ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.03.2020 Справа № 905/2268/19 Позивач: фізична особа-підприємець Константінова Людмила Миколаївна ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 )

до відповідача: Маріупольської міської ради Донецької області (87555, Донецька область, м.Маріуполь, пр. Миру, 70; ідентифікаційний код 33852448)

про скасування рішення Маріупольської міської ради №7/44-4306 від 05.09.2019; визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.

Суддя Матюхін В.І.

Секретар судового засідання Гайдар М.А.

Представники:

позивача: не з`явився.

відповідача: не з`явився.

Фізична особа-підприємець Константінова Людмила Миколаївна звернулась до господарського суду з позовом до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання:

- незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради Донецької області №7/44-4306 від 05.09.2019;

- укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 22.01.2015 у наступній редакції:

«Додаткова угода

до договору оренди земельної ділянки від 22.01.2015 року, зареєстрованому Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 06.02.2015 за №8659431

місто Маріуполь, Донецька область, року

Ми, що нижче підписалися: Маріупольська міська рада, (), місцезнаходження: м. Маріуполь, пр. Миру, буд. 70, іменована далі «Орендодавець», в особі директора юридичного департаменту Маріупольської міської ради Паська Максима Івановича (ІПН НОМЕР_3 ), який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , діючий на підставі розпорядження Маріупольського міського голови «Про надання повноважень з вчинення правочинів» від 23.01.2017 року №23р, з одного боку, та

фізична особа-підприємець Константінова Людмила Миколаївна (РНОКПП НОМЕР_2 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця від 25.01.2014 року №2 004466, іменована далі «Орендар», з другого боку,

на підставі положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі» уклали цю додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 22.01.2015 року, зареєстрованому Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 06.02.2015 за №8659431 про нижченаведене:

1. Пункт 3.1. розділу 3. СТРОК ДІЇ ДОГОВОРУ в Договорі оренди земельної ділянки від 22.01.2015 року, зареєстрованому Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 06.02.2015 за №8659431, викласти у наступній редакції:

« 3.1. Договір укладено на 5 (п`ять) років (з 30.10.2019 року до 30.10.2024 р.)».

2. Усі інші пункти Договору оренди земельної ділянки від 22.01.2015 року, зареєстрованому Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 06.02.2015 за №8659431, не змінені цим Договором, залишаються без змін.

3. Цю додаткову угоду укладено у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться у орендодавця, другий - в орендаря.

4. Зміст ст.ст. 12, 93, 124 Земельного кодексу України сторонам договору відомо.

5. Ця додаткова угода набуває чинності відповідно до ст. З, 4, 5 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» після її підписання сторонами та Державної реєстрації.

ПІДПИСИ СТОРІН

Орендодавець Орендар

Маріупольська міська рада Фізична особа-підприємець

Константінова Людмила Миколаївна

87555, Донецька область, м. Маріуполь, РНОКПП НОМЕР_2

АДРЕСА_3 »

В обґрунтування позову підприємець посилається на те, що на підставі рішення Маріупольської міської ради від 30.10.2014, з нею було укладено договір оренди земельної ділянки від 22.01.2015 строком на п`ять років На земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, яке належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2013.

10.05.2019 вона звернулась до відповідача із заявою про продовження терміну оренди земельної ділянки, розглянувши яку Маріупольська міська рада рішенням №7/44-4306 від 05.09.2019 відмовила у поновленні строку оренди земельної ділянки.

Позивач вважає вказане рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

1. У мотивувальній частині оскаржуваного рішення Маріупольська міська рада посилається на зауваження до проекту рішення Головного управління містобудування і архітектури міської ради від 03.07.2019 №30.5/27120, згідно якого відповідно до плану зонування території міста Маріуполя прошена земельна ділянка розташована у територіальній зоні ТР-2, до якої відносяться території вулиць, майданів (в межах червоних ліній), доріг.

