РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.03.2020Справа № 910/16941/19
За позовом Фізичної особи-підприємця Зінькевич Галини Миколаївни

до ОСОБА_1

про стягнення 453 426, 18 грн,

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судового засідання Саницька Б.В.

представники учасників справи:

від позивача: Жук О.Б.;

від відповідача: Порхун С.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Зінькевич Галина Миколаївна (надалі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Яцина Олексія Володимировича (надалі - відповідач) про стягнення 453 426, 18 грн заборгованості, з яких: 400 175, 97 грн сума основного боргу, 35 192, 95 грн інфляційні втрати та 18 057, 26 грн 3% річних.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.536, 625, 759, 763, 764 ЦК України, мотивовані неналежним виконанням відповідачем за договором суборенди №18/07/16 від 18.07.2016, в частині своєчасно та повної оплати орендних платежів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/16941/19, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 15.01.2020.

13.01.2020 через діловодство суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній у задоволенні позовних вимог просив відмовити, зокрема зазначив, що позивачем пропущено строк спеціальної позовної давності щодо стягнення штрафу, не надано доказів наявності заборгованості за користування електричної енергією, а також невірно розраховано інфляційні втрати та 3% річних. Крім того, зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу є необґрунтованими та завищеними, у зв`язку з чим просив їх зменшити. Також зазначає, що провадження в справі підлягає закриттю, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі №910/15367/19, яка набрала законної сили, було відмовлено у відкритті провадження ФОП Зінькевич Г.М. до Яцина О.В. про стягнення 453 426, 18 грн на підставі п.6 ч.1 ст.175 ГПК України.

У підготовче засідання 15.01.2020 з`явився представник відповідача. Позивач у засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2019 підготовче засідання відкладено на 22.01.2020, зобов`язано позивача до 22.01.2020 надати суду: виписку банку про рух коштів між позивачем та відповідачем з 18.07.2016 та на даний час, копії платіжних доручень за електроенергію за період з 18.09.2016 по 17.03.2018, копії рахунків - фактур в порядку п.3.8. договору №18/07/16 від 18.07.2016 та явку позивача визнано обов`язковою.

У підготовче засідання 22.01.2020 з`явились представники учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 підготовче засідання відкладено на 29.01.2020, зобов`язано позивача до 29.01.2020 надати суду: копії рахунків - фактур в порядку п.3.8. договору №18/07/16 від 18.07.2016 та докази їх направлення на адресу відповідача.

27.01.2020 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначає, що позивачем не заявлено до стягнення заборгованість за електричну енергію, а тому рахунки-фактури не мають жодного значення для обрахунку заборгованості, крім того вказує, що платежі, які здійснювалися відповідачем частково були зараховані, як оплата штрафу та вимога щодо стягнення штрафу позивачем також не заявлялась, а тому строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій не пропущений.

У підготовче засідання 29.01.2020 з`явився представники сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2020, враховуючи, що під час підготовчого провадження, та зокрема, в підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, та представниками сторін було заявлено про надання суду всіх наявних у них доказів і пояснень по справі, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 11.02.2020.

Представник позивача в судовому засіданні 11.02.2020 надав пояснення по суті позовних вимог, позов просив задовольнити, представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 судове засідання відкладено на 18.02.2020.

13.02.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Засідання призначене на 18.02.2020 не відбулося, у зв`язку із перебуванням судді Карабань Я.А. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва судове засідання призначено на 03.03.2020.

03.03.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення щодо позову.

Представник позивача в судовому засіданні 03.03.2020 надав пояснення по суті позовних вимог, позов просив задовольнити, представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Протокольними ухвалами суд залишив заперечення представника відповідача на відповідь на відзив та додаткові пояснення представника позивача без розгляду та останні не враховуються при вирішенні спору, як такі, що подані з пропуском строку.

У судовому засіданні 03.03.2020 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Зінькевич Галиною Миколаївною (орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень № 29/01 (надалі - договір оренди), умовами якого передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Приозерна, 2, на першому поверсі, загальною площею 65, 0 м.кв. (п.1.1. договору оренди).

Згідно з п. 2.4.1. договору оренди орендодавець надає орендарю (без будь-яких письмових дозволів) на передання усієї площі чи частинами в суборенду будь-яким третім особам на власний розсуд.

