ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2020 справа № 914/2710/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛАГРО», м. Львів

до відповідача: Фермерського господарства «ДУБРОВА», с. Воля-Задеревацька, Стрийський район, Львівської області

про стягнення 545 183,07 грн заборгованості

Суддя Коссак С.М.

за участі секретаря Дубенюк Н.А.

Представники:

від позивача: Чорненький В.І.;

від відповідача: Суслик Д.М. - директор.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛАГРО» до Фермерського господарства «ДУБРОВА» про стягнення заборгованості за Договором поставки від 13.02.2019 №63/13022019 в сумі 545 183,07 грн.

Предметом позову є вимога про стягнення з Фермерського господарства «ДУБРОВА» заборгованості за договором поставки № 63/13022019 від 13.02.2019 в розмірі 545 183,07 грн, яка складається з таких сум:- 493 656,00 грн основного боргу; - 3 952,70 грн інфляційних втрат; - 4 432,39 грн 3% річних; - 43 141,98 грн пені.

Підставою позову є обставини, з якими пов`язується неналежне виконання умов Договором поставки № 63/13022019 від 13.02.2019.

Ухвалою суду від 27.12.2019 позов залишено без руху, позивачу встановлено строк для виправлення виявлених недоліків.

13.01.2020 до суду від позивача надійшли заява про усунення недоліків позовної заяви.

20.01.2020 ухвалою Господарського суду Львівської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначено на 13.02.2020.

13.02.2020 позивачем подано клопотання (вх.№ 7948/20), в якому просить витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн покласти на відповідача, з доказами понесених таких витрат.

В підготовчому засіданні 13.02.2020 оголошено перерву до 03.03.2020.

03.03.2020 відповідачем подана заява (вх.№ 10908/20) про визнання позову, в якій повністю визнає заявлені позивачем вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову.

В судове засідання 03.03.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав, з врахуванням заяви відповідача про визнання позову просить позов задоволити повністю.

В судовому засіданні 03.303.2020 представник відповідача визнає заявлені позивачем вимоги, просить позов задоволити і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4. ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У судовому засіданні 03.03.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Аргументи позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем у порушення умов договору поставки від 13.02.2019 №63/13022019 не здійснив своєчасно та повну оплату поставленого товару, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 493 656,00 грн за поставлений товар. Також за неналежне виконання грошових зобов`язань позивач здійснив нарахування відповідачеві 3 952,70 грн інфляційних втрат, 4 432,39 грн 3% річних та 43 141,98 грн пені.

Крім цього зазначає, що посилання у видаткових накладних на договір поставки від 14.02.2019 № 63/14022019 із вказаним номером та датою не існує, а посилання в ньому на видаткові накладні є технічною опискою.

Позивач просить також покласти судовій збір та витрати на професійну правничу допомогу на відповідача, зазначивши в позовній заяві попередній(орієнтовний) їх розрахунок: та просить стягнути судовий збір в сумі 8 177,75 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Аргументи відповідача.

Заявлені позовні вимоги визнає, просить позов задоволити. Визнає, що у видаткових накладних допущено технічну описку щодо номеру та дати договору та поставку товару було здійснено за Договором поставки від 13.02.2019 №63/13022019, що підтверджується видатковими накладними долучених до матеріалів справи. Не заперечує ні існування заборгованості за Договором, ні порядку та сум нарахованих санкцій.

Фактичні обставини справи.

Предметом доказування є обставини з яким пов`язує факт укладення договору поставки, його належне виконання в частині оплати, застосування за прострочення виконання грошового зобов`язання (за неналежне виконання ) нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені, у спосіб визначеним законодавством.

Сторони у справі уклали Договір поставки №63/13022019 від 13.02.2019 (далі Договір). В порядку та на умовах пункту 1.1 цього Договору постачальник (позивач у справі) зобов`язується передати (поставити) у зумовлений строк покупцеві (відповідач у справі) товар, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно п. 1.2. Договору під товаром розуміються:

- Добриво Сульфат алюмінію AS 21b/b/500kg у кількості 28 тонн.

- Добриво Elplon Profit б.б. 500 кг у кількості 27 тонн.

Загальна вартість цього Договору визначається сумою цін товарів, що поставляються, та становить 593 656,00 грн, в тому числі з урахуванням суми податку на додану вартість у розмірі 98 942,00 грн (п. 3.1 Договору).