Разом з тим, на земельній ділянці, що є предметом спору, знаходиться нерухоме майно, право власності на яке виникло у попереднього орендаря земельної ділянки та власника нерухомості ОСОБА_1 ще у 2009 році, а земельну ділянку ОСОБА_1 було надано в оренду на підставі рішення Маріупольської міської ради №6/22-2552 від 25.09.2012, у той час як план зонування території міста Маріуполя було затверджено рішенням Маріупольської міської ради від 18.06.2013 №6/258-3210, а комплексну схему розміщення тимчасових споруд та їх архітектурного типу для провадження підприємницької діяльності на території Приморського району міста Маріуполя - рішенням №7/14-1102 від 23.12.2013.

Тобто, на час отримання у власність нерухомого майна та в оренду земельної ділянки попереднім орендарем ОСОБА_2 В ОСОБА_3 план зонування території міста Маріуполя та Комплексну схему розміщення тимчасових споруд та їх архітектурного типу для провадження підприємницької діяльності на території Приморського району міста Маріуполя прийнято не було, та відповідно обмежень, які вони закріплювали, також не існувало.

2. Маріупольською міською радою було порушено процедуру підготовки та оприлюднення її рішення від 18.06.2013 № 6/28-3210, яким затверджено «План зонування території м. Маріуполя». Рада не здійснила оприлюднення в друкованих засобах масової інформації як самого рішення, так і додатків до нього (текстової і графічної частини Плану зонування території м. Маріуполя), незважаючи на те, що в тексті рішення зазначено про обов`язковість Головному управлінню архітектури та містобудування та Відділу зв`язків з громадськістю забезпечити оприлюднення цього рішення в газеті «Приазовський робочий» та на офіційному веб-сайті Маріупольської міської ради.

На думку позивача, «рішення Маріупольської міської ради від 18.06.2013 № 6/28- 3210 та затверджений ним «План зонування території м.Маріуполя» є такими, що не набрали законної чинності».

3. Маріупольською міською радою було порушено місячний строк розгляду заяви, встановлений ст.123 Земельного кодексу України.

Позивач зазначила, що вона як орендар, який належним чином виконує свої обов`язки за договором оренди, має право на подовження договору оренди земельної ділянки на той самий строк та на тих самих умовах.

В обґрунтування вимоги щодо визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки позивач послалась на ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі" і вказала, що вона як орендар після закінчення строку дії договору при відсутності заперечень відповідача (протягом одного місяця після закінчення дії договору) продовжувала користуватися земельною ділянкою і належно виконувала свої обов`язки, тому такий договір є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, і, як наслідок, зумовлює виникнення у відповідача обов`язку укласти із позивачем додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою від 21.12.2019 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16.01.2020 об 11:00 год.

Встановлено, що відповідач у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі має право надати (надіслати):

· суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову;

· позивачеві - копію відзиву та доданих до нього документів.

Із урахуванням вимог ст.ст.166, 167 ГПК України встановлено:

позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 5-ти календарних днів з дня отримання відзиву;

відповідачу строк для подання заперечення на відповідь - протягом 5-ти календарних днів з дня отримання відповіді;

Визнано явку у перше засідання представників сторін (позивача, відповідача) обов`язковою.

13.01.2020 на адресу суду від Маріупольської міської ради надійшов відзив на позовну заяву.

Згідно інформації про відстеження пересилання поштових відправлень, яка міститься на сайті Укрпошти, Маріупольська міська рада отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі 27.12.2019. Таким чином, строк, протягом якого відповідач мав подати відзив на позовну заяву, закінчується 21.01.2020.

Як вбачається з відтиску календарного штемпеля на конверті, відповідачем вказаний відзив подано до поштового відділення 09.01.2020, тобто в строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Так, відповідач не визнає позовні вимоги з огляду на наступне.

1. Позивачем всупереч чч.2, 3 ст.33 Закону України «Про оренду землі» до заяви про поновлення договору оренди не було додано проекту додаткової угоди.

