номер провадження справи 27/4/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2020 Справа № 908/33/20

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засіданні Шолоховій С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Запорізької міської ради (69105 м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Исток-Плюс (місце реєстрації: 69096 м. Запоріжжя, бул. Вінтера, буд. 2; фактична адреса: 69032 м. Запоріжжя, вул. Макаренка, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 23288728)

про стягнення 68 096 грн. 53 коп.

за участю

представника позивача: Сосновська А.Ю., витяг № 05/01/01-18/0078 від 07.02.2020, Музичук А.В., витяг № 05/01/01-18/0025 від 16.01.2020

представника відповідача: Волков Ю.О., дов. б/н від 03.01.2020

СУТЬ СПОРУ:

08.01.2020 року до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Запорізької міської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Исток-Плюс, м. Запоріжжя 68 096 грн. 53 коп. збитків.

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 08.01.2020 року здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/33/20 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.

У позовній заяві позивач просив суд розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду 13.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/33/20, присвоєно справі номер провадження 27/4/20. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

12.02.2020 року проведено судове засідання у справі № 908/33/20 за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні 12.02.2020 на підставі ст. 216 частина 2 ГПК України, оголошено перерву до 12.03.2020 року про що прийнято судом відповідну ухвалу.

Ухвалою суду від 12.03.2020р. оголошувалася перерва в судовому засіданні до 13.03.2020р., відповідно до ст. 216 ч.2 ГПК України.

У судовому засіданні 13.03.2020 року справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні 13.03.2020р., відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено представникам позивача та відповідача, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, на підставах викладених у позовній заяві. Просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Свої вимоги мотивує наступним. 18.04.2014 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області за № ЗП23 зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва: «Нове будівництво аптечного складу по вулиці Макаренка, 4 у м. Запоріжжя», далі - об`єкт будівництва. Код об`єкта будівництва - 1252.5. За Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 - склади спеціальні товарні. Замовник будівельних робіт - Товариство з обмеженою відповідальністю «Исток-Плюс». 01.02.2017 за № ЗП73 Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Відповідач не прийняв участі у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя і не перерахував до місцевого бюджету міста Запоріжжя кошти пайової участі. Внаслідок невиконання відповідачем встановленого статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» обов`язку щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, територіальній громаді м. Запоріжжя завдано збитки в розмірі не отриманих коштів пайової участі 68 096 грн. 53 коп.

Представник відповідача проти позову заперечив на підставах викладених у відзиві б/н від 28.01.2020 (вх. № 2363/08-08/20 від 31.01.2020). Просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, на підставі наступного. Позивач, в позові посилається на ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яку на підставі Закону № 132-ІХ від 20.09.2019 було виключено. Відповідно до п. 2 прикінцевих та перехідних положень Закону № 132-ІХ від 20.09.2019 Договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. Враховуючи те що, договір між позивачем та відповідачем про сплату пайової участі (Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту) не був укладений до 01 січня 2020 року та відсутнє будь-яке рішення суду щодо визнання укладеним відповідного договору про сплату пайової участі, підстави для оплати відповідачем пайової участі відсутні. Відповідно до абзацу 2 ч. 2 п. 2 прикінцевих та перехідних положень Закону № 132-ІХ від 20.09.2019 та ст. 40 (в період її дії) Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» пайова участь не сплачується у разі будівництва будівель медичного і оздоровчого призначення.

В наслідок звернення ТОВ «ИСТОК-ПЛЮС» до Міністерства охорони здоров`я для отримання додаткового роз`яснень із питань підписання договору, було отримано відповідну відповідь від 13.10.2014 року (копія додається) з посиланням на наступні норми:

Згідно абзацу 3 статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 № 2801 -XII, заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників, який є чинним на даний момент.

Згідно наказу МОЗ України від 28.10.2002 № 385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад, посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я та посад фахівців у галузі охорони здоров`я з у закладах охорони здоров`я», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 за № 892/7180, затверджено Перелік закладів охорони здоров`я відповідно до якого відносяться фармацевтичні (аптечні) заклади: аптеки, аптечні бази (склади).