Строк оренди становить 2 роки 364 дні з моменту підписання договору (п.2.2. договору оренди).

18.07.2016 між Фізичною особою-підприємцем Зінькевич Галиною Миколаївною (орендар) та Фізичною особою-підприємцем Яциним Олексієм Володимировичем (суборендар) було укладено договір суборенди № 18/07/16 (надалі - договір суборенди), відповідно до якого орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення у торговому центрі, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Приозерна, 2, (надалі - приміщення, або приміщення, що орендується) на першому поверсі, загальною площею 65, 0 м.кв (п.1.1. договору суборенди).

Приміщення надається суборендарю для зайняття господарською діяльністю (п. 1.2. договору суборенди).

Відповідно до п. 1.2. договору суборенди передача приміщення оформляється сторонами шляхом підписання акту прийому-передачі приміщення не пізніше 18.07.2016.

Згідно із п. 2.2. договору суборенди, строк суборенди: з моменту підписання акту прийому-передачі приміщення й до 18.07.2017.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що по закінченню терміну суборенди суборендар зобов`язується звільнити приміщення та повернути його орендарю за актом прийому-передачі не пізніше останнього дня терміну користування, якщо за 1 місяць до закінчення терміну дії договору між сторонами не підписана угода про продовження дії цього договору. У випадку непідписання вищезгаданого акту з вини суборендаря в дію вступають п. 3.6. та 6.4.5. договору.

Відповідно до п. 3.1. договору суборенди орендна плата сплачується суборендарем у розмірі 25 000,00 грн без ПДВ за місяць. Податкові накладні орендарем не складаються і суборендарю не видаються, оскільки орендар не є платником ПДВ (сплачує єдиний податок згідно з діючим законодавством). Орендна плата сплачується незалежно від результатів господарської діяльності суборендаря.

Згідно із п 3.1.1. договору суборенди після підписання договору сторонами та сплати суборендарем коштів за перший й останній місяць суборендар на протязі 4 наступних місяців буде сплачувати орендарю орендну плату в розмірі 20 000, 00 грн й після чого орендна плата буде змінена відповідно до п.3.1. договору.

Пунктом 3.2. сторони погодили, що орендна плата сплачується суборендарем щомісячно, авансовим платежем до 25-го числа попереднього місяця з урахуванням встановленого Державним комітетом статистики України індексу інфляції за місяць, що передує місяцю, в якому здійснюється платіж.

У випадку дефляції (значення індексу інфляції менш ніж 100) орендна плата сплачується без врахування індексу інфляції в сумі, що дорівнює розміру орендної плати за попередній місяць.

Орендна плата за перший та останній місяць суборенди сплачується суборендарем в момент підписання договору.

Сума орендної плати розраховується сторонами виходячи з фактичної кількості днів, що використовуватиме приміщення суборендар в першому місяці (розраховуючи з дня підписання акту до останнього дня в місяці яким підписано акт).

Згідно з п. 3.6. договору суборенди у випадку прострочення терміну повернення приміщення (незалежно від підстав припинення договору), суборендар сплачує орендарю орендну плату у подвійному розмірі за весь строк фактичного користування приміщенням з перевищенням встановленого терміну, а також сплачує встановлені штрафні санкцій. Кінцевою датою фактичного користування приміщенням вважається дата підписання орендарем акта прийому-передачі приміщення.

Відповідно до п. 3.7. договору суборенди сторони погодили, що за рахунок коштів, що суборендар перераховує орендарю, грошові зобов`язання суборендаря погашаються в наступній черговості:

3.7.1. у першу чергу - поповнення внесеної орендної плати (п.3.5. договору);

3.7.2. у другу чергу - штрафні санкції, передбачені законодавством та договором;

3.7.3. у третю чергу - всі можливі збитки, що завдані суборендарем приміщенню чи орендарю;

3.7.4. у четверту чергу - платежі, передбачені п.3.8. договору;

3.7.5. у п`яту чергу - прострочена орендна плата з урахуванням індексації (п.3.1. та 3.6. договору);

3.7.6. у шосту чергу - поточна орендна плата з урахуванням індексації (п.3.1. та 3.6. договору);

3.7.7. у сьому чергу - всі інші платежі.