2. Заява позивача про поновлення строку оренди земельної ділянки надійшла до Маріупольської міської ради 10.05.2019, тобто вже після прийняття відповідачем рішення №6/28-3210 від 18.06.2013, яким затверджено «План зонування території м. Маріуполя» та рішення №7/14-1102 від 23.12.2016 «Про затвердження комплексної схеми розміщення тимчасових споруд та їх архітектурного типу для провадження підприємницької діяльності на території Приморського району м. Маріуполя». Вищенаведені рішення є чинними, не скасованими та дійсними на всій території міста Маріуполя.

3. Проект додаткової угоди було направлено до Маріупольської міської ради 23.10.2019, тобто вже після прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

4. Маріупольська міська рада в передбачений ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» строк прийняла рішення №7/44-4306 від 05.09.2019 у формі, яка передбачена ст.26, 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування», що на думку відповідача можливо кваліфікувати як захід, передбачений ч.6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі».

Також, 13.01.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяв, в якому позивач продублював аргументи, викладені в позові, а також зауважив, що вона «продовжувала користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, належно виконуючі свої обов`язки при відсутності заперечень відповідача протягом одного місяця після закінчення дії договору згідно ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі"», у зв`язку з чим вважає, що «такий договір є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах».

Ухвалою від 16.01.2020 з метою забезпечення сторонам можливості для подання заперечень, підготовче засідання було відкладено на 30.01.2020 об 11:00 год.

27.01.2020 від відповідача надійшли заперечення на відповідь, якими рада наполягає на безпідставності позову і просить у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Константінової Людмили Миколаївни відмовити у повному обсязі. На думку ради:

1. Незрозумілими є посилання позивача на неможливість застосування плану зонування території міста Маріуполя та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд та їх архітектурного типу для проведення підприємницької діяльності на території Приморського району міста Маріуполя, оскільки діючі положення, які визначають дозволеність та відповідність, впроваджують механізм реалізації та розміщення малих архітектурних форм та, що суттєво у нашому випадку, уніфікований архітектурний тип на території м. Маріуполя.

Жодною стороною не заперечується факт того, що прошена земельна ділянка передбачена для розміщення фактично малої архітектурної форми (хоча і з правом власності), отже до якої необхідно застосовувати положення зовнішнього вигляду в уніфікованому архітектурному типі.

2. Посилання позивача на ненабрання рішенням Маріупольської міської ради від 18.06.2013 №6/28-3210 законної сили, оскільки не дотримано процедуру прийняття регуляторного акту в контексті його опублікування після прийняття є неспроможними з огляду на наступне.

Затвердження плану зонування території населеного пункту, виходячи з положень ст. 2 та ч. 1 ст. 16 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, є складовою планування територій на місцевому рівні, що само по собі не може розглядатись як регулювання господарської діяльності та виключає регуляторний характер відповідного акта міської ради, адже фактично зводиться до прогнозування розвитку територій; забезпечення раціонального розселення і визначення напрямів сталого розвитку територій; взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій; визначення і раціонального взаємного розташування зон житлової та громадської забудови, виробничих, рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих, історико-культурних та інших зон і об`єктів; встановлення режиму забудови територій, на яких передбачено провадження містобудівної діяльності.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів.

Як вбачається з наведеної норми законодавства, регулювання господарської діяльності у сфері містобудування не відноситься до мети розроблення плану зонування території. При цьому необхідно враховувати, що план зонування території є невідривно пов`язаним із іншою містобудівною документацією - генеральним планом відповідного населеного пункту та є лише доповненням його положень, а отже План зонування території міста Маріуполя не є регуляторним актом.

Аналогічна позиція узгоджується з Постановою № 815/148/17 від 28.02.2017.

Крім того, листом від 05.01.2016 №16/0/2016 Державна регуляторна служба України повідомила Виконавчий комітет Маріупольської міської ради, що проект рішення Маріупольської міської ради «Про затвердження містобудівної документації «План зонування міста Маріуполя», «Про затвердження генерального плану міста Маріуполя», «Про надання дозволу на розробку проекту детального плану території с. Садки в Іллічівському районі м. Маріуполя» не містять норм регуляторного характеру, а їх прийняття не потребує реалізації передбачених Законом процедур.?

