ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

п р о в і д к л а д е н н я р о з г л я д у с п р а в и

18 березня 2020 року Справа № 926/2435/19

За позовом Керівника Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави

до 1. Чернівецької міської ради;

2. Обслуговуючого кооперативу Торговий ряд Лілея

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області

про визнання незаконним та скасування рішення Чернівецької міської ради, визнання недійсним договору оренди землі

Без виклику учасників справи.

обставини справи:

Керівник Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Чернівецької міської ради та Обслуговуючого кооперативу Торговий ряд Лілея, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати пункт 24 рiшення 69 ceciї Чернівецької міської ради VII скликання за № 1704 вiд 11.04.2019, яким Обслуговуючому кооперативу Торговий ряд Лілея надано в оренду на 5 років земельну ділянку, розташовану за адресою: проспект Незалежностi, 129-Д, м. Чернівці, площею 0,1160 га (кадастровий номер :11:002:0103) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі код 03.07 (обслуговування торговельного павільйону з продажу квітів);

- визнати недійсним договір оренди землі № 11074 вiд 24.04.2019 року, укладений Чернівецькою міською радою та ОК Торговий ряд Лілея;

- зобов`язати Обслуговуючий кооператив Торговий ряд Лілея повернути за актом приймання-передачі земельну ділянку, розташовану за адресою: проспект Незалежностi, 129-Д, м. Чернівці, площею 0,1160 га (кадастровий номер :11:002:0103) територіальній громаді м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради.

Прокурор свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що Обслуговуючий кооператив Торговий ряд Лілея на час передачі оскаржуваним рішенням в оренду земельної ділянки на проспекті Незалежностi, 129-Д, в м. Чернівці, не був власником нерухомого майна, яке б знаходилось на земельній ділянці, а отже, не мав права на її отримання в користування без проведення земельних торгів (аукціону) у відповідності з імперативними вимогами ст. ст. 124, 134-139 Земельного кодексу України.

Натомість, розташовані на земельній ділянці під кадастровим номером :11:002:0103 торговельні павільйони не є нерухомим майном в розумінні цивільного та земельного законодавства, оскільки відносяться до об`єктів самочинного будівництва, які розміщені в межах червоних ліній, що підтверджується рішенням Господарського суду Чернівецької області від 03.04.2018 у справі № 926/616/16, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.11.2018, інформацією Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради.

Окрім того, розміщення самочинно збудованих споруд, а саме торговельних павільйонів, в межах червоних ліній проспекту Незалежності м. Чернівці є незаконним, а тому надання в користування земельної ділянки комунальної форми власності для обслуговування даних споруд суперечить імперативним вимогам статті 39 Земельного кодексу України, Генеральному плану м. Чернівці, а також порушує інтереси територіальної громади м. Чернівці та держави.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 06.11.2019 позовну заяву Керівника Чернівецької місцевої прокуратури залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків вказаних в ухвалі.

19 листопада 2019 року через службу діловодства Господарського суду Чернівецької області від позивача надійшла заява (вх. № 2595) про відмову від позовної вимоги про зобов`язання Обслуговуючого кооперативу Торговий ряд Лілея повернути за актом приймання-передачі земельну ділянку, розташовану за адресою: проспект Незалежності, 129-Д, м. Чернівці, площею 0,1160 га (кадастровий номер :11:002:0103) територіальній громаді м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради у якій прокурор просить розглядати позовні вимоги про визнання незаконним та скасування пункту 24 рішення 69 ceciї Чернівецької міської ради VII скликання за № 1704 вiд 11.04.2019, яким Обслуговуючому кооперативу Торговий ряд Лілея надано в оренду на 5 років земельну ділянку, розташовану за адресою: проспект Незалежностi, 129-Д, м. Чернівці, площею 0,1160 га (кадастровий номер :11:002:0103) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі код 03.07 (обслуговування торговельного павільйону з продажу квітів) та визнання недійсним договору оренди землі № 11074 вiд 24.04.2019 року, укладеного Чернівецькою міською радою та ОК Торговий ряд Лілея.

Ухвалою від 19.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10 грудня 2019 року.

05 грудня 2019 року від відповідача №1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому Чернівецька міська рада проти позову заперечує, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач №1 зазначає, що у позовній заяві вказується про визначення чинним законодавством органу уповноваженого державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовом, а Чернівецька міська рада, на користь якої необхідно повернути спірну земельну ділянку розпорядилася нею з порушенням вимог чинного законодавства.

