УХВАЛА

м. Київ

10.03.2020Справа № 910/18384/15

За позовом Державного підприємства "Чайка"

до Українського консорціуму "Екосорб"

за участю Петропавлісько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та товариства з обмеженою відповідальністю "Петропавлівське"

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та приведення земельної

ділянки у придатний для використання стан в межах справи № 910/18384/15

За зустрічною позовну заявою Українського консорціуму "Екосорб" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Ковалко Г.І.

до Державного підприємства "Чайка"

про визнання недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою

Суддя Пасько М.В.

Представники:

від позивача за первісним, відповідача за зустрічним позовом Шупик А.В. - предст. за дов.,

від відповідача за первісним, позивача за зустрічним позовом Ковалко Г.І. - ліквідатор.

В судовому засіданні приймав участь: Баранов В.С. - предст. за дов. ПАТ "Альфа-Банк".

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та приведення земельної ділянки у придатний для використання стан в межах справи № 910/18384/15.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.11.19 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 10.12.19.

28.11.19 від відповідача надійшов відзив.

29.11.19 від відповідача надійшла заява про залучення третьої особи.

29.11.19 від відповідача надійшло клопотання про застосування строків позовної давності.

09.12.19 від товариства з обмеженою відповідальністю "Петропавлівське" надійшла заява про залучення третьої особи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.12.14 залучено Петропавлісько-Борщагівську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області та товариство з обмеженою відповідальністю "Петропавлівське" як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та відкладено підготовче засідання на 26.12.19.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.12.19 зустрічну позовну заяву Українського консорціуму "Екосорб" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Ковалко Г.І. до Державного підприємства "Чайка" про визнання недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою - прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі № 910/18384/15 та підготовче засідання у справі призначено на 26.12.19.

26.12.19 від Державного підприємства "Чайка" надійшло клопотання про перерву в підготовчому засіданні.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.12.2019 продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів та відкладено розгляд справи на 30.01.2020.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.01.2019 відкладено розгляд справи на 11.02.2020.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.02.2020 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 10.03.2020.

У судовому засіданні розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне. Державне підприємство "Чайка" (надалі - позивач) в поданій заяві просить суд зобов`язати Український консорціум "Екосорб" (надалі - відповідач) усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що перебуває в постійному користуванні позивача відповідно до державного акту серії ЯЯ № 383999 від 29.12.2012 року, кадастровий номер :03:004:5003, що знаходиться на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області шляхом знесення самочинно збудованої каналізаційної насосної станції загальною площею 131.6 кв. м., напірного каналізаційного колектору протяжністю 2x3600 м.п.; безнапірного каналізаційного колектору Д600 - протяжністю 335 м.п.; безнапірного каналізаційного колектору Д300 - протяжністю 813 м.п.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про неможливість її задоволення, у з в`язку з її не обґрунтованістю та просив суд відмовити в її задоволенні та застосувати строк позовної давності.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відтак, позивач просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що перебуває у постійному користуванні позивача відповідно до державного акту серії ЯЯ №38399 від 29.12.2012 року, кадастровий номер :03:004:5003, що знаходиться на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області шляхом знесення самочинно збудованої каналізаційної насосної станції загальною площею 131,6 кв.м.

Водночас земельну ділянку площею 0,6 га виділено для будівництва каналізаційної насосної станції рішенням 2-ої сесії V скликання 2-го пленарного засідання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 15 червня 2006 року та передано у строкове платне користування, про що укладено договір оренди від 20 лютого 2008 року. У відповідності до договору оренди, земельна ділянка площею 0,6 га перебуває на землях загального користування сільської ради на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради в межах населеного пункту за адресою: с. Чайки Петропавлівсько-Борщагівської сільради. Зокрема вказано, що вказана земельна ділянка відноситься до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради згідно з проектом формування та встановлення меж сільської ради, виданого Київським відділенням Інституту землеустрою Української академії аграрних наук.

Рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради 5-ої сесії VI скликання № 18 від 24 лютого 2011 року продовжено договір оренди на три роки. Каналізаційна насосна станція була прийнята в експлуатацію належним чином, на підтвердження чого відповідачем надано Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, який затверджено розпорядженням райдержадміністрації Києво-Святошинського району Київської області № 1387 від 26.12.2008 року та зареєстровано управлінням Державного архітектурно будівельного контролю Київської області № 2111- 12/08 від 26.12.2018 році.