Отже, оскаржуване рішення Маріупольської міської ради є обґрунтованим з дотриманням вимог чинного законодавства та жодних підстав для скасування рішення немає.

3. Посилання позивача про продовження строку дії договору в контексті ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" унеможливлюються в силу того, що у відповідності до ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин (п.34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Як вже було зазначено строк дії Договору закінчився 30.10.2019.

Тобто Маріупольська міська рада в передбачений ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» строк прийняла рішення №7/44-4306 від 05.09.2019 у формі, яка передбачена ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» що на думку міської ради можливо кваліфікувати як захід, передбачений ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі».

Ухвалою від 30.01.2020 підготовче провадження у справі було закрите і призначено справу до судового розгляду по суті на 19.02.2020 об 11:30 год.

На заперечення ради господарський суд 17.02.2020 отримав від позивача додаткові пояснення. При прийнятті рішення по справі позивач просить врахувати наступне:

1. Щодо підстав поновлення строку оренди земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», зі змісту якої вбачається, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі у даному випадку не вимагається. Суть поновлення договору оренди саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі.

Поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», може бути здійснено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець має право заперечити стосовно поновлення договору, таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі і в певній формі - у вигляді листа-повідомлення.

Відповідачем не було дотримано ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме не був надісланий позивачу лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди земельної ділянки, наслідком чого з урахуванням факту належного виконання орендарем умов договору оренди земельної ділянки, в тому числі належної оплати оренди, та факту продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку оренди, є поновлення договору оренди земельної ділянки на той самий строк та на тих самих умовах на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Посилання відповідача на оскаржуване рішення №7/44-4306 від 05.09.2019 як на захід, передбачений ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», є необґрунтованим та незаконним з огляду на те, що вказане рішення не містить законних підстав щодо відмови у поновленні строку оренди земельної ділянки.

Твердження відповідача про те, що згідно Плану зонування території м.Маріуполя не передбачено розміщення тимчасових споруд за вищевказаною адресою, є надуманим, необґрунтованим та незаконним, оскільки на земельній ділянці розміщено нерухоме майно, а не тимчасову споруду, а рішення Маріупольської міської ради від 18.06.2013 №6/258-3210, яким було затверджено План зонування території м.Маріуполя, не є чинним з огляду на порушення відповідачем процедури підготовки та оприлюднення вказаного рішення.

2. ФОП Константінова Л.М. на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2013, посвідченому приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чернишовою В.В. за реєстровим №2570 від 24.12.2013 є власником нерухомого майна, яке розташоване за адресою: м.Маріуполь, пр. Будівельників, 32, що знаходиться на орендованій у Маріупольської міської ради земельній ділянці. Тому, якщо Маріупольська міська рада не подовжить договір оренди земельної ділянки ФОП Константіновій Л.М., тобто власнику нерухомого майна, що знаходиться на цій земельній ділянці, то надати комусь іншому цю земельну ділянку не зможе. Це призведе до того, що кошти з оренди земельної ділянки не будуть надходити у відповідні бюджети, що не є раціональним та ефективним розпорядженням земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання, рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «Існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила».

У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Верховний Суд України у постанові від 14 березня 2007 року, на підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовував рішення Європейської суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» та зазначив, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця.

Дії місцевої влади Європейський суд з прав людини розцінив як порушення права заявника на законне очікування виконання певних умов і, таким чином, вони утворювали акт втручання у реалізацію його права власності.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії", в якій він постановив, що ст. 1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на. певний стан речей. З наведеного слідує висновок про те, що по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об`єктом правового захисту згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.

Також Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування». Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Веуеlег v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Позивач законно використовує право оренди земельної ділянки, не порушує будь яких інтересів, своєчасно сплачує орендну плату, понесла певні затрати на організацію та благоустрій об`єкту оренди та ін., тому рішення відповідача є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а договір оренди земельної ділянки є поновленим на той самий строк та на тих самих умовах.

