СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2020 р. Справа № 922/3314/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Білецька А.М., суддя Чернота Л.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача - позивача - Зубков А.Є. - Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1007 від 06.07.2010 року; Ордер серія КВ № 802993 від 02.03.20; договір про надання правової допомоги №2 від 02.04.2019;

1-го відповідача - не з`явився;

2-го відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача, Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК", м. Київ, (вх. №277 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 18.12.2019 (повний текст рішення складено 23.12.2019, суддя Прохоров С.А.) у справі № 922/3314/19

за позовом Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК", м. Київ,

до 1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Юдиси.", м. Харків,

2) ОСОБА_1 , с. Хроли, Харківська область,

про стягнення 185 035,57 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2019 року позивач - АТ "ТАСКОМБАНК" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "ЮДИСИ." та ОСОБА_1 про стягнення солідарно з відповідачів 185 035,57 грн заборгованості за кредитним договором №ID4986134 від 31.07.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що станом на 25.09.2019 р. розмір заборгованості перед Банком за кредитним договором складає 185 035,57 грн; листами Банку Позичальник був повідомлений про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни, однак заборгованість так і не була погашена.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.12.2019 у справі №922/3314/19 в позові Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮДИСИ." та ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що п.п. 39, 44, 56 додатку до рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.10.2016 № 412/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" прийнято Харківською міською радою в межах своїх повноважень та не протирічить Законам України "Про місцеве самоврядування України", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Програмі приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 років, а договори купівлі продажу №№ 5490-В-С від 11.02.2017, 5489-В-С від 11.07.2017 та 5508-В-С від 31.10.2017, укладені між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ТОВ "Світфранс", у повній мірі відповідає вимогам ст. 203 ЦК України.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить скасувати оскаржуване рішення суду повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає таке:

- відсутність підпису відповідача на Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості; підпис відповідач поставив саме в заяві про приєднання до вказаних Умов, чим засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах;

- відповідач не заперечував ні факт укладання кредитного договору, ні факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, ні розмір наявної заборгованості;

- 2-й відповідач визнав позовні вимоги позивача та пояснив, що брав кредит на розвиток бізнесу, однак, суд першої інстанції на це не звернув уваги.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2020 року визначено колегію у складі: Гребенюк Н.В. - головуючий суддя (доповідач), судді: Білецька А.М., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 року апеляційну скаргу позивача, Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК", м. Київ, на рішення господарського суду Харківської області від 18.12.2019 у справі № 922/3314/19 залишено без руху. Надано позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме а саме подати до Східного апеляційного господарського суду документи, що підтверджують повноваження представника Падалки С.М. на підписання апеляційної скарги, докази сплати судового збору у встановленому відповідним законодавством порядку та розмірі (доплатити 0,80 грн). Роз`яснено скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається особі, яка подала апеляційну скаргу.

З метою усунення недоліків, визначених ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху, від скаржника 04.02.2020 року на поштову адресу Східного апеляційного господарського суду надійшла заява від 31.01.2020 про усунення недоліків з доданими доказами на підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а саме, меморіальним ордером № 589130008 від 31.01.2020 на суму 0,80 грн, а також, ордером КВ № 802975 від 13.01.2020 про надання апелянту правової допомоги адвокатом Падалкою С.М., копією посвідчення адвоката Падалки С.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 поновлено позивачу, Акціонерному товариству "ТАСКОМБАНК", м. Київ, пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 18.12.2019 у справі № 922/3314/19. Відкрито апеляційне провадження у справі №922/3314/19 за апеляційною скаргою позивача, Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК", м. Київ, на рішення господарського суду Харківської області від 18.12.2019 у справі № 922/3314/19. Встановлено відповідачам строк до 18.02.2020 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копій та доданих до нього документів іншій стороні у справі. Зупинено дію рішення господарського суду Харківської області від 18.12.2019 у справі № 922/3314/19.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.02.2020 призначено справу № 922/3314/19 до розгляду на "03" березня 2020 р. об 11:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 117.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 оголошено перерву в судовому засіданні до "19" березня 2020 р. о 12:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань № 117. Попереджено, що неявка сторін або інших учасників справи, повідомлених належним чином про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просить оскаржуване рішення суду скасувати та задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.