Судом встановлено, зазначені вище документи надали відповідачу законне право для реєстрації права власності щодо каналізаційної насосної станції. На підтвердження вказаного, відповідачем надано суду свідоцтво про право власності на нерухоме майно (серія САС №4888789), видане на підставі рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради № 109 від 24.04.2009 року. Реєстрація у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно10.07.2009 року підтверджується Витягом про реєстрацію права власності № 23269184 серія ССР№ 710130.

Отже, відповідачем було зареєстровано право власності на каналізаційну насосну станцію 10.07.2009 року, ще до отримання позивачем прав на земельну ділянку в 29.12.2012 році.

Твердження позивача про те, що він використовує земельну ділянку та те, що йому стало відомо про місцезнаходження майна на ній лише в 2018 році - є взаємовиключними.

Слід зазначити, що проведення інвентаризації є обов`язковим перед складанням річної фінансової звітності у відповідності до абз. 2 п. 7 р. І Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Мінфіну від 02.09.2014 р.

Також, суд звертає увагу на те, що позивач не міг не володіти інформацією про наявність спірного майна на момент виготовлення технічної документації та виготовлення Державного акту на право постійного користування у 2012 році.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований ще в Постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-152цс14).

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Беручи до уваги те, що у позивача виникло право користуватись ділянкою, на яку він посилається, лише через три з половиною роки після того, як у відповідача було належним чином зареєстровано право власності на майно, суд дійшов висновку застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

У судовому засіданні, розглянувши матеріали зустрічного позову та заслухавши представників сторін, суд зазначає наступне.

Український консорціум "ЕКОСОРБ" (надалі - позивач за зустрічним позовом) просить суд:

- визнати недійсним державний акт на право постійного користування серії ЯЯ №38399 від 29.12.2012 року на земельну ділянку кадастровий номер :03:004:5003 виданий Державному підприємству "Чайка" (08330, Київська обл., Бориспільський р-н„ с. Дударків, вул. Гоголя, 62-А);

- зобов`язати орган місцевого самоврядування - Петропавлісько-Борщагівську сільську раду передати земельну ділянку площею 0,6 га, яка була виділена для будівництва каналізаційної насосної станції у користування Українського консорціуму "ЕКОСОРБ" (03170, м. Київ, вул. Р. Ролана, 7; ідентифікаційний код 02023732).

Державне підприємство "Чайка" (надалі - відповідач за зустрічним позовом) надав суду відзив на зустрічну позовну заяву , в якому зазначив про неможливість її задоволення, у з в`язку з її не обґрунтованістю та просив суд відмовити в її задоволенні та застосувати строк позовної давності.

Оцінюючи подані сторонами докази за зустрічним позовом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача за зустрічним позовом підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Щодо наявності у позивача за зустрічним позовом прав користування земельною ділянкою, суд зазначає наступне.

Державне підприємство "Чайка" володіє земельною ділянкою, що перебуває у постійному користуванні на підставі державного акту серії ЯЯ №38399 від 29.12.2012 року, кадастровий номер :03:004:5003, що знаходиться на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської

Водночас, як вже зазначалося, Український консорціуму "Екосорб" набув право, що земельну ділянку площею 0,6 га, яка була виділена для будівництва каналізаційної насосної станції рішенням 2-ої сесії V скликання 2-го пленарного засідання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 15 червня 2006 року та яку передано у строкове платне користування, про що укладено договір оренди від 20 лютого 2008 року.

У відповідності до договору оренди, земельна ділянка площею 0,6 га на дату виділення під будівництво КНС та передачі в оренду перебувала на землях загального користування сільської ради на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради в межах населеного пункту за адресою: с. Чайки Петропавлівсько-Борщагівської сільради. Зокрема зазначено, що вказана земельна ділянка відноситься до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради згідно з проектом формування та встановлення меж сільської ради, виданого Київським відділенням Інституту землеустрою Української академії аграрних наук.

Рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради 5-ої сесії VI скликання № 18 від 24 лютого 2011 року продовжено договір оренди на три роки.

Таким чином, Український консорціум "Екосорб" здійснює користування земельною ділянкою відповідно до наявних у нього правових підстав.

Отже, у позивача за зустрічним позовом виникло право користуватись ділянкою, на яку він посилається, лише через три з половиною роки після того, як у Первісного Відповідача було належним чином зареєстровано право власності на майно.

Щодо наявності у позивача за зустрічним позовом права власності на нерухоме майно, суд зазначає наступне.

