Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1138/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

секретар судового засідання: Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від первісного позивача: Дроботько О.В. - ордер серія АА № 1001811 від 02.10.2019

від первісного відповідача: Малий М.С., довіреність від 03.03.2020 №66-Д

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю" Укрмет-прокат"

до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"

про стягнення 149 700,10 грн.

та за зустрічним позовом Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю" Укрмет-Прокат"

про стягнення з останнього 55 547,76 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрмет-Прокат" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" про стягнення 149 700,10 грн, з яких 137 448,00 грн основного боргу, 1006,00 грн 3% річних, 11 246,10 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку ДП "Житомирський бронетанковий завод" умов укладеного між сторонами Договору № 212 від 14.06.2019 в частині проведення розрахунку за отриману продукцію згідно видаткових накладних №№415 та 444 відповідно від 18.06.2019 та 03.07.2019, від

Ухвалою суду від 04.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з розглядом за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

25.11.2019 до суду від Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" надійшли відзив на позовну заяву та зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю" Укрмет-Прокат" про стягнення з останнього 55 547,76 грн неустойки, яка нарахована за порушення строків поставки за договором № 212 від 14.06.2019 по специфікації №1 від 14.06.2019 на суму 126 960,00 грн та поставку продукції неналежної якості, а саме : 19 170,96 грн пені, нарахованої за період з 20.06.2019 по 18.11.2019 за прострочення терміну з поставки,8 887,20 грн штрафу, нарахованого згідно ст. 231 ГК України за прострочення понад тридцять днів у розмірі семи відсотків та 27 489,60 грн штрафу, нарахованого відповідно до п. 7.4 Договору за поставку продукції неналежної якості. (а.с.61-66)

Ухвалою суду від 26.11.2019 прийнято зустрічний позов Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмет-Прокат" про стягнення з останнього 55 547,76 грн неустойки для спільного розгляду з первісним позовом у справі №906/1138/19. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Здійснено перехід до розгляду справи №906/1138/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

23.12.2019 до суду від первісного позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він просить в задоволенні зустрічного позову відмовити повністю, оскільки первісний відповідач порушив умови договору щодо повідомлення постачальника про неприйняття товару за якістю та про відмову від товару. Крім того, первісний відповідач вимогу про заміну неякісної продукції на якісну направив на неправильну адресу ТОВ "Укрмет-Прокат" щодо зазначення номеру будинку, яка була повернута відправнику. ( а.с. 99-101).

Ухвалою суду від 26.12.2019 строк проведення підготовчого засідання продовжено до 26.02.2020.

04.02.2020 до суду представник первісного позивача надала акт виконаних робіт з правової допомоги ТОВ "Укрмет-Прокат" від 03.02.2020 на суму 9600,00 грн (а.с.122).

Ухвалою суду від 04.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/1138/19 до судового розгляду по суті на "04" березня 2020 р. з повідомленням сторін.

В судовому засіданні представник первісного позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, в тому числі зі стягнення з первісного відповідача послуг з правової допомоги в сумі 9 600,00 грн . Зустрічний позов в частині стягнення пені визнала у сумі 229,63грн, яка складається з прострочення терміну поставки продукції за період з 20.06.2019 по 02.07.2019, тобто за 13 днів на суму 17 664,00 грн. У решті позову просить відмовити.

Представник первісного відповідача в судовому засіданні зустрічний позов підтримав у повному обсязі, у задоволенні первісного позову просить відмовити. Щодо стягнення 9 600,00 грн правової допомоги, вважає, що її нарахування здійснено представником первісного позивача не за договором про надання професійної правничої допомоги.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

14.06.2019 між Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" (покупець/відповідач за первісним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю" Укрмет-прокат" (постачальник/ позивач за первісним позовом) укладено догорів № 212.

В п.1.1 договору, первісний позивач зобов`язується передати у власність, а первісний відповідач - прийняти та оплатити продукцію, вказану у специфікаціях, на умовах та в строки, передбачені Договором.

Кількість та номенклатура продукції вказується у специфікації, що є невід`ємною частиною Договору (п.2.1).

Згідно п.2.3 договору гарантійний строк експлуатації продукції становить 24 місяці з моменту складання видаткової накладної за умови дотримання правил експлуатації продукції та умов її зберігання.

Якість продукції, що є предметом Договору, перевіряється відділом технічного контролю покупця, результати перевірки оформляються актом вхідного контролю на кожну окрему партію продукції (п.2.4 Договору).

Відповідно до п. 3.1 поставка продукції здійснюється силами та за рахунок постачальника, можливо через перевізника на склад в місці знаходження покупця (або на інших умовах, обговорених сторонами), в строки/терміни встановлені сторонами у відповідній специфікації. Моментом поставки продукції (партії продукції) та передача її покупцю є дата підписання сторонами видаткової накладної та проходження вхідного контролю покупця.