Відповідно до п. 4 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової та роздрібної торгівлі лікарськими засобами, імпорту лікарських засобів (крім активних фармацевтичних інгредієнтів), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від ЗО листопада 2016 р. N 929, здійснюється через аптечний склад (база) - заклад охорони здоров`я, основне завдання якого полягає в забезпеченні лікарськими засобами інших суб`єктів оптової або роздрібної торгівлі, закладів охорони здоров`я та виробників лікарських засобів шляхом здійснення ним оптової торгівлі.

На підтвердження того, що нове будівництво аптечного складу (літ.А-2) за адресою: м. Запоріжжя, вул. Макаренка. 4. є дійсно аптечним складом, зазначаємо про інформацію зазначену на сайті Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками про наявність у ТОВ «ИСТОК-ПЛЮС» ліцензії № АЕ522416 від 16.09.2014 на провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів (в умовах аптеки), оптової та роздрібної торгівлі лікарськими засобами, місцем провадження діяльності є Аптечний склад № 2: м. Запоріжжя, вул. Макаренка, 4.

Крім того, відповідно до відповіді Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.10.2014 № 8/15-505-14 (копія додається) зазначено, що «замовники будівництва підтверджують приналежність об`єкта будівництва до зазначених, видів будівель шляхом надання до відповідного органу місцевого самоврядування підтверджуючих документів, в яких буде зазначено код будівлі відповідно до Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, на рівні підкласу за п`ятим знаком, за яким будівля класифікується в системі статистичних спостережень».

Згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ЗП 73 (копія була подана Позивачем разом з позовом), вказаний код об`єкта 1252.5, відповідно до ДК 018-2000 означає «Склади спеціальні товарні».

Враховуючи те, що окремої категорії за ДК 018-2000 для аптечних складів взагалі не встановлено, при визначенні закладів медичного і оздоровчого призначення не вбачається можливим керуватись ДК 018-2000.

Отже, ДК 018-2000 взагалі не дає поняття будівлям медичного і оздоровчого призначення. Проте, для виконання Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Закону № 132-IX від 20.09.2019 року ТОВ «ИСТОК-ПЛЮС» на підставі зазначеного та наказу МОЗ України від 28.10.2002 № 385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад, посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я та посад фахівців у галузі охорони здоров`я з у закладах охорони здоров`я», відносить аптечний складу (літ.А-2) розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Макаренка, 4, до складу спеціального товарного.

Таким чином, зазначення такого коду будівлі не суперечить тому, що аптечний склад є закладом охорони здоров`я, а тому підстави для оплати відповідачем пайової участі відсутні.

Позивач надав відповідь на відзив б/н від 10.02.2020 (вх. № 3219/08-08/20 від 12.02.2020), з якої вбачається, що позивач вважає доводи відповідача викладені у відзиві безпідставними та необґрунтованими. Заявлені вимоги підтримав.

Заслухавши представників сторін під технічну фіксацію судового процесу, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомивши строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, заслухавши представників позивача та відповідача, суд

УСТАНОВИВ:

18.04.2014 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області за № ЗП23 зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва: «Нове будівництво аптечного складу по вулиці Макаренка, 4 у м. Запоріжжя», далі - об`єкт будівництва. Код об`єкта будівництва - 1252.5. За Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 - склади спеціальні товарні.

Замовник будівельних робіт - Товариство з обмеженою відповідальністю «Исток-Плюс».

01.02.2017р. за № ЗП73 Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 та ч. 5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, що діяла на дату реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації), замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором (ч. 9 ст. 40 вищевказаного Закону).

Згідно із ч. 1 ст. 40 Закону, порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Рішенням Запорізької міської ради від 30.06.2016 року № 56 (далі - Рішення № 56) були внесені зміни до рішення Запорізької міської ради від 10.09.2014 № 40 «Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 № 77», шляхом викладення його в новій редакції (далі - Порядок).

12.07.2016 року Рішення № 56 було оприлюднене в офіційному виданні Запорізької міської ради - газеті «Запорозька Січ» № 124 (6082).

В пунктах 3.1, 3.2 Порядку закріплено обов`язок замовника взяти участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя шляхом перерахування коштів замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до бюджету розвитку м. Запоріжжя.

В силу приписів статті 144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування, прийняті в межах повноважень, визначених законом, є обов`язковими до виконання на відповідній території.

З огляду на викладене, обов`язок замовника будівництва прийняти участь у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язковими в силу закону.

Обов`язок прийняти участь у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя у відповідача виник з дати реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт - 18.04.2014р.