За умовами п. 3.8. договору суборендар окремо від орендної плати відшкодовує орендарю вартість комунальних послуг (електропостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення тощо), а також вартість міжнародних та міжміських телефонних розмов, абонплату за телефон.

Вищезазначені витрати суборендар зобов`язується відшкодовувати орендарю на підставі виставлених останнім рахунків-фактур протягом 3-х днів з моменту отримання відповідного рахунку. Відшкодування вартості комунальних послуг проводиться:

- у разі відсутності у приміщенні відповідних лічильників - пропорційно орендованій площі;

- у разі наявності у приміщенні відповідних лічильників - згідно показань лічильників.

Відповідно до п. 6.3. договору суборендар зобов`язаний, зокрема:

6.3.2. своєчасно і в повному обсязі вносити на рахунок орендаря орендну плату та інші передбачені цим договором платежі.

6.3.7. по закінченню строку суборенди повернути орендарю приміщення згідно акту прийому-передачі. Всі зміни, які були завдані приміщенню суборендарем та не були, згідно п. 8.3. договору погоджені орендарем, мають бути усунені суборендарем, приміщення приведено до початкового стану. Кінцевою датою терміну суборенди вважається дата підписання вищезгаданого акту прийому-передачі.

Згідно з п. 6.4.5. договору орендар має право, зокрема у випадку, якщо суборендар не звільнив приміщення по закінченню строку суборенди, орендар має право входу до приміщення та виселення суборендаря за рахунок останнього. Пов`язані з цим витрати орендар має право відшкодувати за рахунок внесеної попередньої плати, зазначеної у п. 3.5. договору.

Пунктом 7.2. договору суборенди сторони погодили, що в разі прострочення орендарем сплати орендної плати та інших платежів, передбачених положеннями цього договору, останній сплачує орендодавцю штраф у розмірі 100% від суми невиконаних фінансових зобов`язання, а також пеню за кожен день прострочення та крім того, відповідно до ст.536 ЦК України та ст.198 ГК України сплачує проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі трьох облікових ставок НБУ. Оплата пені не звільняє орендаря від повного виконання своїх обов`язків згідно даного договору.

Відповідно до п.13.1. договору суборенди, договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

18.07.2016 за актом приймання-передачі орендованого майна позивач передав, а відповідач прийняв в оренду приміщення обумовлене договором суборенди.

Позивач зазначає, що відповідач 18.04.2018 з`їхав із орендованого приміщення, однак по акту приймання-передачі об`єкт оренди на момент звернення до суду з позовом не повернув, а також не сплатив заборгованість за договором суборенди, яка станом на 18.04.2018 становила 400 175, 97 грн, а тому враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору суборенди, позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та 18 057, 26 грн 3% річних за період з 18.04.2018 по 28.10.2019 і 35 192, 95 грн інфляційних втрат за період з травня 2018 року по вересень 2019 року.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1. ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За змістом вищенаведених норм, в силу укладення договору оренди має місце передача однією особою (наймодавцем) майна у тимчасове користування іншій особі (наймачу) за плату на певний строк, що визначений сторонами такого договору.

За період з 18.07.2016 по 17.04.2018 позивачем здійснено нарахування орендної плати у загальній сумі 509 500, 00 грн, з урахуванням індексації передбаченої пунктом 3.2. договору суборенди.

Також пунктом 3.7. договору суборенди сторони погодили, що за рахунок коштів, що суборендар перераховує орендарю, грошові зобов`язання суборендаря погашаються в наступній черговості:

3.7.1. у першу чергу - поповнення внесеної орендної плати (п.3.5. договору);

3.7.2. у другу чергу - штрафні санкції, передбачені законодавством та договором;

3.7.3. у третю чергу - всі можливі збитки, що завдані суборендарем приміщенню чи орендарю;

3.7.4. у четверту чергу - платежі, передбачені п.3.8. договору;

3.7.5. у п`яту чергу - прострочена орендна плата з урахуванням індексації (п.3.1. та 3.6. договору);

3.7.6. у шосту чергу - поточна орендна плата з урахуванням індексації (п.3.1. та 3.6. договору);

3.7.7. у сьому чергу - всі інші платежі.