Постачання продукції здійснюється партіями. Асортимент та кількість кожної партії повинні відповідати продукції, визначеної специфікацією. Постачальник зобов`язаний повідомити покупця про прогнозовану дату поставки продукції не пізніше 3 днів до дати поставки (п. 3.2 договору).

Згідно п. 4.1 договору, поставка продукції здійснюється за цінами, визначеними у відповідній специфікації і включають всі податки, збори й інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші витрати, пов`язані з поставкою продукції.

Загальна сума договору складається із сум специфікацій до договору ( п. 4.2 договору).

Оплата покупцем продукції здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі (якщо постачальник не повідомить покупцеві реквізитів іншого рахунка) ( п. 5.1 договору).

14.06.2019 сторонами була підписана специфікація №1 в якій визначено найменування продукції, її кількість, ціна строк поставки та умови оплати.

Так в п. 2 специфікації зазначено, що вартість продукції складає 126 960,00 грн.

Термін поставки продукції по специфікації - 5 календарних днів від дати підписання специфікації.

Умови оплати: 30 календарних днів з моменту поставки продукції по даній специфікації на склад покупця та проходження вхідного контролю.

На виконання умов договору позивачем було поставлено продукція (труба АМr2M) на загальну суму 137 448,00 грн, що підтверджується видатковими накладними № 415 від 18.06.2019 на суму 119 784,00 грн, № 444 від 03.07.2019 на суму 17 664,00 грн.

Також позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату №584 від 14.06.2019 та №616 від 01.07.2019.

Однак, в установлений у специфікації строк відповідач розрахунок за отриману продукцію не провів, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 137 448,00 грн.

01.10.2019 позивачем була направлена на адресу відповідача претензія з вимогою погасити заборгованість у сумі 137 448,00 грн, яка залишена останнім без задоволення.

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на підставі вказаного договору (правочину), з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір поставки.

Зокрема, згідно з приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Поряд з цим, за частиною 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ураховуючи викладене, вимога первісного позивача про стягнення з відповідача 137 448,00 грн основного боргу суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, первісним позивачем заявлена вимога про стягнення 11 246,10 грн пені за прострочення платежу по накладній №415 за період з 19.07.2019 по 18.10.2019 та по накладній № 444 за період з 03.08.2019 по 18.10.2019.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Безпосередньо правові наслідки порушення грошових зобов`язань передбачені приписами статей 230-237 ГК України та статей 549 - 552, 611 ЦК України.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В пункті 7.2. укладеного між сторонами договору ними визначено, що за порушення строків проведення остаточного рахунку з оплати продукції, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожен день не виконання зобов`язань.

Згідно розрахунку проведеного судом, розмір пені за вказаний позивачем період становить 11 242,33 грн, а не 11 246,10 грн як заявлено в первісному позові. Таким чином, стягненню з первісного відповідача підлягає пеня у розмірі 11 242,33 грн.

Також, первісний позивач просить стягнути з ДП "Житомирський бронетанковий завод" 1 006,00 грн 3% річних за прострочення платежу по накладній №415 за період з 19.07.2019 по 18.10.2019 та по накладній № 444 за період з 03.08.2019 по 18.10.2019 .

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, у випадку прострочення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора повинен сплатити інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних із простроченої суми, якщо більший розмір процентів не встановлено договором.

Перевіривши наведений первісним позивачем розрахунок 3% річних суд вважає його арифметично правильним, обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для частково задоволення первісних позовних вимог в частині стягнення 137 448,00 грн боргу, 1 006,00 грн 3% річних, 11 242,33 грн пені та відмови в іншій частині позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України за первісним позовом покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

Щодо заявлених до стягнення первісним позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 9 600,00 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське бюро. У свою чергу пункт 4 частини 1 статті 1 вказаного закону визначає, що договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»):

2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України:

3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність ".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково».

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження обставин щодо понесення судових витрат на правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Позивачем за первісним позовом, на підтвердження своїх тверджень щодо понесення судових витрат на правничу допомогу надано копії наступних документів: договір про надання правової допомоги № 10/2 від 02.10.2019, акт виконаних робіт від 03.02.2020 на суму 9 600,00 грн.

Судом встановлено, що 02.10.2019 року між адвокатом Дроботько Ольгою Василівною (надалі адвокат) і ТОВ "Укрмет-Прокат" (надалі - клієнт) був укладений договір про надання правової допомоги.

