне, проспект Леніна, буд. 19/3.

Відповідно до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання, ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як вбачається з матеріалів справи, поштове відправлення з ухвалою суду від 15.01.2020, надіслане на адресу відповідача за № 305 згідно Витягу з ЄДР, тобто, за останньою відомою суду адресою, повернуто 22.01.2020 підприємством зв`язку з відміткою "адресат відсутній", а отже, слід прийти до висновку, що відповідач відмовився від отримання надісланої на його адресу ухвали (а.с. 44-47).

Ухвалою суду від 10.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 04.03.2020.

У судове засідання 04.03.2020 представник відповідача не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України.

04.03.2020 у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у справі є обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань в частині повного та своєчасного надання послуг за договором.

Доказами, якими позивач підтверджує позовні вимоги є: договір про надання послуг № 03П/19 від 20.06.2019 (а.с. 17-20); специфікація (додаток № 1 до договору) (а.с. 21); вимоги до послуг (додаток № 2 до договору) (а.с. 22); калькуляція (додаток № 3 до договору) (а.с. 23); додаткова угода № 1 від 20.06.2019 до договору (а.с. 24); специфікація (додаток № 1 до договору) (а.с. 25); калькуляція (додаток № 3 до договору) (а.с. 26).

20.06.2019 між Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінкор" (Виконавець) укладено договір про надання послуг № 03П/19 (далі - договір).

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.

Згідно визначення частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до пункту 1.1 договору виконавець зобов`язується а порядку та на умовах, визначених цим договором, надати замовникові послуги з інструментального обстеження будівель загальноосвітніх навчальних закладів (далі послуги), а замовник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти та своєчасно оплатити надані послуги.

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У пункті 2.1 договору встановлено, що ціна за цим договором складає 149 997,42 грн., у тому числі ПДВ 20% 24 999,57 грн. Розрахунок суми договору згідно з додатком № 1 «Специфікації» та додатком № 3 «Калькуляція» (в редакції додаткової угоди № 1 від 20.06.2019 до договору).

Оплата здійснюється у строк до 120 календарних днів з дати підписання замовником акту здачі-приймання наданих послуг (пункт 3.2 договору).

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договору цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2019 включно, а в частині виконання бюджетних зобов`язань до їх повного виконання.

Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем послуги передбачені вищезазначеним договором виконані не були, у зв`язку з чим останній звернувся з позовом до суду про стягнення на підставі п. 9.2 договору нарахованих 20 699,64 грн. пені та 10 499,86 грн. штрафу, а також просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Лінкор" негайно, у повному обсязі виконати умови договору № 03П/19 від 20.06.2019.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами статтями 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір про надання послуг № 03П/19 від 20.06.2019, як належну підставу, у розумінні норм статті 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В додатку № 2 до договору «Вимоги до послуг» сторонами визначено строк (графік) надання послуги до 31 липня 2019 року.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Доказів виконання зобов`язання з надання послуг з інструментального обстеження будівель загальноосвітніх навчальних закладів, визначених в договорі, в строки передбачені ним, як і документального підтвердження надання таких послуг на момент розгляду спору, відповідач не надав.

З огляду на викладене, вимоги позивача, щодо зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінкор" виконати умови договору № 03П/19 від 20.06.2019, а саме: надати послуги з інструментального обстеження будівель загальноосвітніх навчальних закладів (ДК 021:20-0 Інженерні послуги різні) склад, зміст та вимоги до яких, визначені у додатку № 2 «вимоги до послуг» слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Пунктом 9.2. договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного або неналежно виконаного зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами.

За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 Господарського кодексу України),

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 Цивільного кодексу України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов`язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

За змістом положень частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Позивач, за невиконання умов договору щодо надання послуг нарахував та просить стягнути пеню в сумі 20 699,64 грн.

Судом встановлено, що відповідачем у встановлений строк свого обов`язку з надання послуг передбачених умовами договору виконано не було, чим допущено прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі, передбаченому пунктом 9.2 договору.

За результатом перевірки здійсненого позивачем розрахунку порушень не встановлено.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у сумі 20 699,64 грн. слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення 10 499,86 грн. штрафу, що становить 7 % від вартості послуг.

Судом було здійснено перевірку нарахованого штрафу та встановлено, що він розрахований неправильно, оскільки з урахуванням умов договору правильною є сума 10 499,82 грн., що і становить 7 % від вартості послуг по договору.

Розподіл судового збору здійснюється судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтею 526, 901 Цивільного кодексу України, статтями 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Лінкор" виконати умови договору № 03/П-19 від 20.06.2019, а саме: надати послуги з інструментального обстеження будівель загальноосвітніх навчальних закладів (ДК 021:20-0 Інженерні послуги різні) склад, зміст та вимоги до яких, визначені у додатку № 2 «вимоги до послуг».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінкор" (65481, Одеська обл., м. Южне, просп. Леніна, буд. 19/3, ) на користь Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, б. 75, ) 20 699,64 грн. пені (двадцять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять гривень 64 коп.), 10 499,82 грн. (десять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять гривень 82 коп.) штрафу, 3 842,00 грн. (три тисячі вісімсот сорок дві гривні 00 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 16.03.2020

Суддя І.Ф. Мельниченко