За таких обставин, на думку відповідача №1, в даному спорі потрібно надати оцінку правильності визначення прокурором органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, а також, чи порушені права та інтереси даного органу Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру та, зокрема, Головного Управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

На законодавчому рівні Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області визначено як орган державної влади уповноважений здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель у Чернівецькій області, разом з тим, зазначає відповідач №1, перевірка фактів викладених у позові у даній справі Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області, не проводились. Тому, відповідач, констатує, що у даній справі прокурор, подавши позов в інтересах держави, зазначив про відсутність повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду контролю в агропромисловому комплексі, однак про наявність цього спору, Головному управлінню Держгеокадастру у Чернівецькій області, невідомо.

Крім цього, відповідач №1 зазначає, що у разі звернення з позовом про визнання незаконним та скасування правового акту індивідуальної дії органу місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства, так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулася за їх захистом до суду.

Разом з тим, позивачем в порушення вказаних вимог законодавства, не надано доказів належності спірної земельної ділянки до земель державної власності, а також не надано доказів здійснення відповідним органом заходів державного контролю за використанням та охороною земель.

Щодо вимоги про визнання недійсним договору, відповідач звертає увагу на те, що при розгляді позовів про визнання недійсним правочину при вчиненні яких було застосовано нормативно-правові акти державних та інших органів, що у подальшому скасовані згідно з судовими рішеннями, що набрали законної сили, господарським судам необхідно виходити з того, що сам лише факт такого скасування не може вважається достатньою підставою для задоволення відповідних позовів без належного дослідження господарським судом обставин пов`язаних з моментом вчинення правочину та з його можливою зміною сторонами з метою приведення у відповідність із законодавством.

На думку відповідача №1, в порушення статей 203, 215 Цивільного кодексу України прокурором у позовній заяві не наведено підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, а його доводи в частині цієї позовної вимоги зводяться лише до правових наслідків незаконності рішення міської ради.

Відповідач №1 також зазначає, що прокурор помилково зазначає про порушення міською радою, внаслідок прийняття спірного рішення, статті 18 Закону України Про автомобільний транспорт, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про приналежність спірної земельної ділянки до категорії земель транспорту чи дорожнього господарства.

10 грудня 2019 року від обслуговуючого кооперативу Торговий ряд Лілея надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач №2 позов не визнає з тих підстав, що відсутні чіткі обґрунтування, які саме права чи інтереси порушені внаслідок прийняття оскаржуваного рішення, у позовній заяві відсутні докази звернення органів Держгеокадастру до позивача, де б вказувалось про порушення при прийнятті відповідачем оспорюваного рішення.

Відповідач №2 вважає необґрунтованими твердження прокурора про наявність самочинного будівництва за адресою: місто Чернівці, проспект Незалежності, 129-Д, оскільки рішенням Господарського суду Чернівецької області у справі №926/616/16 не встановлено факт наявності самочинного будівництва торгівельних павільйонів.

Одночасно, відповідач №2 зазначає, що ним будуть подані докази наявності у власності фізичних осіб учасників обслуговуючого кооперативу Торговий ряд Лілея торгівельних павільйонів як об`єктів нерухомого майна, що спростовує твердження прокурора про відсутність нерухомого майна на спірній земельній ділянці.

Також відповідач №2 стверджує про необґрунтованість позиції прокурора щодо будівництва торгівельних павільйонів в межах червоних ліній, оскільки не надано таких доказів на момент прийняття торгівельних павільйонів в експлуатацію; прокурор також не надав відомості щодо дати затвердження Генерального плану міста Чернівці.

У підготовчому засіданні 10.12.2019 оголошено перерву до 23.12.2019.

18 грудня 2019 року від Чернівецької місцевої прокуратури надійшла відповідь на відзив відповідача №1 (вх. № 4087) та відповідь на відзив відповідача №2 (вх. № 4106), які судом долучено до матеріалів справи.

23 грудня 2019 року від відповідача №2 надійшла заява про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів (вх. № 4124).

У підготовчому засіданні 23 грудня 2019 року оголошено перерву до 20.01.2020.

Ухвалою від 20.01.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 18.02.2020, відкладено підготовче засідання на 11 лютого 2020 року та витребувано у Чернівецької міської ради докази, необхідні для правильного вирішення спору а саме: відомості про час затвердження існуючого Генерального плану міста Чернівці та час встановлення червоних ліній на земельній ділянці за адресою: місто Чернівці, проспект Незалежності 129-Д.

