ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про перехід до розгляду справи

за правилами загального позовного провадження

20.03.2020м. ДніпроСправа № 904/31/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Ільєнко Д.Ю.

та представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Керелюса Ігоря Ілліча (м. Павлоград, Дніпропетровська область)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежна лабораторія Інвітро" (м. Дніпро)

про стягнення неустойки за договором суборенди нежитлового приміщення № 25/15 від 01.07.2015 у розмірі 178 532 грн. 64 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Керелюс Ігор Ілліч (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Незалежна лабораторія Інвітро" (далі - відповідач) неустойку за договором суборенди нежитлового приміщення № 25/15 від 01.07.2015 у розмірі 178 532 грн. 64 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором суборенди нежитлового приміщення № 25/15 від 01.07.2015 в частині повернення об`єкта суборенди за актом приймання-передачі у порядку, передбаченому умовами договору, а саме: у разі припинення дії договору або закінчення строку суборенди, не пізніше 5 робочих днів з моменту настання вказаної події (пункт 5.2.6. договору), у зв`язку з чим, на підставі статті 785 Цивільного кодексу України позивачем було розраховано та заявлено до стягнення подвійну плату за користування об`єктом оренди за період з 01.07.2018 по 31.11.2018 (чотири місяці), яка склала 178 532 грн. 64 коп.

Ухвалою суду від 20.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд по суті за правилами спрощеного позовного провадження на 17.02.2020.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 7586/20 від 14.02.2020), в якому він просить застосувати строки позовної давності до позовних вимог про стягнення неустойки за договором суборенди нежитлового приміщення № 25/15 від 01.07.2015 у розмірі 178 532 грн. 64 коп. та відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне:

- у зв`язку із змінами в організації діяльності відповідач звільнив приміщення -16.07.2017. Так, листом № 279 від 18.08.2017 додатком до якого був акт прийому-передачі приміщення з оренди від 10.08.2017 у двох примірниках. Позивач повідомив, що орендоване приміщення повністю звільнено - 16.07.2017. Також в листі відмічається, що ключі від суборендованого приміщення було отримано позивачем 11.08.2017. Вказаний лист було отримано позивачем;

- позивач у вересні 2018 року звернувся до Господарського суду Дніпропетровській області із позовом заявою від 19.09.2018, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість з оплати орендної плати за договором за період з 01.08.2017 по 31.05.2018 у сумі 120 888 грн. 52 коп. та неустойку за користуванням об`єкту суборенди за договором в червні 2018 року у розмірі 44 633 грн. 16 коп.;

- рішенням Господарського суду Дніпропетровській області від 27.12.2018 по справі №904/4260/18 було задоволено позов позивача та стягнуто з відповідача 120 888 грн. 52 коп. - основного боргу, 44 633 грн. 16 коп. - неустойки, 2 482 грн. 83 коп. - витрат по сплаті судового збору;

- так, договір суборенди припинив свою дію 31.05.2018, про що сам позивач зазначає у позовній заяві у цій справі, із посиланням на судові рішення по справі № 904/4260/18. З відповідача було стягнуто суму орендних платежів за договором суборенди за весь строк дії договору суборенди;

- чинним законодавством України передбачена відповідальність для наймача саме за фактом користування річчю після припинення договору найму. Відповідальність наймача у формі неустойки у розмірі подвійної орендної плати встановлена з метою захисту майнових прав наймодавця, оскільки він не може користуватись річчю та не може отримувати дохід від такої речі та інші блага;

- постанова Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 05.12.2018 по справі № 910/20370/17, під час вирішення питання щодо законності нарахування неустойки за несвоєчасне повернення майна суди повинні оцінювати не тільки акти приймання-передачі, а й надавати належну правову оцінку іншим документам, наявним у справі, адже для правильного вирішення спору у цій справі необхідно встановити дійсні обставини, що склалися між сторонами спору;

- відповідач не здійснював у період з 01.07.2018 по 31.10.2018 та не здійснює по теперішній час користування (не утримував та не утримує у володінні) приміщення, що є предметом договору суборенди, про що свідчать такі докази: доказами вказаного факту є те, що відповідач ще у серпні 2017 року покинув приміщення та передав ключі від нього, про що вже зазначалось у цьому відзиві та відповідні докази додані до відзиву. Позивач є орендарем приміщення. Так, відповідно до договору оренди, укладеного між позивачем та власником приміщення - ОСОБА_2 , позивач отримав право оренди приміщення до 31.05.2018. Таким чином, станом на 01.06.2018 власник приміщення міг передати приміщення у користування будь-яким третім особам;

