ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2/20

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я. за участю секретаря судового засідання Майбороди В.М. розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" в особі центральної філії, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лойко Україна", Київська обл., с. Петропавлівська Борщагівка

про стягнення 14 216 грн. 88 коп.

Представники сторін:

Позивача - не з`явився;

Відповідача - Шостак С.О.

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням за договором добровільного майнового страхування наземних транспортних засобів в сумі 14 216 грн. 88 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у позивача виникло право регресної вимоги про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням за договором добровільного майнового страхування наземних транспортних засобів в сумі 14 216 грн. 88 коп.

На виконання вимог суду відповідачем 04.02.2020 року подано відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, посилаючись на те, що відповідно до копії платіжного доручення позивачем було сплачено страхове відшкодування в сумі 32 146 грн. 40 коп. безпосередньо його клієнту страхувальнику ОСОБА_1 на його картковий рахунок, а не на ремонт автомобіля. Калькуляція невідомо ким виконана, не містить реквізитів та підпису виконавця, позивачем не враховано фізичний знос автомобіля.

Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні оголошувалась перерва з 12.02.2020 року по 04.03.2020 року для надання позивачем підтверджуючих документів вартості виконаних ремонтних робіт та доказів кому були перераховані кошти, які зазначені в платіжному дорученні.

Після оголошеної перерви представник позивача в засідання суду не з`явився, доказів не надав. Суд повторно оголосив перерву з 04.03.2020 року по 11.03.2020 року для підготовки вступної та резолютивної частини рішення, позивач повторно в засідання суду не з`явився.

Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2017 року між ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) № 214- 01ДС/0165/17. Предметом страхування за цим Договором страхування виступають майнові інтереси ОСОБА_1 , пов`язані з володінням, експлуатацією і розпорядженням транспортним засобом Honda Civic, державний номер НОМЕР_1 (далі - Застрахований автомобіль) від страхових ризиків «ДТП», «ПДТО», «ІВП», «ВИКРАДЕННЯ».

15.08.2017 року о 19 год. 25 хв. в м. Києві по пр-ту Перемоги, 123, сталася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення транспортних засобів:

Вантажний автомобіль Renault Dokker державний номер НОМЕР_2 (власник ТОВ «Лойко Україна»), на момент ДТП перебував під керуванням водія ТОВ «Лойко Україна» ОСОБА_2

Транспортний засіб Honda Civic, державний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП перебував під керуванням водія ОСОБА_1

Внаслідок ДТП власнику автомобіля Honda Civic, державний номер НОМЕР_1 , - ОСОБА_1 була завдана матеріальна шкода розмір якої, згідно Акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 16.08.2017р. та ремонтної калькуляції незалежної програми AUDATEX № 3616 від 30.08.2017р., - складає - 32 146, 40 грн.

В обгрунтування заявленого позову позивач зазначає, що оскільки автомобіль Toyota Camry, державний номер НОМЕР_3 , був застрахований в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на випадок його пошкодження внаслідок ДТП, на підставі договору страхування наземних транспортних засобів (АВТОКАСКО) № 214- 01ДС/0165/17 від 03.03.2017р. та згідно із Правилами добровільного страхування засобів наземного транспорту, ПрАТ «УПСК» виплатило власнику транспортного засобу страхове відшкодування в розмірі фактично завданих збитків, а саме - 32 146, 40 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 290 від 25.09.2017р.

На підставі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник, або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування на користь ТОВ «Абрісо ЮА» до ЦФ ПрАТ «УПСК» перейшло право зворотної вимоги, яке ТОВ «Абрісо ЮА» має до особи відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 13.09.2017р. ДТП сталася внаслідок порушення ПДР України водієм ОСОБА_2 .

В процесі дослідження документів по страховому випадку Страховику (ЦФ ПрАТ «УПСК») стало відомо, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за полісом АК/2417279.

Позивач звернувся до Страховика Відповідача - ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та в порядку ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, ТДВ «СК «Альфа- Гарант» відшкодувало Позивачу матеріальні збитки в сумі 17 929,52 грн., замість 32 146,40 грн., про що свідчить платіжне доручення від 27.09.2018р.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Згідно п. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

При цьому страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування.

Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

06.11.2019 року, в порядку досудового врегулювання спору ПрАТ «УПСК» звернулося до Відповідача із Претензійним листом в якому було викладено вимогу про сплату різниці між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням в сумі 14 216 грн. 88 коп., який було залишено без відповіді та задоволення.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Рено державний номер НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди, про яку зазначено у позові була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відповідно до Полісу АК/2417279. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну потерпілого встановлюється державним регулюючим органом і на момент укладення зазначеного полісу складав 100 000 гривень, в зв`язку з чим саме страховик ТДВ «СК «Альфа-Гарант» повинен бути належним відповідачем за цим позовом, а не ТОВ «Лойко Україна», тому що розмір збитків, які нібито було відшкодовано Позивачем складає 32 146, 40 гривень, що менше ніж 100 000 гривень ліміту за Полісом страхування відповідальності Відповідача. Позивачу ж достовірно було відомо, що цивільна відповідальність власника автомобіля Рено державний номер НОМЕР_2 застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» тому що Позивач звертався до страховика і отримував виплату, про що зазначено у позовній заяві. І якщо ТДВ «СК «Альфа-Гарант», на думку Позивача, не в повному обсязі та на порушення законодавства в рамках ліміту своєї відповідальності, виплатило страхове відшкодування, то саме воно повинно бути відповідачем за цим позовом, а не ТОВ «Лойко Україна».

Крім того, відповідач вказує на те, що надані до суду докази на підтвердження нарахування та виплати страхового відшкодування в сумі 32 146 грн. 40 коп. не відповідають дійсності, оформлені не належним чином та не можуть бути прийняті до розгляду як належні та допустимі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про те, що заявлена до стягнення сума збитків не підтверджується належними та допустимими доказами.

Згідно ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову у даній справі, витрати по оплаті позову судовим збором підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст рішення підписано 23.03.2020 року.

Суддя Л.Я. Мальована