На виконання умов Договору поставки №63/13022019 від 13.02.2019, позивачем було поставлено, а відповідачем отримано товар, а саме - добриво сульфат алюмінію AS 21 та добриво Elplon Profit на загальну суму 593 656,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 126 від 04.03.2019 року на суму 113 262,00 грн; видатковою накладною № 157 від 07.03.2019 року на суму 237 690,00 грн та видатковою накладною № 181 від 11.03.2019 на суму 242 704,00 грн, що підписані та скріплені печатками сторін без жодних застережень.

Відповідно п. 3.3. Договору покупець зобов`язаний оплатити товар в сумі 593 656,00 грн на умовах післяплати згідно виписаним рахунком-фактурою, протягом 183 днів з моменту передачі товару.

На виконання умов Договору відповідач 09.10.2019 частково оплатив поставлений товар в сумі 100 000,00 грн.

Неоплаченою залишилась сума у розмірі 493 656,00 грн.

Разом з тим, відповідач не заперечує наявність у нього заборгованості за отриманий

товар згідно з Договору, про що зазначив у гарантійних листах № 61 від 02.10.2019 та № 67 від 24.10.2019

Відповідач гарантійним листом № 67 від 24.10.2019 гарантував позивачу оплату заборгованості в сумі 493 656,00 грн до 30.11.2019.

Отже, станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідача становить 493 656,00 грн, що підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем.

Відповідач покладені на нього зобов`язання щодо оплати отриманого товару за Договором не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за поставлений товар.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо своєчасної оплати вартості отриманого товару, позивач просить стягнути з відповідача 3 952,70 грн інфляційних втрат, 4 432,39 грн 3% річних та 43 141,98 грн пені.

Норми права та мотиви суду.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України. Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 статті 693 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачені наслідки порушення зобов`язання.

Згідно з ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 493 656,00 грн основного боргу є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення, підтверджується матеріалами справи.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.4 (п.п.4.1) Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»,- сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку розрахунків позивача, суд погоджується з розміром заявлених позивачем інфляційних втрат та 3 % річних. Таким чином, в межах визначених позивачем сум, до стягнення підлягає 3 952,70 грн інфляційних втрат та 4 432,39 грн 3% річних, що визнаються відповідачем.

Щодо стягнення пені.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.7. Договору за порушення строку оплати товару покупець повинен сплатити постачальнику пеню у розмірі 0,08% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 1 та ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, здійснивши перерахунок суми пені, встановив правомірність стягнення з відповідача пені в розмірі 43 141,98 грн, що визнається відповідачем.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

До позовної заяви позивачем додано попередній розрахунок судових витрат та з врахуванням клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, позивач просить покласти на відповідача судові витрати, а саме: 8 177,75 грн сплачений позивачем за подання позову судовий збір та 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в сумі 8 177,75 грн на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

З приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Суд звертає увагу на те, що докази на підтвердження понесених судових витрат подані позивачем в межах строків визначених ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (ч.ч. 3,4 ст. 126 ГПК України)

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем долучено до матеріалів справи наступні документи: договір про надання правової допомоги №б/н від 10.01.2019, Додаткову угоду від 01.11.2019 до Договору про надання правової допомоги №б/н від 10.01.2019, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1955 від 08.09.2012, акт надання послуг (правової допомоги) до договору про надання правової допомоги №б/н від 10.01.2019, датований 31.01.2020 на суму 5 000,00 грн, рахунок № 0120-07 від 31.01.2020 за надані послуги та платіжне доручення № 45 від 10.02.2020 на суму 5 000,00 грн.

Детально ознайомившись з вищезазначеними документами, оцінивши наявні матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенні в сумі 5 000,00 грн, які вважає документально обґрунтованими.

Керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 77, 123, 129, 185, 191, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фермерського господарства «ДУБРОВА» (82489, Львівська область, Стрийський район, село Воля-Задеревацька, вулиця Садова, будинок 13; ідентифікацій код 39172577) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛАГРО» (79026, Львівська область, місто Львів, вулиця Персинківська, 19; ідентифікаційний код 38592097) основний борг в сумі 493 656,00 грн, інфляційні втрати 3 952,70 грн, 3% річних в сумі 4 432,39 грн, пеню в розмірі 43 141,98 грн, 8 177,75 грн судового збору та 5 000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Інформацію у справі, яка розглядається можна отримати за такою веб-адресою - http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015/, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 13.03.2020.

Суддя Коссак С.М.