ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 березня 2020 року Справа № 903/967/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за присутності представників сторін:

від позивача: Нерода В.Ю.-представник, адвокат (ордер серія КС №650996 від 01.11.2019р.)

від відповідача: Гламазда М.П.- представник, адвокат (ордер серія ВЛ №000,064534 від 03.02.2020р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Малого приватного підприємства Фірма "Ерідон", с. Княжичі Києво-Святошинського р-ну

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дари Волині", с. Пальче Ківерцівського р-ну

про стягнення 624 817,32 грн.

Суть спору: Мале приватне підприємство Фірма "Ерідон" звернулось до господарського суду з позовом від 28.11.2019р. Вих.№ 2226 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дари Волині" про стягнення 829 817,32 грн., в тому числі 732 822,91 грн. заборгованості по оплаті отриманого на підставі договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. товару, 26 392,10 грн. пені, нарахованої за прострочення виконання зобов'язання по оплаті товару згідно п. 6.2. договору за період з 16.10.2019р. по 28.11.2019р., 40 344,18 грн. 48 % річних, нарахованих у відповідності до п. 6.7. договору та ст. 625 ЦК України за період з 16.10.2019р. по 28.11.2019р. та 30 258,13грн. процентів за користування товарним кредитом, нарахованих у відповідності до п. п. 4 Додатків №566/19/110/01-ЗЗР від 27.02.2019р. та №566/19/110/02-Мд-П від 13.03.2019р. до договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. за період з 16.10.2019р. по 28.11.2019р.

В обґрунтування позовних вимог позивач засвідчував на порушенні відповідачем умов договору поставки товару №566/19/110 від 27.02.2019р. в частині здійснення своєчасних розрахунків за отриманий товар, нарахування у зв'язку з цим пені, 48 % річних та процентів за користування товарним кредитом.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.12.2019р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено її розгляд в судовому засіданні на 15.01.2020р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні матеріали.

Ухвалою суду від 15.01.2020р. розгляд справи в підготовчому засіданні було відкладено на 06.02.2020р.

Під час здійснення судом підготовчого провадження у даній справі на адресу суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від 05.02.2020р., в котрій позивач, у зв'язку із частковою оплатою відповідачем після звернення позивача з позовом до суду суми основного боргу в розмірі 192 000,00грн. просив суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача 637 817,32грн., в т.ч. 540 822,91 грн. заборгованості по оплаті отриманого на підставі договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. товару, 26 392,10 грн. пені, нарахованої за прострочення виконання зобов'язання по оплаті товару згідно п. 6.2. договору, 40 344,18 грн. 48 % річних, нарахованих у відповідності до п. 6.7. договору та ст. 625 ЦК України та 30 258,13 грн. процентів за користування товарним кредитом, нарахованих у відповідності до п.п. 4 Додатків №566/19/110/01-ЗЗР від 27.02.2019р. та №566/19/110/02-Мд-П від 13.03.2019р. до договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р.

Протокольною ухвалою суду від 06.02.2020р., було продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів до 15.03.2020р., розгляд справи в підготовчому засіданні було відкладено на 25.02.2020р.

18.02.2020р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог від 18.02.2020р. №18/02/20-1 з обгрунтовуючими відзив документами та доказами в підтвердження надіслання останнього на адресу позивача у справі, в котрому відповідач засвідчив, що позивачем невірно визначено суму основного боргу та подальший розрахунок штрафних санкцій та просив суд зменшити заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір штрафних санкцій на 80%.

Так, на переконання відповідача підсумок вартості поставленого на підставі Додатку №566/19/110/01-ЗЗР від 27.02.2019р. до договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. товару складає 881 651,62грн., а збільшення вартості вже поставленого товару на 80 660,91грн. не грунтується на положеннях чинного законодавства України та не відповідає умовам укладеного між сторонами договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р., однак у зв'язку з частковою оплатою відповідачем суми заборгованості на момент пред'явлення позову до суду заборгованість складає 647 454,16грн.

При цьому, відповідач вважає, що позивачем у позовній заяві здійснено невірно і розрахунки штрафних санкцій, оскільки останні не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються первинними документами.

Крім того, відповідач посилаючись на положення ст. ст. 549, 551, 614 ЦК України, ст. ст. 230, 233 ГК України, відсутність доказів, які б свідчили про понесення позивачем збитків, у зв'язку з простроченням відповідачем оплати заборгованості, просить суд зменшити заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір штрафних санкцій на 80%.