Ухвалою від 19.02.2020 за клопотанням позивача розгляд справи було відкладено на 11:00 год. 05.03.2020. Явка у судове засідання представників сторін з документами на підтвердження своїх повноважень для надання пояснень щодо суті спору визнавалась обов`язковою.

Явку своїх представників у судове засідання 05.03.2020 сторони не забезпечили, ніяких додаткових пояснень щодо суті спору не надали.

02.03.2020 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника. Клопотання судом задоволене.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача під час розгляду справи у відкритому судовому (підготовчому) засіданні, господарський суд встановив:

1) Рішенням Маріупольської міської ради від 25.09.2012 №6/22-2552 «Про затвердження проекту землеустрою по відводу земельної ділянки по АДРЕСА_4 районі міста громадянці Ремпель В.Н.» затверджено проект землеустрою щодо відведення і надано із земель житлової і громадської забудови, земель запасу житлової і громадської забудови в оренду строком на 5 років земельну ділянку (кадастровий №:01:014:0278) площею 0,0096 га.

24.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Термінал-Сервіс компані» (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого продавець продав, а покупець купив нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 20,7кв.м. В п.1. договору зазначено, що будівля розташована на земельній ділянці загальною площею 0,0096га, кадастровий №:01:014:0278 та знаходиться у комунальній власності Маріупольської міської ради.

Рішенням Маріупольської міської ради від 30.10.2014 №6/42-4831 «Про припинення права оренди земельної ділянки гр. ОСОБА_5 і наданні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_4 фізичній особі підприємцю Константіновій Л.М.» вирішено припинити право оренди земельної ділянки площею 0,0096га по АДРЕСА_4 . ОСОБА_5 та надано в оренду строком на 5 років земельну ділянку (землі житлової і громадської забудови, кадастровий №:01:014:0278) площею 0,0096га по проспекту Будівельників, 32 в Приморському районі міста фізичній особі підприємцю Константіновій Людмилі Миколаївні.

На виконання рішення Маріупольської міської ради від 30.10.2014 №6/42-4831, позивач 22.01.2015 уклав з Маріупольською міською радою договір оренди земельної ділянки, кадастровий №:01:014:0278, строком на 5 років (з 30.10.2014 до 30.10.2019). З боку ради договір підписав начальник юридичного управління Маріупольської міської ради Ремпель Андрій Володимирович, який діяв на підставі розпорядження Маріупольського міського голови про надання повноважень з вчинення правочинів від 08.01.2014 №1р.

Згідно п.3.2 вказаного договору після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення стоку дії договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає.

10.05.2019 позивач звернувся до голови Маріупольської міської ради з заявою про продовження оренди земельної ділянки за адресою проспект Будівельників, 32. Цей факт підтверджується заявою від 10.05.2019 та описом вхідного пакету документів № 027-01.27-02387 від 10.05.2019.

Листом №29668 від 24.05.2019 Управління земельних відносин Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради (за підписом начальника відділу землеустрою Управління земельних відносин) повідомив позивача, що на підставі наданих документів «Управлінням земельних відносин департаменту по роботі з активами міської ради буде підготовлено та розміщено на офіційному ВЕБ-сайті міської ради проект рішення міської ради за Вашим питанням. Вказаний проект рішення після його погодження в порядку, встановленому Регламентом Маріупольської міської ради, затвердженим рішенням Маріупольської міської ради від 25.04.2018 №7/30-2627, буде винесений на розгляд чергової сесії міської ради. Про прийняте міською радою рішення та час його видачі Вас буде проінформовано Центром надання адміністративних послуг».

05.09.2019 Маріупольська міська рада прийняла рішення №7/44-4306 «Про поновлення строку оренди земельної ділянки по проспекту Будівельників, 32 в Приморському районі міста фізичній особі підприємцю Константіновій Людмилі Миколаївні, яким відмовила у поновленні строку оренди земельної ділянки, кадастровий №:01:014:0278.