Стонами договору погоджено, що за послуги, що надаються адвокатом у відповідності із умовами Договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі передбаченому актом виконаних робіт, що є невід`ємним додатком до даного договору. Витрати адвоката, понесені останнім або його представником у зв`язку з виконанням доручень клієнта (поїздки, відрядження, оплати державного мита та інші витрати) оплачуються клієнтом не пізніше наступного дня згідно виставленого адвокатом рахунку ( п.5.1 та п. 5.2 Договору).

Водночас, договір про надання правової допомоги № 10/2 від 02.10.2019 не містить розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) та лише зазначається про порядок оплати такої професійної правової допомоги, що має здійснюватися у розмірі зазначеному в акті виконаних робіт.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає суду можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд, проаналізувавши надані позивачем докази та наведені твердження в обґрунтування заяви про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивачем здійснено оплату адвокату Дроботько О.В. у розмірі 9 600,00 грн. за надані юридичні послуги адвокатом у справі № 906/1138/19.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних доказів, які б підтверджували понесені ним витрати на правничу допомогу, тому суд відмовляє позивачу за первісним позовом в задоволені стягнення з відповідача 9 600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В зустрічному позові ДП "Житомирський бронетанковий завод" просить стягнути з ТОВ "Укрмет-Прокат" 55 547,76 грн з яких 19 170,96 грн пені, нарахованої за період з 20.06.2019 по 18.11.2019 за прострочення терміну з поставки, 8 887,20 грн штрафу, нарахованого згідно ст. 231 ГК України за прострочення понад тридцять днів у розмірі семи відсотків та 27 489,60 грн штрафу, нарахованого відповідно до п. 7.4 договору №212 за поставку продукції неналежної якості.

При цьому позивач за зустрічним позовом зазначає, що на підставі укладеного між сторонами договору №212 від 14.06.2019 та специфікації № 1 до договору, постачальником здійснено поставку продукції згідно видаткових накладних № 415 від 18.06.2019 на суму 119 784,00 грн та № 444 від 03.07.2019 на суму 17 664,00 грн.

Відповідно до п. 2.4 договору комісією покупця проведено перевірку якості поставленої постачальником продукції. По результатах перевірки комісією покупця складено Акти вхідного контролю та після додаткових випробувань відповідні додатки до актів, а саме:

- додаток до акту № 534 вхідного контролю від 22.07.2019, відповідно до якого труба АМr2M М50 ммx2, яка надійшла 19.06.2019 на ДП "Житомирський бронетанковий завод" по видатковій накладній № 415 від 18.06.2019 непридатна для подальшого використання за призначенням та підлягає поверненню постачальнику для заміни на якісну;

- додаток до акту № 577 вхідного контролю від 25.07.2019 відповідно до якого продукція яка надійшла на ДП "Житомирський бронетанковий завод" по видатковій накладній № 444 від 03.07.2019 непридатна для подальшого використання за призначенням та підлягає поверненню постачальнику для заміни на якісну.

Як вказує позивач за зустрічним позовом, відповідно до виявлених недоліків поставленої продукції, в порядку передбаченому умовами п. 9.1 договору, на адресу ТОВ "Укрмет-Прокат" 15.08.2019 направлено вимогу № 02/2739, якою повідомлено постачальника, що поставлена продукція не відповідає вимогам договору в частині якості та просили сплатити штраф, відповідно до вимог п. 7.4 договору та ст. 231 ГК України. Однак, направлена вимога залишена без відповіді та задоволення.

Ураховуючи викладене, позивачем за зустрічним позовом нарахований відповідачу штраф у розмірі 20% від вартості продукції неналежної якості у розмірі 27 489,60 грн.

Відповідно до п. 7.4 договору сторони передбачили, що у разі поставки продукції неналежної якості та/або номенклатури, постачальник сплачує покупцеві штраф в розмірі 20% від вартості продукції неналежної якості. Доказом підтвердженням поставленої продукції, яка не відповідає умовам договору в частині якості та номенклатури є акт вхідного контролю покупця, що складається за результатами прийняття продукції по якості ( рекламаційний акт, що складається під час гарантійного строку використання, експлуатації продукції).

В п. 2.5 договору зазначено, що у разі виявлення недоліків під час приймання продукції по якості, номенклатурі, комплектності, умовам договору постачальник усуває виявлені недоліки (проводить заміну продукції), доукомплектовує продукцію за місцем розташування покупця (за письмовою згодою покупця) протягом 15 календарних днів з моменту отримання від покупця відповідної вимоги. В разі неможливості усунути виявлені недоліки, продавець здійснює заміну продукції на таку, що відповідає вимогам договору, протягом 15 календарних днів, з моменту отримання від покупця відповідної вимоги. Продукція, відносно якої проводиться заміна та/або усуваються виявлені недоліки, вважається не поставленою. Витрати по заміні та/або усуненню недоліків продукції здійснюються власними силами та за власний рахунок постачальника, в тому числі витрати пов`язані з транспортуванням продукції. Повернення неякісної продукції постачальнику підтверджує факт отримання останнім вимоги.

