Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1257/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

секретар судового засідання: Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Бондар Л.М. - дов. № 159/19 від 01.10.2019

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат"

до Фізичної особи - підприємця Ущапівського Віталія Вікторовича

про стягнення 17 924,69 грн

АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Ущапівського Віталія Вікторовича про стягнення 17 924,69 грн, з яких 15 580,00 грн штрафу, 1 982,07 грн пені, 362,62 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані не належним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки № Д141-331/3-19 від 28.01.2019 в частині здійснення несвоєчасної поставки товару.

Ухвалою суду від 17.12.2019 відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

13.02.2020 від відповідача до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що договором не передбачено строків затримки товару при яких настає відповідальність постачальника, тому п. 10.2 договору не підлягає застосуванню. Також відповідач зазначає, що штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 КУ щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Також, на думку відповідача, не підлягає задоволенню позовна вимога щодо стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, адже ця стаття передбачає відповідальність за невиконання саме грошового зобов`язання, яким обов`язок відповідача поставити товар не являється.

В ухвалі суду від 17.02.2020 строк розгляду справи по суті продовжено.

12.03.2020 позивачем надано суду відповідь на відзив відповідача, в якій вказує на те, що в п. 3.1 укладеного між сторонами договору було встановлено термін поставки, протягом якого останній зобов`язаний був поставити покупцю партію товару. Також позивача зазначає, що відповідно до постанови Верховного суду від 02.04.2019 у справі № 917/194/18 одночасне стягнення штрафу та пені за порушення договірних зобов`язань не вважається подвійною відповідальністю за одне й те ж саме господарське правопорушення. Тобто одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно із ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Крім того, позивач зазначає, що до відповідача було застосовано цивільно-правову відповідальність, яка передбачає покладання на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору та полягають у покладанні на боржника додаткового обов`язку, як заходу цивільно-правової відповідальності, зокрема стягнення неустойки та жодного стягнення збитків.

Сплата 3% річних від простроченої суми не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Ураховуючи викладене, позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час, місце та день розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.01.2019 року між АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", від імені якого виступає Філія "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (Позивач/Покупець) та Фізичною особою-підприємцем Ущапівським Віталієм Вікторовичем (Відповідач/Постачальник) було укладено договір поставки №Д 141-331/3-19.

Відповідно до п. 1.1. даного договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця деревину хвойних порід (код 03410000-7 Деревина відповідно до ДК 021:2015), а покупець зобов`язується його прийняти і сплатити за нього певну грошову суму, на умовах цього договору.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що номенклатура, асортимент, кількість та ціна за одиницю товару, що буде поставлятись Покупцю зазначається у специфікаціях, які після їх підписання є невід`ємною частиною договору. Поставка кожної партії товару здійснюється за заявками покупця, у яких зазначається номенклатура, асортимент та кількість товару.

Згідно п. 3.1. договору постачальник зобов`язаний поставити покупцю партію товару у повному обсязі, протягом 10 календарних днів з моменту отримання постачальником заявки покупця, за умови дотримання покупцем п. 8.2. договору. Постачальник має право на дострокову поставку товару за погодженням з покупцем.

Відповідно до п. 3.2. договору поставка товару здійснюється постачальником за місцезнаходженням філії «ІГЗК» АТ «ОГХК» в: смт. Іршанськ, Хорошівський район, Житомирська область на умовах СРТ в розумінні термінів Правил ІНКОТЕРМС-2010.

Пунктом 3.3 договору встановлено, що датою поставки товару є дата передачі товару постачальником покупцю, відповідно до накладної на відпуск товару (видаткової накладної).

Відповідно до п. 8.2. договору оплата товару здійснюється на умовах 100% передплати від суми заявленої партії товару на підставі рахунку постачальника, що виставляється останнім протягом 3 банківських днів з дня отримання заявки від покупця.

В п. 14.1 договору зазначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2019.

19.08.2019 між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору , якої були внесені зміни до п. 7.1 договору щодо загальної суми договору.