Каналізаційна насосна станція збудована на земельній ділянці, яка була виділена для будівництва каналізаційної насосної станції рішенням 2-ої сесії V скликання 2-го пленарного засідання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 15 червня 2006 року та передана у строкове платне користування про що укладено договір оренди від 20 лютого 2008 року.

При цьому, в п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012, Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), встановлено, що під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Таким чином, позивачем за зустрічним позовом було здійснено будівництво на переданій йому земельній ділянці у відповідності до норм чинного законодавства.

Позивачем за зустрічним позовом здійснювалось будівництво відповідно до затвердженої проектної документації зі внесеними у відповідному порядку змінами, що відображено в Акті державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта, який затверджено розпорядженням райдержадміністрації Києво-Святошинського району Київської області № 1387 від 26.12.2008 року.

Каналізаційна насосна станція була прийнята в експлуатацію належним чином, на підтвердження чого суду надано Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, який затверджено розпорядженням райдержадміністрації Києво-Святошинського району Київської області № 1387 від 26.12.2008 року та зареєстровано управлінням Державного архітектурно будівельного контролю Київської області № 2111-12/08 від 26.12.2018 році.

Суд зазначає, що зазначені вище документи надали позивачу за зустрічним позовом законне право для реєстрації права власності щодо каналізаційної насосної станції. На підтвердження чого, суду надано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (серія САС №4888789), видане на підставі рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради № 109 від 24.04.2009 року. Реєстрація у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно10.07.2009 року підтверджується Витягом про реєстрацію права власності № 23269184 серія ССР № 710130.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що каналізаційна насосна станція була побудована та введена в експлуатацію відповідно до норм законодавства України та не є самочинним будівництвом, визначеним ст. 387 ЦК України.

Отже, жодне визнання чи невизнання права власності на майно позивача за зустрічним позовом не відбувається, оскільки вказане право власності вже визнано з 10.07.2009 року.

Щодо тверджень відповідача за зустрічним позовом про використання земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Відповідач за зустрічним позовом стверджує, що об`єкт каналізаційної насосної станції розташований на земельній ділянці кадастровий номер :03:004:5003, державний акт серії ЯЯ №38399 від 29.12.2012 року.

За даними публічної кадастрової карти: кадастровий номер: :03:004:5003; тип власності: державна власність; цільове призначення: 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площа: 3.2919 га

Відповідач за зустрічним позовом стверджує, що знаходження сторонніх об`єктів нерухомого майна перешкоджає належному використанню вказаної земельної ділянки за цільовим призначенням.

Зазначена ділянка знаходиться в межах населеного пункту, водночас за цільовим призначенням: 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не використовується та ніколи не використовувалась, так як на даній земельній ділянці чітко видно дороги, які не є тимчасовими. Дороги у більшій частині асфальтовані та забезпечують сполучення між житловими та нежитловими об`єктами населеного пункту.

На підтвердження вказаного позивачем за зустрічним позовом надано витяг з публічної кадастрової карти.

Відсутність ведення господарської діяльності також підтверджується наступними обставинами. Будівництво каналізаційної насосної станції розпочато у 2006 році. Введення в експлуатацію останньої відбулось у грудні 2008 року. Державне підприємство "Чайка" стверджувало, що йому стало відомо про існування нерухомого майна на території належної йому ділянки лише у 2018 році. Зазначені обставини дають право суду стверджувати, що жодної діяльності позивачем на даній території не проводилось.

Твердження Державного підприємства "Чайка", що він використовує земельну ділянку та те, що йому стало відомо про місцезнаходження майна на ній лише в 2018 році - є взаємовиключними.

Суд наголошує на тому, що твердження Державного підприємства "Чайка" суперечать його попередній поведінці, що вказує на необхідність застосування принципу естопель (сторона, яка вчиняє дії або робить заяви у спорі, що суперечать тій позиції, яку вона займала раніше, не повинна отримати перевагу від своєї непослідовної поведінки).

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 17.11.2018 по справі № 911/205/18:

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Таким чином, судом не можуть бути прийняті до уваги твердження Державного підприємства "Чайка", що будь-яке майно позивача за зустрічним позовом перешкоджає належному використанню земельної ділянки на яку посилається Державне підприємство "Чайка".

Отже, суд дійшов висновку що Державним підприємством "Чайка" не доведено порушення його прав Українським консорціумом "Екосорб".