Як зазначено у оспорюваному рішенні підставою для його прийняття стала та обставина, що «згідно зауваження до проекту рішення Головного управління містобудування і архітектури міської ради від 03.07.2019 №30.5/27120, відповідно до плану зонування території міста Маріуполя прошена земельна ділянка розташована у територіальній зоні ТР-2, до якої відносяться території вулиць, майданів (в межах червоних ліній), доріг. Згідно з планом зонування території міста Маріуполя у зоні ТР-2 дозволяється розміщувати тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності, які не мають фундаменту, зблоковані з зупинкою громадського пасажирського транспорту, загальною площею не більше 4 м2. Комплексною схемою розміщення тимчасових споруд та їх архітектурного типу для провадження підприємницької діяльності на території Приморського району міста Маріуполя не передбачено розміщення тимчасових споруд за вищевказаною адресою», тобто по проспекту Будівельників, 32.

21.10.2019 позивач знову звернувся до Маріупольської міської ради з листом, в якому повідомив орендодавця про свій намір подовжити договір оренди земельної ділянки від 26.05.2010 (?). Зазначений лист радою отримано 23.10.2019, що підтверджено штампом вхідної кореспонденції від 23.10.2019. До листа позивачем було додано два примірники проекту додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 22.01.2015.

Повторне направлення позивачем до ради листа-повідомлення про намір подовжити договір оренди мало місце без дотримання строку, встановленого п.3.2 укладеного між сторонами договору, так як орендар письмово повідомив орендодавця про свій намір менш ніж за 10 днів, а мав це зробити не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення стоку дії договору оренди. До того ж, у листі заявником була допущена описка дати укладення договору і замість « 22.01.2015» зазначено «26.05.2010».

2) Відповідно до ч.2 ст.33 Закону України «Про оренду землі» «орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі».

Згідно п.3.2 договору від 22.01.2015 після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення стоку дії договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає.

Таким чином, враховуючи, що строк дії договору закінчувався 30.10.2019, для реалізації переважного права поновлення договору на новий строк позивач мав письмово повідомити орендодавця про свій намір поновлення терміну дії договору не пізніше 30.08.2019.

Як зазначалось, 10.05.2019 позивач вперше звернувся до голови Маріупольської міської ради з заявою про продовження оренди земельної ділянки за адресою проспект Будівельників, 32, тобто заява від 10.05.2019 була подана своєчасно.

Згідно ч.3 ст.33 Закону України «Про оренду землі» до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно положень ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд констатує, що до матеріалів справи позивачем не було додано будь-яких доказів на підтвердження надсилання на адресу Маріупольської міської ради разом з заявою від 10.05.2019 проекту додаткової угоди, як того вимагає ч.3 ст.33 Закону України «Про оренду землі»,

Частиною 5 ст.33 вказаного закону унормовано, що орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

З урахуванням вищенаведених приписів, Маріупольська міська рада за належно оформленим зверненням позивача повинна була прийняти рішення про поновлення договору оренди землі чи про відмову у його поновленні не пізніше 10.06.2019.

У дійсності, як вбачається з матеріалів справи, Маріупольська міська рада за зверненням позивача, яке було подане без проекту додаткової угоди, рішення №7/44-4306, яким відмовила у поновленні договору оренди земельної ділянки, кадастровий №:01:014:0278, прийняла 05.09.2019. Тобто, рішення було прийняте з порушенням строку, визначеного ч.5 вказаної норми.

В той же час, в матеріалах справи міститься лист позивача від 21.10.2019, направлений раді разом з проектом додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 22.01.2015, яким орендодавця повідомлено про намір орендаря подовжити договір оренди земельної ділянки від 26.05.2010.

