УХВАЛА

17.03.2020Справа № 910/11364/17
Суддя Картавцева Ю.В., розглянувши матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. у справі № 910/11364/17

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива"

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/11364/17 позов Національного банку України задоволено. У рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", що включає ,21 грн, з яких: 800000000 грн заборгованості за кредитом, 77654794,51 грн заборгованості за процентами, 30000 грн штрафу за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009 та грн заборгованості за кредитом, 135863013,70 грн заборгованості за процентами, 30000 грн штрафу за Кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014 звернуто стягнення на користь Національного банку України на предмет іпотеки, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" - нерухоме майно, а саме: гуртово-роздрібна база, загальною площею 563,0 м2, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Гірника, буд. 1, та складається з: адміністративний будинок (літера А1) площею - 209,5 м2, холодильне відділення (літера А2) площею - 112,7 м2, будинок товарознавців (літера АЗ) площею - 41,7 м2, магазин (літера А4) площею - 102,9 м2, склад (літера А5) площею - 91,8 м2, прохідна (літера Б) площею - 4,4 м2, ворота (№1) площею - 11,0 м2, огорожа (№3) площею - 27,9 м2, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" на користь Національного банку України витрати на сплату судового збору в сумі 21238 грн. 50 коп.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/11364/17 залишено без змін.

22.02.2019 на виконання вказаного рішення суду Господарським судом міста Києва видано відповідні накази.

Постановою Верховного Суду від 24.04.2019 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/11364/17 залишено без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/11364/17 залишено без змін.

16.03.2020 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" надійшла скарга на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. у справі № 910/11364/17.

За змістом ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ст. 340 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За змістом ст. 341 Господарського процесуального кодексу України, скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Як зазначає скаржник, оскаржуване повідомлення про оцінку арештованого майна №58975635/20.1/4 було отримане скаржником 03.03.2020 (поштове відправлення №495), у підтвердження чого подано копію конверту та відомості з офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта» щодо відстеження поштових відправлень (дата вручення - 03.03.2020).

Так, оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення передбачено нормами як Закону України «Про виконавче провадження» (частина 1 статті 74), так і нормами ГПК України (стаття 339).

Однак, норми Закону України «Про виконавче провадження» та норми ГПК України, які є законодавчими актами однакової юридичної сили, встановлюють неоднаковий строк для оскарження рішень, дій або бездіяльності державного, приватного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Так, за приписами частини 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Натомість, приписами пункту "а" частини 1 статті 341 ГПК України, встановлено, що відповідну скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

При цьому, враховуючи положення статті 115 ГПК України та рішення Конституційного Суду України від 07.07.1998 №11-рп/98, десятиденний строк, зазначений у пункті "а" частини 1 статті 341 ГПК України, необхідно обчислювати в календарних днях.

За змістом частини 1 статті 3 ГПК України, при здійсненні судочинства господарський суд керується положеннями ГПК України, а не Законом України «Про виконавче провадження».

ГПК України регулює порядок оскарження саме до господарського суду дій державного/приватного виконавця, на виконанні якого перебуває судове рішення цього суду. Право на звернення зі скаргою і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю ухваленого за правилами ГПК України судового рішення та з його примусовим виконанням.

В той час, як Закон України «Про виконавче провадження» регулює оскарження дій виконавця не тільки до суду, а й до інших органів, що вбачається з приписів частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Також Закон України «Про виконавче провадження» регулює відносини з оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців при виконанні не тільки судових рішень, але й інших виконавчих документів, про що зазначено у частині 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до статей 339-341 ГПК України, оскільки застосовується до більш широкого кола відносин, а саме: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів Державної виконавчої служби.

Під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу Державної виконавчої служби або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень ГПК України, передбачених у розділі VI "Судовий контроль за виконанням судових рішень", зокрема щодо права на звернення зі скаргою у строк десять календарних днів, визначений пунктом "а" частини першої статті 341 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 920/149/18 та постанові Верховного Суду від 14.08.2019 у справі 910/7221/17.

Таким чином, останній день 10-денного строку для звернення зі скаргою на дії державного виконавця сплинув 13.03.2020 (враховуючи, що скаржник дізнався про оцінку арештованого майна 03.03.2020).

Разом з тим, як вбачається з поштового конверту, в якому скарга надійшла на адресу суду, скаржник звернувся з даною скаргою до суду 14.03.2020 (здав скаргу у відділення поштового зв`язку 14.03.2020), тобто з пропуском строку, який сплинув 13.03.2020.

При цьому на першому аркуші скарги скаржник зазначає, що скарга подана в межах встановленого законодавством строку, тоді-як в прохальній частині скарги скаржник просить поновити процесуальні строки для подання скарги.

Так, приписи ст. 341 ГПК України встановлюють, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що подаючи відповідне клопотання про поновлення пропущеного строку на подання скарги, скаржник повинен вказати на існування певних причин, які зумовили прострочення подання такої скарги, за наслідками оцінки яких судом, суд вправі поновити вказаний процесуальний строк (тільки якщо дійде висновку, що причини пропуску такого строку є поважними).

Таким чином, поновлення пропущеного строку для подання скарги можливе виключно у разі якщо суд дійде висновку, що причини пропуску такого строку є поважними, тоді-як обов`язок з доказування та обґрунтування поважності причин пропуску скарги покладено, власне, на скаржника.

Разом з тим, скарга не містить будь-яких обґрунтувань причин пропуску встановленого строку на подання саме даної скарги, та, більше того, скаржник, заявляючи клопотання про поновлення процесуальних строків, одночасно вказує на подання скарги у строк.

За наведених обставин, викладене у прохальній частині позову клопотання про поновлення процесуальних строків для подання скарги не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю будь-якого обґрунтування причин пропуску строку.

За змістом ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 118, 119, ч. 2 ст. 232, ст. 233, 234, 235, 341 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" про поновлення процесуальних строків для подання скарги відмовити.

2. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. у справі № 910/11364/17 залишити без розгляду.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.В. Картавцева