Відповідач не виконав встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та рішенням № 56 зобов`язання і не взяв участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя. Кошти пайової участі на створення та розвиток інфраструктури міста Запоріжжя відповідачем до місцевого бюджету не перераховані.

Порушення вимог закону є протиправною поведінкою відповідача.

Таким чином, в діях ТОВ «Исток-Плюс» наявний перший елемент складу цивільного правопорушення протиправна поведінка.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Отже, норми чинного законодавства покладають на Товариство з обмеженою відповідальністю Исток-Плюс, як замовника будівництва, обов`язок звернутися до органу місцевого самоврядування та взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Як свідчать матеріали справи та пояснення представників сторін, Товариство з обмеженою відповідальністю Исток-Плюс з відповідною заявою до Запорізької міської ради не зверталося та відповідний договір пайової участі не укладало.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Враховуючи викладене та той факт, що у строк, визначений чинним законодавством Товариство з обмеженою відповідальністю Исток-Плюс не виконало зобов`язання та не уклало договір з Запорізькою міською радою на оплату коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста та, відповідно, не сплатило 68 096 грн. 53 коп. пайової участі у розвитку інфраструктури міста Запоріжжя, вказана сума коштів повинна бути стягнута з останнього в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника, збитками та вини.

Оскільки, відповідач не звернувся до Запорізької міської ради та не уклав договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя, то це свідчить про його бездіяльність у вчиненні передбачених законодавством обов`язкових дій щодо такого звернення та укладення договору.

Таким чином, неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов`язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який кореспондується зі зверненням відповідача до Рівненської міської ради із заявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Запорізька міська рада позбавлена права отримати відповідну суму коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту, яка охоплюється визначенням упущеної вигоди. При цьому наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача.

Дана правова позиція наведена у постанові Верховного суду України від 22.03.2017 р. у справі № 908/312/16 (№ 3-1553гс16).

Отже, відповідно до статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку територіальна громада міста Запоріжжя могла реально одержати до місцевого бюджету кошти пайової участі.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій (частина 5 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в редакції від 22.09.2016).

В пункті 3 рішення № 56 визначено, що до 31.12.2020 розмір пайової участі у розвитку інфраструктури міста Запоріжжя для житлових будинків становить 1 % загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

З огляду на викладене, територіальна громада міста Запоріжжя була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури міста Запоріжжя кошти в розмірі 1 % кошторисної вартості будівництва.

Таким чином, збитки у вигляді упущеної вигоди, завдані територіальній громаді міста Запоріжжя дорівнюють величині пайової участі, яка мала бути сплачена відповідачем відповідно до вимог містобудівного законодавства України, розрахована згідно з Порядком, а саме: 1 % кошторисної вартості будівництва об`єкта.

13.04.2011 постановою Кабінету Міністрів України № 461 затверджено «Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів»,а також форму декларації про готовність об`єкта до експлуатації, чинну на дату реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації відповідачем.

В пункті 20 декларації про готовність об`єкта до експлуатації (в редакції чинній станом на 21.10.2015) замовник зобов`язаний зазначити кошторисну вартість будівництва об`єкту.

Згідно з п. 20 Декларації від 01.02.2017 за № ЗП73 про готовність об`єкту будівництва: «Нове будівництво аптечного складу по вулиці Макаренка, 4 у м. Запоріжжя» до експлуатації, кошторисна вартість будівництва об`єкту, зазначена замовником (відповідачем), дорівнює 6 809 653 грн. 00 коп.

Розрахунок величини пайової участі; яка дорівнює розміру збитків, завданих в наслідок не прийняття пайової участі, здійснюється на підставі даних про кошторисну вартість будівництва об`єкту, зазначену замовником, згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами за формулою:

ПУ = ( ЗКВБ - Вз - Вбм - Вім ) х 1%, де:

ПУ - пайова участь, грн.;

ЗКВБ - загальна кошторисна вартість будівництва, грн.;

Вз - витрати, пов`язані з придбанням та виділенням земельної ділянки, грн.;

Вбм - витрати, пов`язані зі звільненням будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, грн.;

Вім - витрати на влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій, грн.;

1 % - розмір пайової участі від загальної вартості будівництва, визначений згідно з Порядком.

Відповідно до розрахунку величина збитків за неприйняття пайової участі у розвитку інфраструктури міста Запоріжжя становить:

ПУ - 68 096 грн. 53 коп.