- відповідач здійснює діяльність з медичної практики, яка підлягає ліцензуванню та відповідно до положень чинного законодавства України, зобов`язаний повідомляти контролюючий орган - Міністерство охорони здоров`я України про місце здійснення (адресу) господарської діяльності з медичної практики та про будь-які зміни, пов`язані із зміною місця здійснення (адреси) господарської діяльності з медичної практики. Вказані зміни долучаються до матеріалів ліцензійної справи відповідача;

- Так, відповідач листом № 223 від 31.07.2017 повідомив контролюючий орган про припинення здійснення господарської діяльності з медичної практики з 01.08.2017 за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Карла Маркса, буд.75/2. Вказані зміни були внесені до ліцензійної справи відповідача, про що контролюючий орган повідомив відповідача листом від 20.10.2017;

- позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку за користування приміщенням за період: 01.07.2018-31.10.2018 в розмірі 178 532 грн. 64 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на частину 2 статті 785 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

- однак, позивач не направляв відповідачу вимогу зі сплати неустойки за користування приміщенням за період: 01.07.2018-31.10.2018;

- тільки у січні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення неустойки за користування приміщенням за період: 01.07.2018-31.10.2018;

- строк договору між позивачем та відповідачем закінчився - 31.05.2018. Позивач достеменно знав про своє право на стягнення неустойки у розмірі подвійної орендної плати, яким він скористався при зверненні до Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/4260/18 із вимогою про стягнення неустойки з відповідача за червень 2018 року;

- однак протягом всього часу аж до січня 2020 року позивач не звернувся за захистом свого порушеного права до суду;

- таким чином, право на захист свого цивільного права шляхом пред`явлення вимоги до відповідача про стягнення неустойки за користування приміщенням за липень 2018 року у позивача виникло 01.08.2018;

- право на захист свого цивільного права шляхом пред`явлення вимоги до відповідача про стягнення неустойки за користування приміщенням за серпень 2018 року у позивача виникло 01.09.2018;

- право на захист свого цивільного права шляхом пред`явлення вимоги до відповідача про стягнення неустойки за користування приміщенням за вересень 2018 року у позивача виникло 01.10.2018;

- право на захист свого цивільного права шляхом пред`явлення вимоги до відповідача про стягнення неустойки за користування приміщенням за жовтень 2018 року у позивача виникло 01.11.2018;

- таким чином, на момент звернення позивача до суду з вимогами щодо сплати неустойки за користування приміщенням за період: 01.07.2018 - 31.10.2018, термін позовної давності для зазначених вимог вже сплинув;

- відповідач просить суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача про стягнення неустойки за договором суборенди нежитлового приміщення № 25/15 від 01.07.2015 у розмірі 178 532 грн. 64 коп. та відмовити у задоволенні позову.

Від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. суду № 10130/20 від 27.02.2020), у якій зазначає, що відсутні правові підстави для відмови в задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне:

- задовольняючи повністю позовні вимоги за первісним позовом та відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції під час розгляду справи № 904/4260/18 виходив із того, що у зв`язку з тим, що ФОП Керелюс І.І. не прийнято пропозицію відповідача про дострокове розірвання договору суборенди означених приміщень, строк дії договору закінчився 31.05.2018, а тому у відповідача виникли зобов`язання сплатити орендну плату за період з грудня 2017 року по червень 2018 року включно, а також сплатити неустойку у зв`язку з неповерненням об`єкта оренди за актом приймання-передачі. Твердження ТОВ "Незалежна лабораторія ІНВІТРО" про припинення

договірних відносин за вказаним договором суборенди з 10.08.2017 визнані судом такими, що не знайшли свого підтвердження, оскільки за умовами договору передбачено, що повернення об`єкта суборенди відбувається виключно шляхом підписання акту приймання-передачі, натомість можливість повернення об`єкту суборенди шляхом підписання акту передачі ключів цим договором не передбачена;

- причиною спору по справі № 904/4260/18 було питання, з якої дати та на яких підставах слід вважати припиненим означений договір суборенди (№25/15 від 01.07.2015) та які зобов`язання, що виникли внаслідок укладення та виконання цього договору, є такими, що не виконані сторонами належним чином;