При цьому, засвідчив, що вказуючи статус платежу у 48% (чи 36%) річних, як компенсаційного, позивач не доводить, які саме збитки та витрати такий платіж має компенсувати.

Водночас, на адресу суду від відповідача надійшов попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат відповідача по справі №18/02/20-2 з обгрунтовуючими вказаний розрахунок документами згідно котрого відповідач очікує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00грн. у зв'язку з розглядом справи №903/967/19 в суді першої інстанції.

21.02.2020р. на адресу суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від 21.02.2020р., в котрій позивач, у зв'язку із частковою оплатою відповідачем 14.02.2020р. суми основного боргу в розмірі 3 000,00грн. просив суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача 634 817,32 грн., в т.ч. 537 822,91 грн. заборгованості по оплаті отриманого на підставі договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. товару, 26 392,10 грн. пені, нарахованої за прострочення виконання зобов'язання по оплаті товару згідно п. 6.2. договору, 40 344,18 грн. 48 % річних, нарахованих у відповідності до п. 6.7. договору та ст. 625 ЦК України та 30 258,13 грн. процентів за користування товарним кредитом, нарахованих у відповідності до п.п. 4 Додатків №566/19/110/01-ЗЗР від 27.02.2019р. та №566/19/110/02-Мд-П від 13.03.2019р. до договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р.

Крім того, 24.02.2020р. на адресу суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від 24.02.2020р., в котрій позивач, у зв'язку із частковою оплатою відповідачем 21.02.2020р. суми основного боргу в розмірі 5 000,00грн., просив суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача 629 817,32 грн., в т.ч. 532 822,91 грн. заборгованості по оплаті отриманого на підставі договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. товару, 26 392,10 грн. пені, нарахованої за прострочення виконання зобов'язання по оплаті товару згідно п. 6.2. договору, 40 344,18 грн. 48 % річних, нарахованих у відповідності до п. 6.7. договору та ст. 625 ЦК України та 30 258,13 грн. процентів за користування товарним кредитом, нарахованих у відповідності до п.п. 4 Додатків №566/19/110/01-ЗЗР від 27.02.2019р. та №566/19/110/02-Мд-П від 13.03.2019р. до договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р.

25.02.2020р. на адресу суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від 25.02.2020р., в котрій позивач, у зв'язку із частковою оплатою відповідачем 24.02.2020р. суми основного боргу в розмірі 5 000,00грн., просив суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача 624 817,32 грн., в т.ч. 527 822,91 грн. заборгованості по оплаті отриманого на підставі договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. товару, 26 392,10 грн. пені, нарахованої за прострочення виконання зобов'язання по оплаті товару згідно п. 6.2. договору, 40 344,18 грн. 48 % річних, нарахованих у відповідності до п. 6.7. договору та ст. 625 ЦК України та 30 258,13 грн. процентів за користування товарним кредитом, нарахованих у відповідності до п.п. 4 Додатків №566/19/110/01-ЗЗР від 27.02.2019р. та №566/19/110/02-Мд-П від 13.03.2019р. до договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р.

Водночас, в даних заявах містилось клопотання позивача про повернення йому у зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог частини сплаченої суми судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір".

Присутній в судовому засіданні 25.02.2020р. представник відповідача звернувся до суду з клопотанням №25/02/20-1 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів у справі (копій платіжних доручень), котре судом було задоволене, про що суд постановив відповідну протокольну ухвалу.

За наслідками розгляду в судовому засіданні 25.02.2020р. заяв позивача про зменшення розміру позовних вимог, судом були прийняті відповідні заяви про зменшення розміру позовних вимог із зазначенням нової ціни позову - 624 817,32 грн., з врахуванням якої й продовжується розгляд справи.

Крім того, ухвалою суду від 25.02.2020р. суд постановив Управлінню державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області повернути з Державного бюджету України Малому приватному підприємству Фірма "Ерідон" 3 075,01 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №466959 від 02.12.2019р. (платіжне доручення №466959 від 02.12.2019р. знаходиться у матеріалах справи) у зв'язку із зменшенням позивачем розміру позовних вимог.

В судовому засіданні 25.02.2020р. судом було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 16.03.2020р. на 12:20год., явку представників сторін в судове засідання визначено обов'язковою.