Як встановлено судом та підтверджується сторонами відповідачем було здійснено платежі за договором суборенди на загальну суму 461 614, 82 грн, а саме: 18.07.2016 - 25 000, 00 грн (гарантійний платіж) та 25 000, 00 грн (орендна плата за перший місяць); 21.09.2016 - 13 000, 00 грн, 19.10.2016 - 12 000, 00 грн, 11.11.2016 - 15 000, 00 грн, 20.12.2016 - 20 000, 00 грн, 30.01.2017 - 20 000, 00 грн, 28.02.2017 - 25 000, 00 грн, 29.03.2017 - 25 000, 00 грн, 28.04.2017 - 25 000, 00 грн, 25.05.2017 - 25 000, 00 грн, 22.06.2017 - 25 000, 00 грн, 25.07.2017 - 28 000, 00 грн, 28.08.2017 - 27 000, 00 грн, 22.09.2017 - 27 000, 00 грн, 27.10.2017 - 25 000, 00 грн, 30.10.2017 - 610, 54 грн, 29.11.2017 - 21 120, 00 грн, 28.12.2017 - 21 695, 11 грн, 29.01.2018 - 14 000, 00 грн, 01.02.2018 - 11 000, 00 грн, 03.03.2018 - 13 189, 17 грн, 19.03.2018 - 10 000, 00 грн, 02.04.2018 - 8 000, 00 грн.

Також, оскільки починаючи з вересня 2016 року відповідач у неповному обсязі та несвоєчасно здійснював оплату орендних платежів передбачених договором суборенди позивачем відповідно до пункту 7.2. договору суборенди нараховано за період з 18.12.2016 по 17.03.2018 штраф у розмірі 20 000, 00 грн за кожен місяць, а всього 300 000, 00 грн, зазначені суми штрафу при здійсненні відповідачем платежів за договором суборенди були зараховані позивачем, як оплата штрафу відповідно до пункту 3.7.2., а саме наступним чином:

ПеріодОренда плата нарахована позивачемШтрафДата платежу Сума платежуЗалишок заборгованостіЗалишок штрафу
18.07.2016-17.08.201625 000 18.07.201625 000 (перший місяць) 25 000 (гарантійний платіж)
18.08.2016-17.09.201620 000 21.09. 000
18.09.2016-17.10.201620 000 19.10.5 000
18.10.2016-17.11.201620 000 11.11.0 000
18.11.2016-17.12.201620 000 20.12.0 000
18.12.2016-17.01.201030.01.5 450
18.01.2017-17.02.201028.02.5 675
18.02.2017-17.03.201029.03.5 950
18.03.2017-17.04.201028.04.06 200
18.04.2017-17.05.201025.05.26 650
18.05.2017-17.06.201022.06.46 875
18.06.2017-17.07.201024.07.64 200
18.07.2017-17.08.201028.08.82 600
18.08.2017-17.09.201022.09.00 650
18.09.2017-17.10.0 00027.10.20 625
18.10.2017-17.11.201030.10.2017610, 54265 514, 4619 389, 46
18.11.2017-17.12.0 00029.11.89 694, 4618 269, 46
18.12.2017-17.01.0 00028.12.201721 695, 11313 224, 3516 574, 35
18.01.2018-17.02.0 00029.01.44 474, 3522 574, 35
18.02.2017-17.03.0 00001.02.78 849, 3531 574, 35
18.03.2017-17.04.0 00003.03.201813 189, 17390 885, 1838 385, 18
19.03.201810 000 380 885, 1828 385, 18
02.04.20188 000372 885, 1820 285, 18
25 000 (гарантійний платіж) 347 885, 18
Всього 000 416 614, 82

Згідно із ч. 2, 3 ст. 6 та ст. 627 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

З огляду на вищенаведені положення законодавства, сторони, керуючись принципом свободи договору за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення грошового зобов`язання - порушення строків оплати орендних платежів, а також пунктом 3.7. погодили черговість погашення грошових зобов`язань суборендаря.

Крім цього позивачем за період з 18.10.2016 по 17.03.2018 було здійснено нарахування комунальних послуг (електропостачання) на загальну суму 27 290, 80 грн.

Пунктом 3.8. договору суборенди сторони передбачили, що суборендар окремо від орендної плати відшкодовує орендарю вартість комунальних послуг (електропостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення тощо), а також вартість міжнародних та міжміських телефонних розмов, абонплату за телефон. Зазначені витрати суборендар зобов`язується відшкодовувати орендарю на підставі виставлених останнім рахунків-фактур протягом 3-х днів з моменту отримання відповідного рахунку.

