ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2020м. ДніпроСправа № 904/4979/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Прокопенко А.В.

за позовом Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України, м. Дніпро

до Товариства з додатковою відповідальністю "Довірче товариство Європейське бюро приватизації", м. Київ

про розірвання договору та повернення товару

Представники:

від позивача Гаража О.О.

від позивача Онасенко О.В.

від позивача Щербань І.П.

від відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Дніпропетровська митниця Державної фіскальної служби України звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про розірвання договору від 15.03.2018 № 43/2018 та зобов`язання повернути взятий на реалізацію товар.

Позовні вимоги обґрунтовані не виконанням відповідачем умов договору на реалізацію товарів № 43/2018 від 15.03.2018 щодо своєчасного розрахунку за отримані для реалізації товари, та невиконанням обов`язку щодо наданням інформації за результатами реалізації товарів.

У межах визначеного законом строку, сторонам була надана можливість скористались своїми правами на подання заяв по суті справи з документальним обґрунтуванням.

Відповідач відзив на позов не надав.

Відповідно до частини 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Звертаючись із даною заявою до суду позивачем не надано доказів сплати судового збору у встановлених розмірах та порядку та заявлено клопотання про відстрочення оплати судового збору.

Судом відхилено заявлене клопотання, а відсутність доказів сплати судового збору стала підставою для залишення позовної заяви без руху, про що постановлено ухвалу від 04.11.2019.

В строки, визначені судом, позивачем усунуті недоліки, вказані в ухвалі, у зв`язку з чим судом постановлено ухвалу від 13.01.2020 про відкриття провадження у справі за правилами загального провадження, підготовче засідання призначено на 17.12.2019.

17.12.2019 у підготовчому засіданні позивачем подано клопотання про заміну сторони (позивача) її правонаступником.

Документального підтвердження відносно правонаступництва позивачем надано не було, що стало підставою для відкладення підготовчого засідання та відтермінування розгляду заявленого клопотання до наступного підготовчого засідання, яке ухвалою від 17.12.2019 господарським судом відкладено до 13.01.2020.

13.01.2020 в підготовчому засіданні представником позивача заявлено усне клопотання про відкладення клопотання відносно заміни сторони її правонаступником з огляду на відсутність на даний час документального підтвердження такого правонаступництва, та передчасність звернення з таким клопотанням.

З`ясовуючи в підготовчому засіданні 13.01.2020, які питання входять до предмета доказування, судом встановлено, що позивачем в порушення вимог статті 164 ГПК України, подано не всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що відповідно до частини 11 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 13.01.2020 позовну заяву Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України - залишено без руху.

17.01.2020 від Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України до суду надійшли докази усунення недоліків позовної заяви.

Крім того позивачем подано через канцелярію суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній просить:

- розірвати договір від 15.03.2018 № 43/2018;

-зобов`язати Товариство з додатковою відповідальністю "Дочірнє товариство "Європейське бюро приватизації" повернути до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України отримані для реалізації товари вартість яких складає 11 997 551,50 грн., а саме:

- запчастини до літаків (видаткова накладна від 05.12.2018 № 25, акт опису, оцінки, передачі від 29.11.2018 № 8/2018, в подальшому здійснено переоцінку за актами переоцінки від 19.02.2019 № 8/2018/1 та від 20.03.2019 № 8/2018/2);

- аналізатор кормів (видаткова накладна від 04.12.2018 № 24, акт опису, оцінки, передачі від 29.11.2018 № 6/2018);

- товари широкого вжитку (Індія) (видаткова накладна від 05.12.2018 № 26, акт опису, оцінки, передачі від 29.11.2018 № 7/2018).

У разі відсутності вищезазначених товарів стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Дочірнє товариство "Європейське бюро приватизації" їх вартість у сумі 11 997 551,50 грн.

Ухвалою від 21.01.2020 господарським судом продовжено строк підготовчого провадження до 24.02.2019, підготовче засідання призначено на 12.02.2020.

Ухвалою від 12.02.2020 господарським судом відкладено підготовче засідання до 24.02.2020, позивачу запропоновано надати уточнення позовних вимог.

21.01.2020 позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній просить:

- розірвати договір від 15.03.2018 № 43/2018 та зобов`язати Товариство з додатковою відповідальністю "Дочірнє товариство "Європейське бюро приватизації" повернути до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України отримані для реалізації товари за цим договором, вартість яких складає 11 997 551,50 грн., а саме:

- запчастини до літаків (видаткова накладна від 05.12.2018 № 25, акт опису, оцінки, передачі від 29.11.2018 № 8/2018, в подальшому здійснено переоцінку за актами переоцінки від 19.02.2019 № 8/2018/1 та від 20.03.2019 № 8/2018/2);

- аналізатор кормів (видаткова накладна від 04.12.2018 № 24, акт опису, оцінки, передачі від 29.11.2018 № 6/2018);

- товари широкого вжитку (Індія) (видаткова накладна від 05.12.2018 № 26, акт опису, оцінки, передачі від 29.11.2018 № 7/2018).