В судове засідання 19.03.2020 представники 1-го та 2-го відповідачів не з`явилися, про причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу доводи позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.07.2018 позивачем укладено із першим відповідачем кредитний договір №ID4986134 (далі - кредитний договір) який є договором приєднання, а умови якого визначаються Банком та доводяться до загалу шляхом розміщення його на офіційному сайті Банку www.tascombank.com.ua та укладаються лише шляхом приєднання до Договору в цілому. Підписання Договору є підтверженням наміру Позичальника укласти Кредитний договір, а дата підписання вважається датою укладення договору.

Як вказує позивач, відповідно до умов вказаного кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит у сумі 200 000,00 грн. із терміном погашення не пізніше 31.07.2020 року, а Позичальник зобов`язався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору та відповідно до графіку, що був встановлений додатками до договору.

Згідно п. 18.1.13 Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «ТАСКОМБАНК» (продукт-кредитний ліміт на поточний рахунок в ТАС24/Бізнес) - при укладанні договорів та угод, або вчинення інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до цих правил (у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт банк/інтернет клієнт банк «ТАС24/БІЗНЕС», або у формі обміну паперовою/електронною інформацією ,або в будь якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтверження через пароль, спрямований Банком через веріфікований номер телефону, якій належить уповноваженій особі клієнта з правом «першого» підпису.

31 липня 2018р між між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №НІ 5805 у відповідності до цього договору, Поручитель ОСОБА_1 забов`язалась відповідати перед Кредитором - АТ «ТАСКОМБАНК» на засадах солідарного боржника, за виконання в повному обсязі Товариством з обмежаною відповідальністю «ЮДИСИ» зобов`язань, що виникли або можуть виникнути в майбутньому на підставі заяви-договору про приєднання до правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «ТАСКОМБАНК» №104986134 від 31 липня 2018 р що укладений між кредитором АТ «ТАСКОМБАНК» та боржником Товариство з обмежаною відповідальністю «ЮДИСИ», зі всіма можливими змінами та доповненнями до нього, включаючи також ті, що можуть бути укладені в майбутньому.

Станом на 25.09.2019 р. розмір заборгованості перед Банком за кредитним договором складає 185 035,57 грн.

Листами Банку Позичальник був повідомлений про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни, однак заборгованість так і не була погашена.

Позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "ЮДИСИ." та ОСОБА_1 про стягнення солідарно з відповідачів 185 035,57 грн заборгованості за кредитним договором №ID4986134 від 31.07.2019.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

У статті 174 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) закріплено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

За змістом ч. 1 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ст. 526 ЦК України, з якими кореспондуються положення ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, останній має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно умов Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003, договір про відкриття банківського рахунка повинен укладатися в письмовій формі, а заява про відкриття банківського рахунка є лише підставою для укладення договору.

Враховуючи вищевказані законодавчі приписи, предметом доказування у даному спорі є, зокрема, обставини щодо відкриття рахунку першим відповідачем в банку позивача та саме надання позивачем кредитних коштів відповідачу.

Проте, позивачем не надано до своєї позовної заяви будь-яких доказів відкриття рахунку першим відповідачем в банку позивача, як і доказів зарахування першому відповідачу позивачем кредитних коштів на виконання умов кредитного договору.

Посилання позивача на те, що перший відповідач згоден з тим, що підписана ним заява-договір про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів, разом з цими правилами становлять між ним та банком "кредитний договір", а також те, що перший відповідач був ознайомлений з "Правилами обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК"", є безпідставними, оскільки ознайомлення з будь-яким документом та "згода" може бути підтверджено підписом особи.

Крім того, підпис особи засвідчує не лише ознайомлення з документом, а і згоду на викладені в документі умови, обов`язки, наслідки невиконання зобов`язань, розміри штрафних санкцій, розміри та порядок нарахування процентів, право банку на зміну умов в односторонньому порядку, збільшення розміру ліміту тощо.

Із доказів, наявних в матеріалах справи, не вбачається підтвердження того, що першим відповідачем було отримано та ознайомлено його під підпис з "Правилами обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК", Продукт: кредитний ліміт на поточний рахунок в ТАС24/БІЗНЕС.

Зазначене в заяві-договорі про розміщення вказаних документів на сайті банку, також свідчить про те, що першому відповідачу їх на ознайомлення при підписанні заяви позивачем не надавалося.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як стверджував відповідач під час судового засідання в апеляційній інстанції, він визнав те, що брав кредит у позивача на розвиток бізнесу, однак, позивачем не доведено факту ознайомлення відповідача з умовами "Правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК", Продукт: кредитний ліміт на поточний рахунок в ТАС24/БІЗНЕС.", в тому числі, шляхом використання електронного цифрового підпису, і що саме ці правила (в редакції наданій позивачем до суду) є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці умови мав на увазі перший відповідач, тобто до якої саме редакції Правил він приєднався та зобов`язався виконувати.