11 лютого 2020 відповідачем №1 надано витребувані ухвалою від 20.01.2020 докази, необхідні для вирішення спору, які долучаються судом до матеріалів справи.

Ухвалою від 11.02.2020 залучено Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 лютого 2020 року.

У судове засідання 18 лютого 2020 року представники відповідачів №№ 1, 2 не з`явилися, надіславши при цьому клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з зайнятістю представника відповідача №1 у судовому засіданні у Західному апеляційному господарському суді та зайнятістю представника відповідача № 2 у судовому засіданні Верховного суду.

Крім цього, від третьої особи надійшли пояснення на позов, згідно з якими третя особа підтримує позов прокурора.

Ухвалою суду від 18 лютого 2020 року розгляд справи відкладено на 18.03.2020.

Судове засідання 18.03.2020 не відбулось з наступних підстав.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 на усій території України.

На виконання Постанови КМУ від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» Комісією з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Чернівецької обласної державної адміністрації установлено з 13 березня до 03 квітня 2020 на усій території Чернівецької області карантин.

11 березня 2020 року Рада суддів України звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін. Також Рада суддів України просить громадян утриматися від відвідин суду, якщо у них є ознаки будь-якого вірусного захворювання.

Згідно з частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 32 цього Закону обмежувальні протиепідемічні заходи встановлюються місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування за поданням відповідного головного державного санітарного лікаря у разі, коли в окремому населеному пункті, у дитячому виховному, навчальному чи оздоровчому закладі виник спалах інфекційної хвороби або склалася неблагополучна епідемічна ситуація, що загрожує поширенням інфекційних хвороб. Обмеженням підлягають ті види господарської та іншої діяльності, що можуть сприяти поширенню інфекційних хвороб.

Види і тривалість обмежувальних протиепідемічних заходів встановлюються залежно від особливостей перебігу інфекційної хвороби, стану епідемічної ситуації та обставин, що на неї впливають.

17 березня 2020 року прокурор звернуся до суду з клопотанням про відкладення судового засідання з посиланням на вищезазначені обставини, пов`язані з запровадженням карантину.

Від третьої особи, 17.03.2020 надійшла заява про неможливість бути присутнім у судовому засіданні з аналогічних підстав.

У свою чергу від відповідачів клопотань, у яких вони б наполягали на проведенні судового засідання, навіть у зв`язку з існуванням виняткової епідемічної ситуації в Україні в цілому та в Чернівецькій області, не надійшло.

Водночас, процесуальним законодавством не передбачено можливості у суду для відкладення розгляду справи з вищезазначених підстав.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи.

Разом з тим, згідно з статтею 11 Господарського процесуального кодексу України, якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини. Це положення охоплює сферу як матеріального, так і процесуального права, тобто за аналогією можуть застосовуватися матеріально-правові й процесуально-правові норми законодавства. Водночас, при повній або частковій відсутності норм, які регулюють певні суспільні відносини, можливо застосувати аналогію закону, тобто, вирішення справи або окремого юридичного питання на основі правової норми, розрахованої на схожі випадки.

Слід зазначити, що застосування аналогії забороняється, якщо вона прямо заборонена законом, чи якщо закон пов`язує настання юридичних наслідків з наявністю конкретних норм.

При вирішенні справи по аналогії закону чи аналогії права обов`язковим є дотримання таких умов: аналогія допустима лише у випадку повної чи часткової відсутності правових норм; суспільні відносини, до яких застосовується аналогія, повинні знаходитися у сфері правового регулювання; повинна бути схожість між обставинами справи і наявною нормою за суттєвими юридичними ознаками; пошук норми, що регулює аналогічний випадок, повинен здійснюватися спочатку в актах тієї ж галузі права, у випадку відсутності - в іншій галузі права і у законодавстві в цілому; винесене у процесі використання аналогії правове рішення не повинно суперечити нормам закону, його меті; обов`язково повинно бути мотивоване пояснення причин застосування рішення по аналогії до конкретного випадку.

Отже у разі, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, застосувавши аналогію положення закону, а саме пунктів 1, 2, 3 частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, що є найбільш приближеним за змістом до ситуації, що склалася на території України та Чернівецької області, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, задля захисту життя та здоров`я учасників справи, відкласти розгляд справи до часу завершення обмежувальних протиепідемічних заходів, оскільки точної дати завершення таких заходів відомо бути не може.

Керуючись статтями 11, 75, 202, 232, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

1. Відкласти розгляд справи на час до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

2. Повідомити учасників справи про дату, час і місце наступного засідання окремою ухвалою суду.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Гончарук