З вищезазначеного слідує, що:

- з заявою про продовження оренди земельної ділянки до Маріупольської міської ради позивач вперше звернувся своєчасно (10.05.2019), але без дотримання вимог чинного законодавства щодо його оформлення, оскільки проект додаткової угоди до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі на порушення ч.3 ст.33 Закону України «Про оренду землі» орендарем доданий не був;

- повторний лист позивача про його намір подовжити договір оренди земельної ділянки разом з проектом додаткової угоди було надіслано на адресу орендодавця з порушенням строку, встановленого договором та законом.

Тобто, як у травні, так і жовтні 2019 року, орендар, маючи намір подовжити орендні відносини з радою, діяв без дотримання у першому випадку вимог ч.3 ст.33 Закону України «Про оренду землі», а у другому умов договору і законодавства. Наслідком недотримання позивачем умов договору і законодавства є, як домовились сторони п.3.2 договору, непоновлення договору оренди земельної ділянки кадастровий №:01:014:0278, укладеного між сторонами 22.01.2015.

Тобто, після 30.10.2019 договір оренди земельної ділянки, кадастровий №:01:014:0278, укладений 22.01.2015 строком на 5 років, припинив свою дію.

3) Позивач вважає рішення Маріупольської міської ради незаконним та таким, що підлягає скасуванню, зокрема з підстав того, що вказане рішення Маріупольська рада винесла з порушенням строку, встановленого ст.123 Земельного кодексу України.

Суд зазначає, що позивач безпідставно посилається на ч.3 ст. 123 Земельного кодексу України, оскільки, згідно вказаної норми орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, частин 3 ст. 123 Земельного кодексу України регламентує надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, у той час як позивачем до міськради подана заява про продовження оренди земельної ділянки, що не одне і теж саме.

4) Враховуючи вищевикладене, господарський суд констатує, що навіть зважаючи на порушення відповідачем строків розгляду вказаної заяви, це не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем порушено порядок повідомлення орендодавця про намір подовжити договір оренди земельної ділянки, імперативно закріплений в ст.33 Закону України «Про оренду землі».

5) З огляду на недотримання позивачем всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, зокрема порядку і строку подання заяви про подовження оренди земельної ділянки, встановленого ч.3 ст.33 Закону України «Про оренду землі» і умов договору, недотримання вимог законодавства спочатку було допущене позивачем, господарський суд вважає, що:

- укладений сторонами договір оренди спірної земельної ділянки після 30.10.2019 не поновився;

- міськрада, яка отримала лист-повідомлення позивача від 10.05.2019 без проекту додаткової угоди мала підстави як відмовити орендарю у поновленні договору оренди земельної ділянки, прийнявши відповідне рішення, так і, пославшись на п.3.2 договору, інформувати позивача про закінчення строку договору, тобто взагалі не приймати ніякого рішення за зверненням позивача.

За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення Маріупольської міської ради Донецької області №7/44-4306 від 05.09.2019 не порушує права і законні інтереси позивача і, як наслідок, позовні вимоги у частині щодо визнання незаконним та скасування цього рішення є безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають.

Інші доводи підприємця стосовно незаконності рішення міськради, викладені ним в позовній заяві, не впливають на судове рішення і судом до уваги не беруться.

6) У позовній заяві окрім вимоги про скасування рішення Маріупольської міської ради Донецької області №7/44-4306 від 05.09.2019 позивач просить визнати укладеною додаткову угоди до договору оренди земельної ділянки від 22.01.2015 у запропонованій ним редакції.

У якості правового обґрунтування своєї позиції щодо визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки позивач посилається на ч. 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та зауважує, що він продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, належно виконуючи свої обов`язки при відсутності заперечень відповідача протягом одного місяця після закінчення дії договору, проте не зазначає коли ця угода набула чинності і якими нормами права це передбачено.

Відповідно до ч.6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" «у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності)».

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (ч.8 ст.33 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Суд погоджується з твердженням позивача, що частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

При цьому повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі.

В той же час з огляду га те, що:

- згідно ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі" «у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором»;

- приписами ч.8 ст.33 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що «додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку»,

господарський суд вважає, що наслідком користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і відсутності заперечення орендодавця про поновлення договору оренди землі є:

ь поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, а не автоматичне укладення додаткової угоди, шо не одне і теж;

ь обов`язок сторін укласти протягом місяця додаткову угоду до договору оренди землі про його поновлення.