Подана позивачем заява відповідає вимогам, визначеним ст. 46 ГПК України, у зв`язку з чим остання прийнята судом до розгляду.

Представник відповідача в підготовче засідання 24.02.2020 не з`явився, згідно даних з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта", ухвала суду від 12.02.2020, надіслана на адресу Товариства з додатковою відповідальністю "Дочірнє товариство "Європейське бюро приватизації" за № 402, надійшла до сортувального центру (а.с. 163-164).

Ухвалою суду від 24.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 16.03.2020.

16.03.2020 у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представників позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у справі є обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань в частині своєчасних розрахунків за товар, який отриманий для реалізації на підставі договору на реалізацію товарів.

15.03.2018 між Дніпропетровською митницею Державної фіскальної служби України та Товариством з додатковою відповідальністю "Довірче товариство Європейське бюро приватизації" укладено договір на реалізацію товарів № 43/2018 (далі - Договір).

Аналіз укладеного між позивачем та відповідачем договору реалізації товарів № 43/2018 від 15.03.2018 дає підстави вважати його договором консигнації, тобто змішаним договором, правовідносини за яким між сторонами окремо чинним законодавством України не врегульовано.

За змістом частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Оскільки, спірний договір регулює посередницькі відносини між сторонами, то його слід вважати різновидом договору комісії та, в даному випадку, слід застосовувати положення Глави 69 Цивільного кодексу України, які регулюють договір комісії.

Згідно зі статтею 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до пункту 1.1. Договору «Митниця» передає, а «Торгівельна організація» приймає на реалізацію товари, що перейшли у власність держави в установленому законом порядку, товари, які швидко псуються або мають обмежений термін зберігання, товари, за якими власник або уповноважена ним особа не звернулись до закінчення термінів зберігання, встановлених Митним кодексом (далі-товари).

Згідно з пунктом 2.1. Договору відомості про товари та їх ціну зазначаються в акті опису, оцінки та передачі майна, який є невід`ємною частиною даного Договору.

Пунктом 2.3.1. Договору визначено, що «Митниця» має право у разі необхідності, зняття з продажу і повернення від «Торгівельної організації» товарів, переданих для реалізації.

«Торгівельна організація» зобов`язана своєчасно здійснювати розрахунки з «Митнецею» за реалізовані товари.

Надавати «Митниці» інформацію за результатами реалізації товарів протягом трьох днів з дати реалізації із зазначенням дати реалізації; найменування товарів, які реалізовані; номера і дати акту опису, оцінки та передачі, за якими ці товари були передані для реалізації; вартості реалізації і інше (пункти 2.4.5., 2.4.6. Договору).

Відповідно до 8.1. Договору Цей Договір вступає в силу з дня підписання і діє до 31.12.2018, але в будь-якому разі до повного виконання взятих за договором зобов`язання, та вважається подовженим на тих же умовах, якщо за місяць до його закінчення не буде письмової заяви однієї із сторін про відмову від продовження строку дії даного Договору чи перегляду його умов.

Як вказує позивач у позовній заяві, виконуючи умови спірного договору, листом від 26.11.2018 №2532/10/04-50-0302 Дніпропетровською митницею ДФС відповідачеві запропоновано прийняти на реалізацію наступні товари: запчастини до літаків, загальною вартістю 18128382,68 грн.; аналізатор кормів, загальною вартістю 371200 грн.; товари широкого вжитку (Індія) загальною вартістю 24185,60 грн. та не денатуровану сіль, загальною вартістю 12333,95 грн.

Листом від 27.11.2018 № 216 відповідачем надано згоду на прийняття та реалізацію всього вищезазначеного товару.

Позивачем до матеріалів справи залучено докази, які підтверджують передачу відповідачеві на реалізацію товар, на загальну суму 185237569,77 грн., про що свідчать накладна№25 від 05.12.2018, акт опису, оцінки, передачі № 8/2018 від 29.11.2018 (на суму 18128384,17); видаткова накладна № 24 від 04.12.2018, акт опису, оцінки, передачі № 6/2018 від 29.11.2018 (на суму 371200) ; видаткова накладна № 26 від 05.12.2018, акт опису, оцінки, передачі № 7/2018 від 29.11.2018 ( на суму 24185,60).

Листами № 389 від 12.02.2019 та № 168 від 20.03.2019 відповідач повідомив митницю про стан реалізації переданих у грудні 2018 товарів та необхідність проведення уцінки нереалізованих товарів.