Разом з тим, копій рахунків-фактур передбачених пунктом 3.8. договору суборенду позивачем надано не було, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування платежів за електропостачання та відповідно перевірити наявність чи відсутність заборгованості за ними.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за орендними платежами становить 347 885, 18 грн, при цьому судом враховано гарантійний платіж 18.07.2016 за останній місяць у сумі 25 000, 00 грн, оскільки як підтверджено самим позивачем відповідач залишив орендоване приміщення 18.04.2018 та ним здійснено нарахування орендних платежів саме до 18.04.2018, а тому вказаний також платіж підлягає зарахуванню в оплату заборгованості, таким чином позовні вимоги позивача в частині стягнення суми основної заборгованості за договором суборенди підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 347 885, 18 грн.

Крім цього, при зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідача на його користь 18 057, 26 грн 3% річних за період з 18.04.2018 по 28.10.2019 та 35 192, 95 грн інфляційних втрат за період з травня 2018 року по вересень 2019 року розрахованих від суми заборгованості 400 175, 97 грн.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, з урахуванням вищевикладеного щодо встановлення наявності заборгованості у відповідача перед позивачем у сумі 347 885, 18 грн, судом здійснено перерахунок 3% річних за період з 18.04.2018 по 28.10.2019, з урахуванням існуючої заборгованості та розмір 3% річних за розрахунком суду становить - 15 983, 66 грн, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення 3 % річних підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі визначеному судом.

Крім цього, на підставі ст.625 ЦК України позивач згідно наданого власного розрахунку просив суд стягнути з відповідача 35 192, 95 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості 400 175, 97 грн з травня 2018 року по вересень 2019 року.

Суд звертає увагу на те, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (підпункт 3.2 пункт 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Також, суд зазначає, що індекс інфляції за місяць, в якому виникло право вимоги, береться до уваги лише у разі, якщо право вимоги виникло в першій половині відповідного місяця, а індекс інфляції за місяць, в якому зобов`язання припинилося, береться до уваги лише в разі, коли зобов`язання припинилося в другій половині місяця.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що обґрунтованою сумою інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є 30 594, 30 грн нарахованих за період з травня 2018 року по вересень 2019 року на суму 347 885, 18 грн, в зв`язку з чим позов в частині стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню.

Разом з тим клопотання відповідача про застосування строків спеціальної позовної давності до нарахованої суми штрафу задоволенню не підлягає, оскільки як зазначено судом вище предметом розгляду даної справи є стягнення лише основної заборгованості по орендній платі та 3% річних і інфляційних втрат нарахованих на відповідні суми заборгованості, оскільки грошові кошти, які були оплачені відповідачем зараховувалися позивачем, як оплата заборгованості за штрафами згідно пункту 3.7. договору щодо черговості погашень заборгованості.

Що стосується клопотання відповідача про закриття провадження, заявленого у відзиві на позов, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 по справі №910/15367/19, яка набрала законної сили, відмовлено у відкриті провадження за позовом ФОП Зінкевич Г.М. до Яцина О.В. про стягнення 453 426, 18 грн то суд зазначає, що останнє задоволенню також не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень п.3 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини 1 статті 175 ГПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Таким чином підставою для закриття провадження є наявність рішення чи ухвали суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав або судового наказу, що набрав законної сили за тими самими вимогами, однак як зазначає відповідач ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 відмовлено у відкритті провадження, тобто судом спір по суті не розглядався.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявність ухвали про відмову в відкритті провадження між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не є підставою для закриття провадження в даній справі.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст. 74, 75 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищенаведені норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 347 885, 18 грн основної заборгованості, 30 594, 30 грн інфляційних втрат та 15 983, 66 грн 3% річних.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Зінькевич Галини Миколаївни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 347 885 (триста сорок сім тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн 18 коп. заборгованості за договором суборенди №18/07/16 від 18.07.2016, 30 594 (тридцять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) грн 30 коп. інфляційних втрат, 15 983 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн 66 коп. 3% річних та 5 916 (п`ять тисяч дев`ятсот шістнадцять) грн 95 коп. судового збору.

У іншій частині позову відмовити.

Видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 13.03.2020.

Суддя Я.А.Карабань