ЗКВБ - 6 809 653грн. 00 коп.

Вз - 00 грн. 00 коп.

Вбм - 00 грн.00 коп.

Вім - 00 грн. 00 коп.

ПУ = 6 809 653 грн. 00 коп. х 1% = 68 096 грн. 53 коп.

З огляду на викладене, територіальна громада м. Запоріжжя могла реально одержати і не отримала дохід в розмірі 68 096 грн. 53 коп.

Таким чином, територіальній громаді м. Запоріжжя завдано збитків в розмірі 68 096 грн. 53 коп.

В діях відповідача наявний другий елемент складу цивільного правопорушення - збитки.

Обов`язок замовника будівництва прийняти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту встановлено в статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Порядок участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту визначено в Рішенні № 56.

Відповідачем не прийнято участь в розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя. Неприйняття участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя є протиправною поведінкою відповідача.

Невнесення відповідачем коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя є збитками, тобто об`єктивним зменшенням майнових благ територіальної громади міста Запоріжжя. Територіальній громаді міста Запоріжжя протиправними діями відповідача завдано збитків в розмірі 68 096 грн. 53 коп.

Наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача.

Територіальна громада міста Запоріжжя могла реально отримати до місцевого бюджету кошти в розмірі 68 096 грн. 53 коп. за умови дотримання відповідачем приписів містобудівного законодавства України: статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку, затвердженого Рішенням № 56.

Таким чином, наявний причинно-наслідковий зв`язок між неукладенням відповідачем договору пайової участі, неприйняттям ним участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя та збитками, понесеними територіальною громадою міста Запоріжжя в розмірі 68 096 грн. 53 коп.

З огляду на викладене, в діях відповідача наявний третій елемент складу цивільного правопорушення - причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками.

Норма статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної

діяльності» - це норма імперативного характеру, яка обов`язкова для виконання замовником будівництва.

Рішенням № 56 Запорізька міська рада визначила порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури м. Запоріжжя.

Статтею 144 Конституції України та статтею 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідач не прийняв участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя.

З огляду на викладене, відповідач:

1) знав про необхідність прийняття участі у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя шляхом перерахування коштів пайової участі до місцевого бюджету міста Запоріжжя до моменту введення об`єкту в експлуатацію;

2) мав можливість виконати свої зобов`язання;

3) не виконав і не вжив дій, що про його намір виконати зобов`язання.

Викладене доводить наявність вини в діях відповідача четвертого елементу складу цивільного правопорушення.

Стосовно тверджень відповідача, що оскільки дія Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не поширюється в даному випадку на відповідача, оскільки, як свідчать матеріали додані до відзиву, відповідач здійснював будівництво аптечного складу, який є закладом охорони здоров`я, а отже відповідач не мас залучатися до сплати пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту в розумінні імперативних норм Закону і як наслідок, відсутній обов`язок відповідача укладати договір про пайову участь та сплачувати пайовий внесок, який позивач просить стягнути з відповідача, то останні не приймаються судом до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до Декларації про готовність до експлуатації від 01.02.2017 № ЗП73 об`єкт будівництва «Будівництво аптечного складу по вул. Макаренка, 4 у м. Запоріжжя» код за Державним класифікатором будівель та споруд ДК БС 018-2000 1252.5 - склади спеціальні товарні.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції від 26.11.2016) до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення.

Розділом 1 додатку 1 до Наказом № 385 затверджений вичерпний перелік лікарняних (медичних) та оздоровчих закладів.

Аптеки та аптечні бази в свою чергу, Наказом № 385 віднесено до закладів фармацевтичних.

Також, аптека - заклад охорони здоров`я, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоров`я, підприємств, установ і організацій лікарськими засобами і виробами медичного призначення.

Тобто, функціональним призначенням аптек є торгівля лікарськими засобами і виробами медичного призначення.

Аптека не є закладом медичного (лікувального) та оздоровчого призначення.

Пунктом 16 Пояснень до Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 385 від 28.10.2002 року "Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я", аптека - заклад охорони здоров`я, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоров`я, підприємств, установ і організацій лікарськими засобами і виробами медичного призначення.