- судом встановлено, що листом № 197 від 23.06.2017 ТОВ "Незалежна лабораторія ІНВІТРО" уперше запропонувало ФОП Керелюсу І.І. розірвати договір суборенди шляхом підписання додаткової угоди. Однак, в свою чергу, ФОП Керелюс І.І. у листі від 14.07.2016 відмовився підписувати додаткову угоду про розірвання договору суборенди з посиланням на те, що він планує отримувати прибуток від надання в оренду нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: м. Павлоград, вул. Карла Маркса, 75/2;

- додаткова угода про розірвання договору чи скорочення строку його дії, підписана сторонами та скріплена їх печатками, в матеріалах справи відсутня;

- відтак, сторонами не досягнуто згоди щодо дострокового розірвання спірного договору в порядку встановленому цим договором;

- щодо тверджень ТОВ "Незалежна лабораторія Інвітро" про передачу ключів від орендованого приміщення ФОП Керелюс І.І., суд першої інстанції правильно встановив, що акт передачі ключів орендарем не підписаний, у зв`язку із чим не є належним доказом цього факту в розумінні Господарського процесуального кодексу України;

- разом із цим суд першої інстанції доречно відзначив, що якщо допустити факт передачі ключів, то такий факт, як самовільна передача ключів від суборендованого приміщення орендарю не є обставиною, за яку суборендар не відповідає, а отже посилання ТОВ "Незалежна лабораторія Інвітро", що внаслідок цього у суборендаря виникли перешкоди в користуванні означеним приміщенням, за які він не відповідає, є безпідставними та необґрунтованими;

- за встановлених вище обставин слід погодитись, що суд першої інстанції правильно визначив, що договір №25/15 суборенди нежитлового приміщення від 01.07.2015 припинив свою дію відповідно до пункту 8.1. договору за закінченням строку його дії, тобто 31.05.2018;

- аргументи ТОВ "Незалежна лабораторія Інвітро" про фактичне припинення договору суборенди до закінчення строку його дії відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки спростовуються встановленими судом обставинами, які свідчать як про не отримання суборендарем згоди орендаря на дострокове розірвання договору, так і не вчинення сторонами дій з належного оформлення припинення договору шляхом складання двостороннього акту приймання-передачі об`єкта оренди. Надсилання сторонами одна одній актів приймання-передачі, які підписані з однієї сторони, проте не прийняті іншою стороною, без учинення сторонами дій по реальному огляду та передачі об`єкта суборенди, - не можуть підтверджувати факт повернення об`єкта суборенди з дотриманням умов договору та вимог чинного законодавства;

- так умовами пункту 3.2. договору визначено, що суборендар повертає об`єкт суборенди в момент підписання відповідного Акту прийому-передачі об`єкта суборенди. Повернення об`єкта суборенди з суборенди відбувається в останній день строку дії цього договору, або у день його дострокового розірвання. Суборендар повинен повернути об`єкт суборенди у такому ж стані, що існував на день його передачі орендарем, і з урахуванням нормального фізичного зносу та зроблених суборендарем поліпшень та ремонту;

- у разі припинення дії договору або закінчення строку суборенди, не пізніше 5 робочих дні з моменту настання вказаної події за актом прийому-передачі повернути об`єкт суборенди (підпункт 5.2.6. договору);

- з аналізу наведених пунктів договору вбачається, що повернення з суборенди майна відбувається виключно шляхом підписання акту прийому-передачі;

- можливість повернення об`єкта суборенди шляхом підписання акту передачі ключів спірним договором не передбачена;

- надані позивачем за зустрічним позовом у якості доказів копії світлин фасаду приміщення не свідчать про припинення дії договору суборенду у встановленому законом та договором порядку. Витяг з сайту www.оlх.uа щодо об яви також не є доказом виконання позивачем за зустрічним позовом своїх зобов`язань за договором оренди та передачу орендованого приміщення відповідачу за зустрічним позовом;

- наведеним спростовуються доводи ТОВ "Незалежна лабораторія Інвітро" про фактичне припинення спірного договору, у зв`язку з припиненням медичної практики в орендованому приміщенні та звільненні цього приміщення;

- судом першої інстанції не встановлено також й обставин, за які ТОВ "Незалежна лабораторія Інвітро" не відповідає в розумінні положень частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України;

- отже є обґрунтованими та правомірним висновок суду про відсутність підстав для звільнення цієї особи від сплати орендної плати до моменту закінчення строку дії договору.