Комісією позивача проведено уцінку переданого товару на загальну суму 6526218, 27 грн., що підтверджується актами переоцінки № 8/2018/1 від 19.02.2019 та № 8/2018/2 від 20.03.2019.

Дніпропетровська митниця Державної фіскальної служби України неодноразово зверталась до Товариства з додатковою відповідальністю "Довірче товариство Європейське бюро приватизації" з метою отримання інформації про фактичне місце зберігання нереалізованих товарів та для організації вільного доступу представникам митниці для проведення огляду та інвентаризації нереалізованих товарів, відповідно до п. 2.4.8 договору.

У зв`язку з відсутністю будь-якої інформації на вищезазначені запити позивачем повідомлено відповідача про необхідність термінового повернення нереалізованих товарів на склад митниці відповідно до умов договору, що підтверджується листами долученими до матеріалів справи (а.с. 15-21).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач доказів виконання зобов`язання щодо надання позивачу звітів про хід реалізації отриманого товару, не надав, як не надав і доказів виконання обов`язку на вимогу митниці повернення нереалізованого товару на суму 11 997 551,50 грн.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача повернути нереалізований товар на зазначену вище суму, слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

З метою досудового врегулювання спору позивач надіслав на адресу відповідача пропозицію про розірвання договору на реалізацію товарів № 43/2018 від 15.03.2016 (а.с. 32-35), в якому просив останнього достроково розірвати договір та повернути товар, взятий на реалізацію та зазначив, що у разі не отримання згоди щодо розірвання договору, а також у разі неодержання відповіді в установлений строк, митниця звернеться із позовом до суду.

Даний лист відповідач не отримав, про що свідчить долучене до матеріалів справи поштове повернення з відміткою «Причина повернення - за закінченням терміну зберігання» (а. с. 43-44).

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Частинами 1, 3 статті 1012 Цивільного кодексу України передбачено, що договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії.

Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

За приписами частиною 1 статті 1013 Цивільного кодексу України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Згідно з частиною 1 статті 1014 Цивільного кодексу України комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (частина 1 стаття 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина 1 статті 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з приписами статті 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Згідно з умовами статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з положеннями статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

З аналізу вказаної статті суд робить висновок, що істотність порушення договору є позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору. Значна міра позбавлення того на що особа розраховувала при укладенні договору має визначатися посилаючись на об`єктивні обставини. Так зміст договору може допомогти визначити очікування особи на які вона розраховувала при укладенні договору і які вона визначила об`єктивно погоджуючи його умови.

Відповідно до положень статті 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, суд встановив наявність правових підстав для розірвання договору з боку позивача у зв`язку з систематичним та істотним порушенням умов договору з боку відповідача.

Враховуючи викладене, та беручи до уваги істотне порушення відповідачем умов договору, вимоги позивача про його розірвання, є законними, обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судового збору здійснюється судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 2509, 525, 599, 610, 615 Цивільного кодексу України, статтями 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Розірвати договір на реалізацію товарів № 43/2018 від 15.03.2018 укладений між Дніпропетровською митницею Державної фіскальної служби України (49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22; ) та Товариством з додатковою відповідальністю "Довірче товариство Європейське бюро приватизації" (02068, м. Київ, вул. Кошиця, буд. 9-Б, оф. 18; ).

Зобов`язати Товариство з додатковою відповідальністю "Довірче товариство Європейське бюро приватизації" (02068, м. Київ, вул. Кошиця, буд. 9-Б, оф. 18; ) повернути Дніпропетровській митниці Державної фіскальної служби України (49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22; ) отримані для реалізації товари за вказаним договором, вартість яких складає 11 997 551,50 грн., а саме:

- запчастини до літаків (видаткова накладна від 05.12.2018 № 25, акт опису, оцінки, передачі від 29.11.2018 № 8/2018, в подальшому здійснено переоцінку за актами переоцінки від 19.02.2019 № 8/2018/1 та від 20.03.2019 № 8/2018/2);

- аналізатор кормів (видаткова накладна від 04.12.2018 № 24, акт опису, оцінки, передачі від 29.11.2018 № 6/2018);

- товари широкого вжитку (Індія) (видаткова накладна від 05.12.2018 № 26, акт опису, оцінки, передачі від 29.11.2018 № 7/2018).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Довірче товариство Європейське бюро приватизації" (02068, м. Київ, вул. Кошиця, буд. 9-Б, оф. 18; на користь Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України (49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22; ) 3 842,00 грн. (три тисячі вісімсот сорок дві гривні 00 коп.) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 23.03.2020

Суддя І.Ф. Мельниченко