Вказаним Переліком аптека віднесена до групи 3 "Фармацевтичні (аптечні) заклади" та відокремлена, зокрема, від групи 1 "Лікувально-профілактичні заклади", до яких включені лікарняні заклади, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади переливання крові, швидкої та екстреної медичної допомоги, санаторно-курортні заклади.

Закладом медичного призначення є спеціалізований лікувально - профілактичний заклад, у якому особам з тим чи іншим захворюванням надається повний спектр медичних послуг: діагностика, лікування, реабілітація після перенесених захворювань.

До закладів оздоровчого призначення відносяться санаторії, будинки відпочинку, пансіонати (як для дорослих, так і змішані для дорослих та дітей), дитячі оздоровчі центри (як сезонні, так і постійно діючі) та комплекси цих закладів, туристичні бази, туристичні притулки, бази відпочинку та ін., незалежно від форм власності та відомчої належності. Аптека є закладом охорони здоров`я, проте не відноситься до закладів медичного або оздоровчого призначення.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації (Держстандарту України) № 507 від 17.08.2000 року затверджений Державний класифікатор будівель і споруд ДК 018-2000, згідно якого до Будівлі лікарень та оздоровчих закладів (клас 1264) відносяться: заклади з надання медичної допомоги хворим та травмованим пацієнтам; санаторії, профілакторії, спеціалізовані лікарні, психіатричні диспансери, пологові будинки, материнські та дитячі реабілітаційні центри; лікарні навчальних закладів, шпиталі виправних закладів, в`язниць та збройних сил; будівлі, що використовуються для термального та соляного лікування, функціональної реабілітації, пунктів переливання крові, пунктів донорського грудного молока та т. ін.

Віднесення до вказаного класу будівель (приміщень) аптеки Державний класифікатор будівель і споруд ДК 018-2000 не передбачає.

Рішенням Запорізької міської ради від 30.06.2016 № 56 були внесені зміни до рішення Запорізької міської ради від 10.09.2014 № 40 «Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 № 77», шляхом викладення його в новій редакції.

12.07.2016 Рішення № 56 було оприлюднене в офіційному виданні Запорізької міської ради - газеті «Запорозька Січ» № 124 (6082).

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Порядку закріплено обов`язок замовника взяти участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя шляхом перерахування коштів замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до бюджету розвитку м. Запоріжжя.

В пункті 3 рішення № 56 визначено, що до 31.12.2020 розмір пайової участі у розвитку інфраструктури міста Запоріжжя для житлових будинків становить 1 % загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

Таким чином, Порядком прямо передбачена участь замовників будівництва аптечних складів в розвитку інфраструктури міста Запоріжжя.

Так, визначений частиною 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" строк (не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію) встановлено для укладення договору про пайову участь після добровільного виконання стороною цього обов`язку і звернення замовника будівництва до органу місцевого самоврядування з метою укладення такого договору.

Ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь до прийняття об`єкта нерухомого майна в експлуатацію є порушенням зобов`язання, прямо передбаченого чинним законодавством. Невиконання такого зобов`язання не звільняє замовника будівництва від обов`язку укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника, збитками та вини.

Не укладення відповідачем договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя свідчить про його бездіяльність у вчиненні передбачених законодавством обов`язкових дій щодо такого звернення та укладення договору.

Неправомірна бездіяльність Товариства з обмеженою відповідальністю Исток-Плюс щодо його обов`язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який кореспондується зі зверненням відповідача до позивача із заявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Запорізька міська рада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів, яка охоплюється визначенням упущеної вигоди.

При цьому наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача.

Посилання відповідача на редакцію Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції від 20.09.2019 є безпідставним, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Станом на 01.02.2017 діяв Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції від 26.11.2016.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відповідач - юридична особа (), яка має намір забудови земельної ділянки і подала відповідну заяву (декларацію про початок виконання будівельних робіт). Намір забудови земельної ділянки відповідачем зафіксовано шляхом реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт уповноваженим органом. Відповідач - є замовником будівництва відповідно до норм містобудівного законодавства України.

Обов`язок прийняти пайову участь у створені та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя виник у відповідача з дати реєстрації наміру забудови, а саме: об`єкту «Нове будівництво аптечного складу по вулиці Макаренка, 4 у м. Запоріжжя» -18.04.2014.

01.02.2017 всупереч вимогам діючого містобудівного законодавства України, відповідачем зареєстровано декларацію про готовність вищезазначеного об`єкта будівництва до експлуатації.