Отже, ст.33 Закону України "Про оренду землі" передбачено поновлення договору оренди землі, яке має оформлятись додатковою угодою і не передбачено автоматичне укладення додаткової угоди (протилежного позивачем не доведено), у зв`язку з чим у разі ухилення будь-кого із сторін договору оренди від укладення додаткової угоди зацікавлена сторона зі сплином місячного терміну мала звернутись до суду з вимогою зобов`язати іншу сторону укласти додаткову угоду, що по даній справі відсутнє, тому вимога позивача про визнання укладеною додаткову угоди до договору оренди земельної ділянки від 22.01.2015 у запропонованій ним редакції не ґрунтується на чинному законодавстві і також задоволенню не підлягає.

7) На думку суду частина 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" не може бути застосована до спірних правовідносин і з огляду на те, що п.3.2 договору від 22.01.2015 сторони домовились, шо «після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення стоку дії договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає». Тобто, у випадках неповідомлення орендарем орендодавця про намір поновити термін дії договору чи направлення повідомлення з порушенням визначеного строку чи порядку і т.п. відповідно до умов договору він поновленню не підлягає.

Приписами ч.3. ст.6 Цивільного кодексу України встановлено, що «сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд».

Суд вважає, що надіслання позивачем 10.05.2019 на адресу ради заяви про продовження оренди земельної ділянки за адресою проспект Будівельників, 32 свідчить саме про намір підприємця поновити договір оренди земельної ділянки на підставах, передбачених частинами 1-5 ст.33 Закону України "Про оренду землі", що також підтверджується надісланим на адресу ради листом від 21.10.2019 разом з проектом додаткової угоди до договору

При прийнятті рішення судом ураховані і ті обставини, що:

- першопричиною ситуації, яка склалась між сторонами, є дії самого орендаря, який недотримувався порядку і строку подання заяви про поновлення договору оренди земельної ділянки, встановлених ч.3 ст.33 Закону України «Про оренду землі» і умовами договору оренди;

- укладаючи договір купівлі-продажу позивач знав, що будівля розташована на земельній ділянці, орендованій у Маріупольської міської ради, а тому мав усвідомлювати наслідки сплину строку договору оренди земельної ділянки;

- чинним законодавством України передбачено, що «оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст.1 Закону України "Про оренду землі") і закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, є підставою для припинення орендних відносин (ст.31 Закону України "Про оренду землі"), тобто строкове користування земельною ділянкою заздалегідь не обумовлює обов`язковість його подовження;

- прийнявши рішення №6/28-3210 від 18.06.2013, яким затверджено «План зонування території м. Маріуполя» та рішення №7/14-1102 від 23.12.2016 «Про затвердження комплексної схеми розміщення тимчасових споруд та їх архітектурного типу для провадження підприємницької діяльності на території Приморського району м. Маріуполя», рада не порушила прав позивача на законне очікування виконання умов договору оренди землі, оскільки їх застосування щодо позивача пов`язане з закінченням спірного договору оренди земельної ділянки;

- рішення №6/28-3210 від 18.06.2013 і №7/14-1102 від 23.12.2016 не є скасованими і у встановленому законом порядку недійсними не визнані (протилежного позивачем не доведено);

- Маріупольська міська рада рішення №7/44-4306 від 05.09.2019 прийняла у формі, яка передбачена ст.26, 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування».

Судові витрати в межах встановлених законодавством, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.33 Закону України «Про оренду землі» і керуючись ст.ст.210, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИ Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Константінової Людмили Миколаївни до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради Донецької області №7/44-4306 від 05.09.2019 та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 22.01.2015 у редакції позивача відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у порядку, передбаченому п.17.5 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення (складення повного судового рішення).

Повний текст судового рішення складено 16.03.2020.

Суддя В.І. Матюхін