ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20 березня 2020 року м. ТернопільСправа № 921/191/20
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М. розглянувши заяву Приватного підприємства "Ветерина" (36008, м. Полтава, вул. Автобазівська, б. 3-Б, ідентифікаційний код - 37592248) про видачу судового наказу №54 від 13.03.2020р. на стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Олишківецьке" (47333, Тернопільська обл., Збаразький район, с.Заруддя, вул. Івана Франка,16, ідентифікаційний код - 36446089) заборгованості у сумі 27234,24 грн., з яких: 22151,00 грн. - сума основного боргу за наданы послуги згідно Договору №722 від 01.04.2019р., 4474,62 грн. - пеня за несвоєчасну сплату боргу за надані послуги, 449,68 грн. - 3% річних за користування чужими коштами, 158,94 грн. інфляційні втрати та стягнення судових витрат у сумі 5210,20 грн., з яких: 210,20 грн. судовий збір та 5000 грн. витрати на професійну правничу допомогу відмовляє у його видачі. При цьому, суд виходив із наступного:

- згідно з ч. 2 ст. 12 ГПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність його заявнику невідомо;

- ч. 1 ст. 147 ГПК України встановлено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу;

- згідно статті 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір;

- відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу;

- згідно з вимогами ч. ч. 2, 3 ст. 150 ГПК України, у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Крім основної суми боргу за поставлений товар у сумі 22151,00 грн. за договором №722 від 01.04.2019р., заявлено до стягнення 449,68 грн. - 3% річних та 158,94 грн. інфляційних втрат у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошове зобовязання є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Вимоги про сплату передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов`язанням.

Заявником, окрім суми основного боргу за надані послуги, заявлено також вимогу щодо стягнення пені за несвоєчасну сплату боргу за надані послуги у сумі 4474,62 грн. яка за своєю правовою природою також не є основним зобов`язанням, тобто вимога заявника в частині стягнення 3% річних, інфляційних нарахувань та пені не відповідає вимогам ч. 1 ст. 148 ГПК України.

У свою чергу, стягнення з ТОВ "Олишківецьке" витрат на правову допомогу за укладеним між ПП "Ветерина" та адвокатом Гиря А.В. договором про надання правової допомоги від 11.03.2020р. суперечить самій суті наказного провадження, оскільки договір не є укладеним між заявником та боржником, а також не є неоспорюваною заборгованістю.

Таким чином, нормами процесуального закону не передбачено стягнення з боржника у наказному провадженні сум, які відмінні від неоспорюваної заборгованості та витрат зі сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу. Процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, окрім судового збору в порядку здійснення судочинства у наказному провадженні, що свідчить про те, що заявлена заявником вимога не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 153 ГПК України передбачено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

За приписами ч. 3 ст. 152 ГПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Приймаючи до уваги вищевикладене та необхідність розгляду вимог про стягнення пені, 3% річних, інфляційних нарахувань окремо у позовному провадженні, з дослідженням та перевіркою судом нарахованих сум, підстав таких нарахувань, періодів, тощо, суд вважає, що заява Приватного підприємства «Ветерина» до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Олишківецьке» про видачу судового наказу задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 12, ст. ст. 147, 148, 150, п. п. 3 ч. 1 ст. 152, ч. ч. 1, 2 ст. 153, ст. ст. 234, 235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. У видачі судового наказу за заявою №54 від 13.03.2020р. Приватного підприємства "Ветерина" (36008, м. Полтава, вул. Автобазівська, б. 3-Б, ідентифікаційний код - 37592248) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Олишківецьке" (47333, Тернопільська обл., Збаразький район, с.Заруддя, вул. Івана Франка,16, ідентифікаційний код - 36446089) заборгованості у сумі 27234,24 грн., з яких: 22151,00 грн. - сума основного боргу за надані послуги згідно Договору №722 від 01.04.2019р., 4474,62 грн. - пеня за несвоєчасну сплату боргу за надані послуги, 449,68 грн. - 3% річних за користування чужими коштами, 158,94 грн. інфляційні втрати та стягнення судових витрат у сумі 5210,20 грн., з яких: 210,20 грн. судовий збір та 5000 грн. - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню протягом десяти днів з дня складення її повного тексту (20.03.2020р.) через Господарський суд Тернопільської області або безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду.

Суддя Н.М. Бурда