Як вбачається з вимоги № 02/2739 від 15.08.2019 позивача за зустрічним позовом остання була направлена відповідачу за зустрічним позовом за помилковою адресою (вказана адреса: м. Київ, вул. Вишгородська, 45А, 9-4, в той час як правильна адреса ТОВ "Укрмет-Прокат: вул. Вишгородська, 45), у зв`язку з чим повернута адресату 03.09.2019 (а.с. 102).

Таким чином, позивачем за зустрічним позовом не дотримано порядку встановленого умовами укладеного між сторонами договору щодо належного повідомлення постачальника про виявлені недоліки продукції.

З матеріалів справи також не вбачається підтвердження факту повернення неякісної продукції покупцем постачальнику.

Отже, поставлена ТОВ "Укрмет-Прокат" продукція вважається прийнятою покупцем в повному об`ємі.

Крім того, з відповіді ДП "Житомирський бронетанковий завод" № 02/3307 від 15.10.2019 на отриману від ТОВ "Укрмет-Прокат" претензію від 01.10.2019 вбачається, що поставлена відповідно до видаткових накладних № 415 та № 444 продукція покупцем була отримана в повному обсязі.

Ураховуючи викладене, позивачем за зустрічним позовом не доведено суду підстав для застосування до постачальника передбаченого п. 7.4 договору штрафу і тому відмовляє в задоволенні заявленої вимоги за зустрічним позовом про стягнення 27 489,60 грн.

Також позивачем за зустрічним позовом заявлена вимога про стягнення 19 170,96 грн пені за період з 20.06.2019 по 18.11.2019.

Суд не погоджується з наведеним розрахунком пені з огляду на наступне.

Відповідно до умов специфікації № 1 від 14.06.2019, яка є невід`ємною частиною договору № 212 від 14.06.2019, сторони погодили термін поставки продукції по даній специфікації - 5 календарних днів від дати її підписання. Тобто граничний строк поставки продукції є 19.06.2019.

Як зазначалося вище, відповідач за зустрічним позовом здійснив поставку продукції позивачу за зустрічним позовом 18.06.2019 на суму 119 784,00 грн видаткова накладна № 415 та 03.07.2019 на суму 17 664,00 грн видаткова накладна №444.

Отже, ТОВ "Укрмет-Прокат" здійснило поставку продукції з простроченням за видатковою накладною № 444 від 03.07.2019 на суму 17 664,00 грн.

В п. 7.3 договору передбачено, що за порушення постачальником строків поставки продукції, заміни продукції постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання, за кожен день прострочення.

Таким чином, періодом за який в даному випадку у позивача за зустрічним позовом виникло право на нарахування пені є період з 20.06.2019 по 02.07.2019 з суми недопоставленої продукції - 17 664,00 грн.

Відповідно до проведеного судом розрахунку пені за вказаний період її розмір становить 229,63 грн та який підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом.

Позивачем за зустрічним позовом також заявлена вимога про стягнення 8 887,20 грн штрафу нарахованого на підставі ст. 231 ГК України в розмірі 7% за прострочення виконання зобов`язань понад 30 днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Однак, як було встановлено судом, прострочення виконання зобов`язання постачальника щодо поставки продукції становить лише 13 днів ( з 20.06.2019 по 02.07.2019) що унеможливлює застосування ст. 231 ГК України відносно нарахування штрафу, тому суд відмовляє в задоволенні заявленої вимоги

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для частково задоволення позовних вимог за зустрічним позовом в частині стягнення 229,63 грн пені та відмови у решті позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод (12441, Житомирська область, Житомирський район, смт. Новогуйвинське, вул. Дружби народів,1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю" Укрмет-Прокат" ( 04114,м. Київ, вул. Вишгородська,буд.45,кв 9-4, ) :

- 137 448,00 грн боргу

- 1 006,00 грн 3 % річних

- 11 242,33 грн пені

- 2 245,44 грн судового збору

У решті первісного позову відмовити.

3. Зустрічний позов задовольнити частково.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмет-Прокат" (04114, м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 45, кв 9-4, ) на користь Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (12441, Житомирська область, Житомирський район, смт. Новогуйвинське, вул. Дружби народів,1, ):

- 229,63 грн пені

- 7,94 грн судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.03.20

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3 - сторонам ( рек. з повід.)