13.03.2020р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання №13/03/20-1 про приєднання до матеріалів справи копії платіжного доручення №849 від 12.03.2020р. на суму платежу 20 000,00грн., яке було задоволено судом про що суд постановив відповідну протокольну ухвалу.

13.03.2020р. на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення від 12.03.2020р. з обгрунтовуючими пояснення документами, в котрих позивач просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві (з врахуванням заяв позивача про зменшення розміру позовних вимог), та відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

При цьому, позивач засвідчив, що вартість товару, яка була поставлена відповідачу згідно Додатку №566/19/110/01-ЗЗР від 27.02.2019р. до договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. з урахуванням підписаних сторонами змін вартості товару, складає 962 312,53грн., а на дату подання відповідачем відзиву заборгованість складала 527 822,91грн., а не 452 454,16грн. як хибно зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву.

В обгрунтування заперечень стосовно зменшення розміру штрафних санкцій позивач засвідчив, що на час укладення договору поставки № 566/19/10 від 27.02.2019р. та додатків до нього, відповідач був обізнаний із специфікою роботи підприємства в аграрному секторі, і як юридична особа, що здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик, взяв на себе відповідні зобов'язання (приймати поставлений товар та здійснювати своєчасний/повний розрахунок з постачальником), і об'єктивно усвідомлював усі можливі ризики ведення господарської діяльності та виконання зобов'язань за договором.

Отже, будь-яке фінансове становище відповідача є результатом підприємницької (господарської) діяльності саме відповідача, в ході якої відповідач мав планувати свої видатки на погашення грошових зобов'язань, оскільки був обізнаний про строк настання їх виконання (погашення), самостійно визначивши такі строки у додатках до договору поставки № 566/19/10 від 27.02.2019р.

Також, фінансове становище підприємства відповідача, сезонний характер виробництва, низькі ціни на продукцію, як зобов'язання відповідача перед іншими третіми особами, так і не виконання зобов'язань іншими третіми особами перед відповідачем тощо, на переконання позивача, не є незвичайною, непрогнозованою і непередбаченою обставиною в умовах ринкової економіки, а є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності та в умовах фінансової кризи в країні носить загальний характер, як для боржника так і для стягувача.

Таким чином, на думку позивача, будь-яке зменшення розміру неустойки порушує майнові (матеріальні) інтереси позивача, а тому таке зменшення не буде ґрунтуватися на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, верховенство права, справедливість, добросовісність та розумність, адже не вчасне отримання МПП Фірма "Ерідон" грошових коштів, на які розраховувало при укладенні договору поставки, з врахуванням інфляційних процесів в економіці держави та неможливості залучати кошти для інших проектів і проведення розрахунків у власній господарський діяльності, призводить до негативних фінансово-господарських та іміджевих наслідків діяльності МПП Фірма "Ерідон".

Також безпідставне зменшення розміру штрафних санкцій без обгрунтованих на те мотивів, без дотримання балансу інтересів позивача та відповідача не відповідає завданню господарського судочинства та порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

В судовому засіданні 16.03.2020р. судом оголошувалась перерва до 16.03.2020р. до 14:30 год. для надання можливості позивачу надати пояснення щодо розрахунків.

Присутня в судовому засіданні 16.03.2020р. представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити останні в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, заявах про зменшення розміру позовних вимог та письмових поясненнях.

Крім того, представник позивача до закінчення судових дебатів у справі заявила усне клопотання про вирішення питання про судові витрати (витрати на правову допомогу) після ухвалення рішення по суті позовних вимог, яке було судом задоволено.

В судовому засіданні представник відповідача вказав на хибність проведених позивачем розрахунків суми основного боргу, 48 % річних, пені та процентів за користування товарним кредитом в розмірі 36% та просив суд зменшити заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір штрафних санкцій на 80% з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій заперечила та просила суд відмовити в задоволенні останнього в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, господарський суд, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред'явлений позивачем до відповідача позов підлягає до часткового задоволення.