Щодо визначення каналізаційної насосної станції об`єктом підвищеної небезпеки, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу на те, що об`єкт каналізаційної насосної станції належить до об`єктів життєзабезпечення та має стратегічне значення для населеного пункту с. Чайки Києво Святошинського району Київської області та належить до об`єктів інфраструктури. Відповідно до частини другої статті 1 Міжнародної конвенції про боротьбу з бомбовим тероризмом, яка була ратифікована Верховною Радою України, Законом України "Про приєднання України до міжнародної конвенції про боротьбу з бомбовим тероризмом", об`єкти інфраструктури - це будь-який об`єкт, який знаходиться в державній чи приватній власності та надає або розподіляє послуги в інтересах населення такі, як водопостачання, каналізація, енергопостачання, постачання палива чи зв`язок.

Об`єкт каналізаційної насосної станції є об`єктом підвищеної небезпеки відповідно положень Закону України "Про об`єкти підвищеної небезпеки", та є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру

Як вбачається з матеріалів справи, каналізаційна насосна станція є діючим об`єктом, приймає стоки понад 8 куб/год. На підтвердження цьому подається нормативний розрахунок водовідведення житлового масиву у с. Чайки, проведений управляючою компанією ТОВ "Петропавлівське" погодженого міжрегіональним офісом захисних масивів Дніпровських водосховищ.

Також, суд враховує те, що припинення діяльності діючого об`єкта може призвести до екологічного забруднення території, так як каналізаційні стоки є одними із основних техногенних забруднювачів природного середовища.

Щодо законного права передачі земельної ділянки у користування Українського концерну "Екосорб", суд зазначає наступне.

Частиною першою ст. 181 Цивільного кодексу земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, віднесено до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість).

У свою чергу, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 цього Кодексу).

Крім того, цивільне законодавство виокремлює "складові частини речі" та "складні речі". Так, згідно зі ст. 187 Цивільного кодексу складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Слід зазначити, що будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури є об`єктами будівництва (абзац п`ятий частини першої ст. 4 Закону № 3038).

Крім того, як установлено у частині третій ст. 79 Земельного кодексу та частині третій ст. 373 Цивільного кодексу, право власності на земельну ділянку поширюється на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту, і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Положеннями ст. 120 Земельного кодекс передбачено перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Отже, зважаючи на положення чинного цивільного та земельного законодавства, з одного боку, земельна ділянка з розміщеними на ній об`єктами нерухомості є однією річчю, а з іншого - об`єкт нерухомості є складовою річчю земельної ділянки.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (частини перша і четверта ст. 182 Цивільного кодексу).

Водночас згідно зі статтями 125 та 126 Земельного кодексу право власності на земельну ділянку, а також права постійного користування та оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, суд дійшов висновку, що Український консорціум "Екосорб" набув права на земельну ділянку площею 0,6 га, з моменту виділення для будівництва каналізаційної насосної станції рішенням 2-ої сесії V скликання 2-го пленарного засідання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 15 червня 2006 року, яку надалі передано у строкове платне користування, про що укладено договір оренди від 20 лютого 2008 року на підставі законного права, реєстрація якого здійснена у державному реєстрі та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (серія САС №4888789), видане на підставі рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради № 109 від 24.04.2009 року. Реєстрація у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно10.07.2009 року підтверджується Витягом про реєстрацію права власності № 23269184 серія ССР № 710130.

Однак, попри викладене, вимога Українського консорціуму "Екосорб" щодо зобов`язання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради передати земельну ділянку площею 0,6 га, яка була виділена для будівництва каналізаційної насосної станції у користування, не може бути задоволена судом, оскільки Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада не є відповідачем за зустрічним позовом.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судовій збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на Державне підприємство "Чайка".

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Відмовити в задоволенні первісного позову повністю.

2.Задовольнити зустрічний позов частково.

3.Визнати недійсним державний акт на право постійного користування серії ЯЯ №38399 від 29.12.2012 року на земельну ділянку кадастровий номер :03:004:5003 виданий Державному підприємству "Чайка" (08330, Київська обл., Бориспільський р-н„ с. Дударків, вул. Гоголя, 62-А).

4.Стягнути на користь Українського консорціуму "ЕКОСОРБ" (03170, м. Київ, вул. Р. Ролана, 7; ідентифікаційний код 02023732) з Державного підприємства "Чайка" (08330, Київська обл., Бориспільський Р-Н, с Дударків вул. Гоголя, 62-А; ідентифікаційний код 31245250) судовий збір в розмірі 1.921, 00 грн.

5.В задоволенні решти заявлених вимог позивачу за зустрічним позовом відмовити.

6.Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та строк визначені розділом ІV ГПК України.

Суддя М.В. Пасько

Повний текст ухвали складено 16.03.2020.