Згідно специфікації №2, яка є невід`ємною частиною договору, постачальник зобов`язаний був поставити: пиловник сосновий діаметром 20-24 см, 1=6м, в кількості 38 м. куб. на загальну суму 77 900,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем у відповідно до п. 8.2 договору була проведена оплата товару на умовах 100% передплати від суми заявленої партії товару відповідно до платіжних доручень №14371 від 22.08.2079 на суму 37 900,00грн, №14540 від 27.08.2019 на суму 20 000,00 грн та №15017 від 03.09.2019 на суму 20 000,00 грн.

Відповідно до умов договору постачальник мав поставити покупцеві партію товару протягом протягом 10 календарних днів з моменту отримання постачальником заявки покупця, за умови дотримання покупцем п. 8.2 договору. Таким чином, відповідач мав здійснити поставку згідно платіжного доручення №14371 від 22.08.2019 не пізніше 31 вересня 2019 року, згідно платіжного доручення №14540 від 27.08.2019 не пізніше 05 вересня 2019 року, а згідно платіжного доручення №15017 від 03.09.2019 не пізніше 12 вересня 2019 року.

У зв`язку з тим, що товар не було поставлено у зазначені в договорі терміни, позивачем на адресу відповідача було направлено лист № 331/1990 від 25.10.2019, відповіді на який не отримано.

Також позивачем була направлена відповідачу претензія щодо неналежного виконання зобов`язань по договору №Д 141- 331/3-19 від 28.01.2019 за № 324/1861 від 03.10.2019.

Згідно видаткової накладної №1 від 01.11.2019, поставка товару була здійснена 01 листопада 2019 року, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 15 580,00 грн штрафу, 1 982,07 грн пені та 362,62 грн 3% річних за порушення відповідачем умови договору в частині своєчасної поставки товару.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої, другої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного Кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного Кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Приписами ст. 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, у яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Позивачем за порушення строків поставки нарахована пеня у розмірі 1 982,07 грн та 15 580,00 грн штраф у розмірі 20%від вартості несвоєчасно поставленого товару.

За приписами п.10.2. договору у разі затримки поставки товару у строки, передбачені цим договором, покупець має право на стягнення з продавця штрафу у розмірі 20% від суми непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару та пені, у розмірі облікової ставки НБУ від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару за кожен день такого прострочення.

Згідно з частиною 1 статті 230 ГК штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання

Частинами 2 і 4 статті 231 ГК передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості. Розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені та штрафу відповідно до п. 10.2 договору, суд вважає його арифметично правильним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На заперечення відповідача щодо одночасного застосування пені та штрафу , оскільки це суперечить ст. 61 Конституції України, суд зазначає наступне.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

При цьому суд зазначає, що пункт 10.2 договору поставки № Д 141-331/3-19, яким на постачальника покладається відповідальність у вигляді сплати на користь покупця пені та штрафу у разі затримки поставки товару не оспорюється відповідачем, в зв`язку з чим в силу вимог статті 204 ЦК України презюмується правомірність вказаного правочину.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 362,62 грн 3% річних нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписами статті 625 Цивільного кодексу України, передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов`язання.

Грошові зобов`язання, як і будь-які інші цивільно-правові або господарські зобов`язання, можуть виникати з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України і статтею 174 Господарського кодексу України.

Згідно із частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Грошовим зобов`язанням, відповідно до ст. ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України є виражене в грошових одиницях зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка відповідно має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Порушення відповідачем строків поставки товару за договором є не порушенням грошового зобов`язання.

Ураховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про стягнення 362,62 грн 3% річних.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для частково задоволення позовних вимог в частині стягнення 15 580,00 грн штрафу, 1 982,07 грн пені та відмови в частині стягнення 362,62 грн 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Ущапівського Віталія Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" ( 03035, м. Київ, Солом`янський район, вул. Сурікова, 3, ) в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" (12110, Житомирська область, Хорошівський район, смт. Іршанськ, вул. Шевченка, 1, ) - 15 580,00 грн штрафу, 1 982,07 грн пені, 1 882,14 грн судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 17.03.20

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3 позивачу на юрид. особа та на філію ( рек. з повід.)

4- відповідачу ( рек. з повід.)м. Коростень, вул. Шевченка, 14 А, кв.55