Викладена позиція суду пов'язана з наступними обставинами:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 27 лютого 2019 року між Малим приватним підприємством Фірма "Ерідон" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дари Волині" (покупець) було укладено договір поставки №566/19/110 з укладеними в подальшому додатками №№ 566/19/110/01-ЗЗР від 27.02.2019р., 566/19/110/02-Мд-П від 13.03.2019р. до нього та додатковою угодою від 27.05.2019р. до додатку №566/19/110/01-ЗЗР від 27.02.2019р., у відповідності до пунктів 1.1.-1.2. котрого в порядку та на умовах цього договору постачальник зобов'язався поставити покупцю продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити вартість такого товару. Найменування, асортимент та кількість товару, який підлягає поставці за цим договором, зазначаються в Додатках, які є його невід'ємною частиною.

Згідно пунктів 2.1.-2.3. цього договору ціна товару в національній валюті та її еквівалент в іноземній валюті (долар США або Євро), зазначається у Додатках до цього договору. Ціна товару в національній валюті є орієнтовною та остаточно визначається на дату фактичної оплати товару на умовах цього договору. Еквівалент ціни товару в іноземній валюті, який зазначено в Додатку до цього договору, є незмінним на весь період дії цього договору. Загальна вартість товару, що постачається за цим договором, визначається Додатками та видатковими накладними, з врахуванням п. 3.2. договору. У випадку розбіжності даних у Додатках та у видаткових накладних щодо кількості, асортименту, ціни товару, перевагу має видаткова накладна.

Оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором та додатками до нього. У випадку поставки товару на умовах попередньої оплати, допускається оплата та поставка товару на підставі рахунку на попередню оплату, що містить істотні умови поставки без укладення додатків до цього договору. Датою оплати товару вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника. Сторони погодили, що визначення ціни та загальної вартості Товару, що піддягає оплаті покупцем, здійснюється в національній валюті України, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на Між6анківській валютній біржі на момент закриття торгів у день, що передує даті оплати Товару. Оплата Товару, який постачається на умовах попередньої оплати, здійснюється Покупцем на підставі рахунку на оплату, сформованого Постачальником, з врахуванням умов пунктів 3.1. та 3.2. Договору. Термін дії Рахунку на оплату складає 3 (три) банківських дні, включаючи дату його оформлення, якщо інше не буде погоджено Сторонами. В разі порушення строків оплати, визначених Рахунком на оплату, зарахування платежів здійснюється Постачальником, виходячи з курсу Міжбанку, встановленого на момент надходження грошових коштів на банківський рахунок Постачальника. Оплата товару, який постачається на умовах відстрочення оплати чи з використанням вексельного способу розрахунків здійснюється покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2. та 3.5. цього договору. Оформлення видаткових накладних на товар, який постачається на умовах попередньої оплати, здійснюється за цінами, зазначеними в рахунку на оплату. У разі недотримання покупцем строків оплати товару, встановлених рахунком на оплату, оформлення видаткової накладної здійснюється за цінами, визначеними з дотриманням умов пунктів 3.2. цього договору, на момент надходження грошових коштів на банківський рахунок постачальника. Оформлення видаткових накладних на товар, який постачається на умовах відстрочення оплати або з використанням вексельного способу розрахунків, здійснюється за цінами, визначеними на дату формування видаткової накладної з дотриманням умов пунктів 3.2. цього договору. В тому разі, коли на день проведення покупцем оплати товару, отриманого на умовах відстрочення оплати або з використанням вексельного способу розрахунків (дата зарахування коштів або передачі векселів), курс іноземної валюти, визначений з дотриманням умов пункту 3.2. цього договору, є вищим за відповідний курс іноземної валюти, що використаний на дату оформлення видаткової накладної, сторони для визначення вартості товару, яка підлягає оплаті покупцем, застосовують формулу С=А1/А2*В, де: С-вартість товару, що підлягає оплаті, В-вартість неоплаченого товару за відповідними видатковими накладними, А1-курс іноземної валюти на дату оплати товару, визначений згідно умов договору, А2-курс іноземної валюти на дату оформлення видаткової накладної, визначений згідно умов договору. У разі, коли на момент проведення розрахунків (на дату здійснення оплати або передачі векселів) курс продажу іноземних валют, визначений у відповідності до умов п. 3.2. договору, буде меншим за відповідний курс, використаний на момент оформлення відповідних видаткових накладних, покупець проводить оплату отриманого товару, виходячи із курсу продажу іноземних валют, використаного на дату оформлення видаткових накладних. Товар, що був отриманий Покупцем, в межах цього Договору тільки за видатковими накладними (без підписання Додатку та без здійснення попередньої оплати), підлягає повній оплаті з дотриманням умов пунктів 3.2 та 3.3 цього Договору, не пізніше 10 (десяти) банківських днів з моменту його отримання. Здійснюючи оплату Товару, Покупець зобов'язаний зазначати у платіжному дорученні за яким саме Додатком до цього Договору та/або Рахунком на оплату, та/або видатковою накладною, а також, у разі необхідності, за який саме Товар здійснюється оплата. У разі відсутності такої інформації, а також, у разі порушення Покупцем грошових зобов'язань за цим Договором, отриманий платіж зараховується Постачальником на власний розсуд (розділ 3 договору).