Таким чином, строк виконання зобов`язання щодо прийняття пайової участі відповідачем почав перебіг з дати реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт-18.04.2014; строк виконання зобов`язань сплив до реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації - 01.02.2017р.

Відповідач не прийняв пайову участь та не перерахував кошти пайової участі до місцевого бюджету міста Запоріжжя.

Внаслідок невиконання відповідачем встановленого статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» обов`язку щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, територіальній громаді м. Запоріжжя завдано збитки в розмірі не отриманих коштів пайової участі.

Правовідносини щодо завдання збитків виникли 01.02.2017.

Крім того, посилання відповідача на рішення по справі № 908/6332/15 є безпідставним з огляду на наступне.

Предметом розгляду справи № 908/6332/15 було стягнення збитків, завданих відповідачем внаслідок неприйняття участі у створенні та розвитку соціальної інфраструктури міста Запоріжжя внаслідок забудови на об`єкті будівництва: «Реконструкція нежитлової будівлі (літ.Б) під склад» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Макаренка, 4.

Господарським судом Запорізької області у справі № 908/6332/15 встановлено, що враховуючи системний аналіз вказаних норм, суд дійшов висновку, що дія Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не поширюється, в даному випадку, на відповідача, оскільки, як свідчать матеріали справи, відповідач здійснював лише реконструкцію аптечного складу, який є закладом охорони здоров`я, всередині існуючої будівлі без виходу за межі існуючого фундаменту та без забудови нової земельної ділянки.

Предметом розгляду справи № 908/33/20 є стягнення збитків, завданих відповідачем внаслідок неприйняття участі у створенні та розвитку соціальної інфраструктури міста Запоріжжя внаслідок забудови на об`єкті будівництва: «Нове будівництво аптечного складу по вулиці Макаренка, 4 у м. Запоріжжя».

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.

Відповідно до пункту 1 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 1 6.05.201 1 № 45, об`єкт будівництва - будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та/або частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Таким чином, об`єкт будівництва у справі № 908/33/20 підпадає під сферу дії Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Підстави, що звільнюють учасників судового процесу від доказування у справі № 908/33/20 відсутні.

Згідно зі статтею 236 Господарського процесуального кодексу При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду у справі № 924/71/18 залишено без змін рішення попередніх інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення збитків у вигляді коштів пайової участі за будівництво приміщень у т.ч. аптек.

За приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справ керуються принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 4 ГПК України Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України Про судоустрій і статус суддів місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейского суду з прав людини від 19.03.1997 р. (п. 40) по справі Горнсбі поти Греції зазначено: …Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним і не передбачив при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію.

Розмір збитків є чітко визначений, підтверджений нормативним обґрунтуванням та відповідним розрахунком. Таким чином, неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов`язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який кореспондується зі зверненням відповідача до позивача із заявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Запорізька міська рада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів, яка охоплюється визначенням упущеної вигод. При цьому наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача.

Доводи відповідача судом спростовані наведеними вище доказами та обставинами.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог Запорізької міської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Исток-Плюс 68 096 грн. 53 коп. збитків. Позовні вимоги підлягають задоволенню.

В порядку ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 1 921 грн. 00 коп. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Запорізької міської ради, м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю Исток-Плюс, м. Запоріжжя задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Исток-Плюс (місце реєстрації: 69096 м. Запоріжжя, бул. Вінтера, буд. 2; фактична адреса: 69032 м. Запоріжжя, вул. Макаренка, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 23288728) на користь Запорізької міської ради (69105 м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915, розрахунковий рахунок UА1008002 в Казначейство України (ЕАП), отримувач: УК у м. Запоріжжі/Запоріжжя/24170000, , МФО 899998, код платежу 24170000 «Надходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту») суму збитків в розмірі 68 096 (шістдесят вісім тисяч дев`яносто шість) грн. 53 коп. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Исток-Плюс (місце реєстрації: 69096 м. Запоріжжя, бул. Вінтера, буд. 2; фактична адреса: 69032 м. Запоріжжя, вул. Макаренка, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 23288728) на користь Запорізької міської ради (69105 м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915, (розрахунковий рахунок 4816 в УДКСУ у м. Запоріжжі Запорізької області, отримувач: виконавчий комітет Запорізької міської ради, , МФО 813015) судовий збір в розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп.). Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 18.03.2020.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.