Від відповідача надійшли заперечення на відповідь (вх. суду № 10948/20 від 03.03.2020), у яких він просить суд прийняти заперечення по справі та зазначає наступне:

- доводи відповідача та відповідні докази щодо передання ключів від приміщення ще у серпні 2017 року та щодо факту припинення здійснення відповідачем медичної практики з 01.08.2017, які наведені у відзиві, зазначаються відповідачем як докази того факту, що відповідач не здійснював та не мав можливості здійснювати користування приміщенням в період, за який позивач просить стягнути неустойку;

- відповідач не заперечує, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/4260/18, що набрало законної сили, було повністю задоволені позовні вимоги позивача за первісним позовом, в тому числі вимоги щодо сплати неустойки за червень 2018 року;

- однак, під час розгляду справи № 904/4260/18, судами не досліджувалось питання наявності правових підстав у позивача на користування приміщеннями після закінчення строку дії договору суборенди (31.05.2018);

- відповідач не позбавлений права на посилання на правову позицію Верховного суду щодо необхідності оцінювати не тільки акти приймання-передачі, а й надавати належну правову оцінку іншим документам, наявним у справі для встановлення всіх дійсних обставин, що склались між сторонами;

- відповідач не ігнорує рішення судів по всіх справах між позивачем та відповідачем, такі рішення набрали законної сили та були виконані відповідно до положень чинного законодавства України. Однак, відповідач стверджує та надає відповідні докази не користування приміщенням, що зумовлює відсутність підстави для стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення;

- так, договір оренди нежитлового приміщення від 01.07.2018 встановлює факт наявності у позивача права користування приміщенням площею 62,5 кв.м.;

- відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власниками приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 89,80 кв.м.) є: Товариство з обмеженою відповідальністю "Лерс" - частка власності - 3/10 (26,94 кв.м.) та ОСОБА_2 - частка власності - 7/10 (62,86 кв.м.);

- таким чином, позивачем не надано доказів наявності у нього права користування приміщенням всієї площі, а саме: 77 кв.м., що було предметом договору суборенди;

- позивач зазначає, що застосування скороченої позовної давності до позовних вимог є помилково та такою, що не відповідає ані нормам закону, ані судовій практиці;

- відповідач у відповідь на вказане твердження зазначає, що відповідач в обґрунтування застосування строків позовної давності посилається на положення закону, а саме пункту 1 частини 1 статті 258 Цивільного кодексу України;

- відповідач не здійснював користування приміщенням за договором суборенди в період, за який позивач просить суд стягнути неустойку (з 01.07.2018 по 31.10.2018).

У судовому засіданні 12.03.2020 оголошено перерву у судовому засіданні до 20.03.2020.

У судове засідання 20.03.2020 представники позивача та відповідача не з`явилися.

Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною 6 статті 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, а також надані сторонами пояснення та докази, суд дійшов висновку, що справу доцільно розглядати за правилами загального позовного провадження та розпочати розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 140, 176, 177, 180, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

2. Розпочати розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі.

3. Справу призначити до розгляду у підготовче засідання на 26.03.2020 о 11:30 год.

Підготовче засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області в залі судових засідань № 1-207 за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1.

4. Викликати представників учасників справи в судове засідання, залишити явку на розсуд сторони.

5. Запропонувати учасникам справи:

Відповідачу:

- протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відповідно до вимог статей 165, 178 ГПК України відзив на позовну заяву, а його копію з додатками надіслати усім учасникам справи;

- у 5-ти денний строк з дня отримання від позивача відповіді на відзив (за наявності) надати суду, а також усім учасникам справи заперечення з урахуванням вимог частин третьої - шостої статті 165 та статті 167 ГПК України.

Позивачу:

- у 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати суду, а також усім учасникам справи відповідь на відзив з урахуванням вимог частин третьої - шостої статті 165 та статті 166 ГПК України.

Учасникам справи:

- при поданні заяв по суті справи надати суду докази на підтвердження дати отримання таких заяв від інших учасників для перевірки судом дотримання строку подачі відповідних заяв, а також докази надсилання на адресу інших учасників справи заяв, що подаються до суду.

6. Додатково направити учасникам справи телефонограми з інформацією про дату наступного судового засідання та зміст ухвал суду на номери телефонів, що містяться у витягах з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

7. Повідомити учасників справи про те, що інформація у цій справі доступна на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/spisok/csz/

8. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 20.03.2020 та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повний текст ухвали підписаний - 20.03.2020.

Суддя Ю.В. Фещенко