Також з наданих позивачем Правил неможливо встановити їх чинність та дію станом саме на 31.07.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Твердження позивача, що 31.07.2018 між позивачем та першим відповідачм був укладений кредитний договір, який є за своєю правовою природою є договором приєднання, є необґрунтованими, оскільки згідно з ст. 634 ЦК України за договором приєднання умови встановлюються у формулярах або інших стандартних формах.

В такому випадку ці умови мають бути однаковими та незмінними для всіх клієнтів банку, а також сторона, яка їх запропонувала, не може відмовити іншій стороні у приєднанні до договору. Однак, як убачається з п.п. 18.1.17.2, 18.1.17.7, 18.1.17.8 Правил, в редакції, доданій до позову, вони містять положення, за яким позивач має право відмовити у видачі кредиту, тобто у приєднанні до кредитного договору, а згідно п. 18.1.17.3 на свій розсуд має право змінити умови кредитування.

Крім того в заяві-договорі, наданій банком до матеріалів справи не йдеться про те, що банк надав кошти, а лише про те, що за умови наявності вільних коштів Банк зобов`язується їх надати.

Також, суд зазначає, що розмір кредиту визначається одноособово банком на його розсуд і не є однаковим для всіх клієнтів, які бажають приєднатися до цих умов.

При цьому, заява-договір не містить умови щодо дострокового повернення кредиту.

Разом з тим, заява-договір містить умову, а саме пункт 3.2 Договору, що передбачає остаточне погашення Позичальник повинен здійснити не пізніше дати, зазначеній в п.2.6 Договору, а саме до 31.07.2020.

Отже, умовами Договору сторони погодили остаточний день розрахунків, а саме дату до якої відповідач зобов`язаний погасити заборгованість по тілу кредиту та процентам - 31.07.2020.

Крім того, як вже було зазначено вище, позивачем не надано суду будь-яких доказів видачі першому відповідачу кредиту (платіжні доручення на видачу готівки, роздруківок виписок з рахунку останнього на суму 200 000,00 грн., тощо оформлених у відповідності до вимог нормативних актів НБУ.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Суд вважає безпідставними посилання позивача й на розмір заборгованості, оскільки самого розрахунку з якого б вбачалася складова цієї заборгованості (тіло кредиту, відсотки, пеня, дати виникнення заборгованості, періоди нарахування, тощо) позивачем надано не було, а розрахунок, який додано до позовної заяви стосується зовсім іншої особи.

Пояснення другого відповідача про те, що, нібито, другий відповідач здійснює погашення кредиту, суд не може прийняти як такі, що підтверджують доводи позивача про надання першому відповідачу кредитних коштів, оскільки, вказані обставини не доведені належними та допустимими доказами, які б могли про це свідчити.

Згідно із вказаного нормою закону підставою для бухгалтерського облік господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що банком не було доведено належними та допустимими доказами підписання першим відповідачем саме тієї заяви-договору на яку він посилається у своїй позовній заяві на умовах Правил в редакції наданої позивачем та, найголовніше, надання останньому кредитних коштів на підставі цієї заяви, не обґрунтовано розмір заявленої до стягнення заборгованості та її складову (в разі доведення її наявності).

Щодо вимог позивача, заявлених до ОСОБА_1 як поручителя за договором поруки НІ 5805 від 31.05.2018, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 статті 543 Цивільного Кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Оскільки, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами своїх позовних вимог до першого відповідача та, відповідно, виникнення обов`язку по поверненню кредитних коштів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку й про недоведеність та безпідставність заявлених позовних вимог до другого відповідача про солідарне стягнення за договором поруки.

Колегія суддів зазначає, що визначальним для укладення договору приєднання є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору та стверджувати про узгодженість дій та волевиявлення учасників цивільних правовідносин й відповідність певним стандартам поведінки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17).

Згідно частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічну правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 було застосовано Верховним Судом у складів колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, у постановах від 30.09.2019 у справі №916/2755/18 та від 01.11.2019 у справі №910/13940/18.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 18.12.2019 у справі № 922/3314/19 - без змін.

Керуючись статтями 129, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача, Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК", м. Київ, на рішення господарського суду Харківської області від 18.12.2019 у справі № 922/3314/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.12.2019 у справі № 922/3314/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.03.2020.

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя А.М. Білецька

Суддя Л.Ф. Чернота