У відповідності до п.п. 5.1.-5.5. цього договору умови та строки поставки Товару зазначаються у Додатках до цього Договору або у Рахунку на оплату, який містить істотні умови поставки. Поставка Товару здійснюється за умови дотримання Покупцем строків та порядку оплати Товару передбачених договором. В разі порушення Покупцем строків чи порядку оплати Товару, Постачальник має право притримати поставку Товару по Договору в цілому до моменту усунення таких порушень. Перехід права власності на Товар від Постачальника до Покупця, а також приймання Товару по кількості та якості, здійснюється в момент передачі Товару за видатковою накладною. Датою передачі Товару є дата оформлення видаткової накладної, яка підписується представником Покупця. Підпис представника Покупця у видатковій накладній може бути завірений відтиском печатки Покупця та свідчить про отримання Товару Покупцем: по кількості - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної у видатковій накладній; по якості - відповідно до показників та характеристик, зазначених у документах про якість та походження Товару. У разі виявлення будь-яких недоліків Товару, Покупець зобов'язаний негайно, до закінчення приймання Товару, письмово повідомити про це Постачальника та викликати його уповноваженого представника для складання Акту про виявлені недоліки Товару. При відсутності повідомлення Покупця про виявлені недоліки Товару, Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем по кількості та якості. Претензії щодо кількості та якості Товару, які неможливо було виявити під час його прийняття, повинні бути пред'явлені до повного чи часткового використання Товару, але не пізніше: по кількості - не пізніше 2 (Двох) календарних днів з моменту отримання Товару; по якості - протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту виявлення прихованих недоліків Товару, але не пізніше 3 (трьох) місяців з дати отримання Товару.

Відповідно до п.п. 6.1.-6.8. цього договору за порушення умов цього Договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням умов цього Договору. Крім відповідальності, встановленої п.6.1. цього Договору Покупець: за несвоєчасну оплату Товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого Товару за кожний день прострочення. Постачальник несе відповідальність за нестачу, ушкодження упаковки і пов'язане з цим зниження якості товару тільки в тому випадку, якщо нестача та/або ушкодження упаковки відбулися з його вини та до передачі Товару покупцю. Крім відповідальності, встановленої пунктами 6.1. та. 6.3. цього Договору, Постачальник за прострочення поставки товару більш ніж на 10 (десять) днів, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно поставленого Товару за кожний день прострочення, якщо таке Порушення не є наслідком впливу незалежних від постачальника обставин. В разі невиконання Покупцем зобов'язань щодо оплати Товару у відповідності до умов цього договору, покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника компенсаційний платіж в розмірі 48 % річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст. 625 ЦК України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені). Сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за цим Договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов'язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років.

Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2019р., а в частині проведення розрахунків за поставлений товар-до моменту проведення остаточних розрахунків. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Договір поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. підписано сторонами та скріплено відтисками круглих печаток господарюючих суб'єктів.

27.02.2019р. між Малим приватним підприємством Фірма "Ерідон" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дари Волині" (покупець) було укладено Додаток № 566/19/110/01-ЗЗР від 27.02.2019р. до договору поставки №566/19/110, у відповідності до умов пунктів 1 - 5 котрого поставці підлягає товар-Агро Страда ПАР (10 л) в кількості 40 л, Аканто Плюс 28% к.с. (5 л) в кількості 45 л, Актара 25% в.г. (250 гр.) в кількості 0,25 кг, Амістар Голд 25%, к.с. (5 л) в кількості 250 л, Балерина 45,9% с.е. (5 л) в кількості 20 л, Бестселлер Турбо 20% к.с. (5 л) в кількості 15 л, Бетанал Експерт 27% к.е. (5 л) в кількості 5 л, Бордо Ізагро 74% в.г. (10 кг) в кількості 80 кг, Гезагард 500 FW к.с. (5 л) в кількості 15 л, Гліпрофі 36% р.к. (20 л) в кількості 320 л, Голдазім 50% к.с. (10 л) в кількості 40 л, Грейнурон 75% в.г. (0,5 кг) в кількості 1,50 кг, Дуал Голд 96 % к.е. (5 л) в кількості 10 л, Еверест 70% в.г. (0,5 кг) в кількості 0,50 кг, Інітер 600 т.н. (10 л) в кількості 10л, Карате 5% к.е. (5 л) в кількості 5 л, Медакс Топ (5 л) в кількості 25л, Максим XL 035 FS т.к.с. (5 л) в кількості 5л, Моддус 25% к.е. (5 л) в кількості 65 л, МультиМастр ПАР (10 л) в кількості 20 л, Пендіган 330 к.е. (10 л) в кількості 30 л, Рекс Дуо 50% к.е. (10 л) в кількості 30 л, Сіліксан 106 (1 л) в кількості 5 л, Скала 40% к.с. (3 л) в кількості 12 л, Терра сорб фоліар р (20 л) в кількості 80 л, Тілмор 24% к.е. (5 л) в кількості 85 л, Топаз 10% к.е. (5 л) в кількості 5 л, Флекситі 30% к.е. (1 л) в кількості 16 л, Фулгор 25% к.е. (10 л) в кількості 40 л, ХіСтік в.г. (0,4 кг) в кількості 20 кг, Хлормекват хлорид 75% в.р. (10 л) в кількості 90 л, Хорус 75% в.г. (1 кг) в кількості 3 кг, Моддус 25% к.е. (5 л) в кількості 135 л. Загальна вартість товару за цим додатком включаючи ПДВ-967 965,40 грн. Оплата повної вартості товару, який постачається на умовах цього Додатку, здійснюється Покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2.-3.3. договору поставки в наступному порядку: 100,00% від загальної вартості товару покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 15.10.2019р. У разі порушення покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого товару на строк більше 15 календарних днів, покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 ЦК України, зобов'язаний сплатити на користь постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли товар підлягав оплаті за умовами цього додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого товару.

Вказаний додаток до договору поставки підписано сторонами та скріплено відтисками круглих печаток господарюючих суб'єктів.

Крім того, 27 травня 2019 року між Малим приватним підприємством Фірма "Ерідон" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дари Волині" (покупець) було укладено Додаткову угоду до додатку № 566/19/110/01-ЗЗР від 27.02.2019р. до договору поставки №566/19/110, у відповідності до умов п.п. 1-4 котрої сторони підтвердили, що на виконання умов договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. та Додатку №566/19/110/01-ЗЗР від 27.02.2019р. до нього постачальник поставив покупцю товарів на суму 838 632,10грн. в т.ч. ПДВ, що є еквівалентом 31 177,13 доларів США, згідно видаткових накладних: №15032 від 18.03.2019р. курс реалізації складає 1 долар США -26,77грн., №16024 від 19.03.2019р. курс реалізації складає 1 долар США -26,77грн., №16037 від 19.03.2019р. курс реалізації складає 1 долар США -27,15грн. №18837 від 25.03.2019р. курс реалізації складає 1 долар США -26,91грн. В зв'язку з порушенням покупцем порядку та строків оплати вже поставленого постачальником товару сторони дійшли згоди переглянути ціну і загальну вартість, змінити порядок і строки оплати такого товару для чого вирішили змінити умови пунктів 1-3 Додатку №566/19/110/01- ЗЗР від 27.02.2019р. на нові, які передбачають збільшення ціни та загальної вартості товару у зв'язку з його продажем на умовах відстрочення оплати, виклавши їх наступним чином: 2.1. Сторони домовились викласти п. 1 Додатку в наступній редакції: "1. Покупцю поставлено товар в наступному асортименті, кількості, ціні та вартості: Агро Страда ПАР (10 л) в кількості 40 л, Аканто Плюс 28% к.с. (5 л) в кількості 45 л, Актара 25% в.г. (250 гр.) в кількості 0,25 кг, Амістар Голд 25%, к.с. (5 л) в кількості 250 л, Балерина 45,9% с.е. (5 л) в кількості 20 л, Бестселлер Турбо 20% к.с. (5 л) в кількості 15 л, Бетанал Експерт 27% к.е. (5 л) в кількості 5 л, Бордо Ізагро 74% в.г. (10 кг) в кількості 80 кг, Гезагард 500 FW к.с. (5 л) в кількості 15 л, Гліпрофі 36% р.к. (20 л) в кількості 320 л, Голдазім 50% к.с. (10 л) в кількості 40 л, Грейнурон 75% в.г. (0,5 кг) в кількості 1,50 кг, Дуал Голд 96 % к.е. (5 л) в кількості 10 л, Еверест 70% в.г. (0,5 кг) в кількості 0,50 кг, Інітер 600 т.н. (10 л) в кількості 10л, Карате 5% к.е. (5 л) в кількості 5 л, Медакс Топ (5 л) в кількості 25л, Максим XL 035 FS т.к.с. (5 л) в кількості 5л, Моддус 25% к.е. (5 л) в кількості 65 л, МультиМастр ПАР (10 л) в кількості 20 л, Пендіган 330 к.е. (10 л) в кількості 30 л, Рекс Дуо 50% к.е. (10 л) в кількості 30 л, Сіліксан 106 (1 л) в кількості 5 л, Скала 40% к.с. (3 л) в кількості 12 л, Терра сорб фоліар р (20 л) в кількості 80 л, Тілмор 24% к.е. (5 л) в кількості 85 л, Топаз 10% к.е. (5 л) в кількості 5 л, Флекситі 30% к.е. (1 л) в кількості 16 л, Фулгор 25% к.е. (10 л) в кількості 40 л, ХіСтік в.г. (0,4 кг) в кількості 20 кг, Хлормекват хлорид 75% в.р. (10 л) в кількості 90 л, Хорус 75% в.г. (1 кг) в кількості 3 кг, Моддус 25% к.е. (5 л) в кількості 135 л.". 2.2. Сторони домовились викласти п. 2 Додатку в наступній редакції: "Загальна вартість поставленого товару складає-967 965,40грн.". 2.3. Сторони домовились викласти п. 3 Додатку в наступній редакції: "Оплата повної вартості отриманого товару здійснюється покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2.-3.3. договору поставки, виходячи із курсу іноземних валют та встановлених "Джерелом курсу іноземних валют", що зазначено вище, шляхом перерахування суми, належної до сплати, на розрахунковий рахунок постачальника в наступному порядку: покупець сплачує постачальнику в порядку відстрочення оплати 100% загальної вартості поставленого товару, що зазначена в пункті 2 цієї угоди, з дотриманням умов п.п. 3.2.-3.3. договору поставки, виходячи із курсу іноземних валют, встановлених "Джерелом курсу іноземних валют", що вказаний вище, в строк до 15.10.2019р.". 2.4. Сторони домовились викласти пункт 4 Додатку в наступній новій редакції: "4. У разі порушення покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого товару на строк понад 30 календарних днів, покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 ЦК України, зобов'язаний сплатити на користь постачальника плату за користування товарним кредитом (користування чужими грошовими коштами) у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару". 2.5. Сторони домовились викласти пункт 5 Додатку в наступній новій редакції: "5. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли товар підлягав оплаті за умовами цього додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого товару.". Дана додаткова угода змінює всі попередні усні чи письмові домовленості сторін, а також зобов'язання сторін, передбачені договором поставки лише в частині Додатку та в порядку визначення вартості товару, строків оплати та додаткової відповідальності покупця, і є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. В разі невиконання покупцем зобов'язань, передбачених п. 2 цієї додаткової угоди, покупець, відповідно до ст. 625 ЦК України сплачує на користь постачальника 36% річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст. 625 ЦК України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені). Дана угода набирає чинності з моменту її підписання.

Вказана додаткова угода до додатку до договору поставки підписана сторонами та скріплена відтисками круглих печаток господарюючих суб'єктів.

13.03.2019р. між Малим приватним підприємством Фірма "Ерідон" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дари Волині" (покупець) було укладено Додаток № 566/19/110/02-Мд-П до договору поставки №566/19/110, у відповідності до умов пунктів 1 - 5 котрого поставці підлягає товар-Аміно Алексін (5 л) в кількості 55 л, Розасоль 29-10-10+3+МЕ (25 кг) мінеральне добриво в кількості 275 кг, Розасоль 18-18-18+МЕ (25 кг) мінеральне добриво в кількості 25 кг, Розалік (B, Mo, S) (10л) мінеральне добриво в кількості 70 л, Розалік (В, Са) (10л) мінеральне добриво в кількості 20 л. Загальна вартість товару за цим додатком включаючи ПДВ-64 683,12 грн. Оплата повної вартості товару, який постачається на умовах цього Додатку, здійснюється Покупцем в наступному порядку: 20,00% від загальної вартості товару покупець, з дотриманням умов пунктів 3.2.-3.3. та 3.5. договору поставки, сплачує на умовах попередньої оплати в строк до 10.04.2019р. Для проведення попередньої оплати Покупець отримує у постачальника рахунок на оплату, термін дії якого складає 3 банківських дні, враховуючи дату його оформлення. 80,00% від загальної вартості товару, яка зазначена у видаткових накладних, оплачуються покупцем з використання вексельного способу розрахунків шляхом передачі постачальнику впродовж 30 календарних днів після отримання товару, простого векселя, виданого ТОВ "Дари Волині" та авальованого АТ "Ощадбанк". Строк платежу по векселю: "За пред'явленням, але не раніше 15.11.2019р.". У разі відвантаження постачальником товару без отримання від покупця попередньої оплати, як це передбачено в п. 3 цього Додатку, такий товар буде вважатись поставленим покупцю на умовах відстрочення оплати. У цьому разі, покупець зобов'язаний здійснити належний платіж в розмірі попередньої оплати за такий товар впродовж 15 календарних днів з моменту його отримання за видатковою накладною. У разі прострочення покупцем строків передачі простих векселів він зобов'язаний впродовж 15 календарних днів підписати "Угоду про зміну умов придбання та оплати отриманого товару", а при простроченні передачі простих векселів на строк більше 15 календарних днів відповідний товар буде вважатись поставленим на умовах відстрочення оплати та підлягає оплаті покупцем грошовими коштами. У такому разі, покупець зобов'язаний здійснити оплату отриманого товару з дотриманням умов пунктів 3.2.-3.5. договору поставки грошовими коштами шляхом їх перерахування на банківський рахунок постачальника. Покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 ЦК України, зобов'язаний сплатити на користь постачальника плату (відсотки) за користування товарним кредитом у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару за період від дня отримання товару за видатковими накладними та до дня його фактичної оплати покупцем. У разі не здійснення покупцем платежу по векселю у вказаний у ньому строк, у зв'язку з чим постачальник вимушений був звернутися до нотаріуса із заявою про вчинення протесту в не оплаті векселя, покупець додатково сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 48 % річних нарахованих на загальну суму заборгованості за прости векселем. Строк нарахування відсотків розпочинається від дня передачі простого векселя постачальнику і діє до повного погашення покупцем заборгованості по такому векселю.

Вказаний додаток до договору поставки підписано сторонами та скріплено відтисками круглих печаток господарюючих суб'єктів.

На виконання умов договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. з укладеними в подальшому додатками №№ 566/19/110/01-ЗЗР від 27.02.2019р., 566/19/110/02-Мд-П від 13.03.2019р. до нього та додаткової угоди від 27.05.2019р. до додатку №566/19/110/01-ЗЗр від 27.02.2019р. до договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. Малим приватним підприємством Фірма "Ерідон" було відпущено, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Дари Волині", прийнято, товар на загальну суму 1 025 822,91грн., що стверджується видатковими накладними №15032 від 18.03.2019р. на суму 4 478,16грн., №16024 від 19.03.2019р. на суму 175 521,84грн., №16037 від 19.03.2019р. на суму 67 508,75грн., №18837 від 25.03.2019р. на суму 591 123,35грн., №56371 від 28.05.2019р. на суму 43 019,52грн. (Додаток №566/19/110/01-ЗЗР від 27.02.2019р. до договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р.), №18867 від 25.03.2019р. на суму 13 000,00грн., №18869 від 25.03.2019р. на суму 36 310,90грн., №56376 від 28.05.2019р. на суму 14 199,48грн. (Додаток №566/19/110/02-Мд-П від 13.03.2019р. до договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р.), а також Змінами вартості товару №1805 від 27.05.2019р. на суму 372,56грн., №1806 від 27.05.2019р. на суму 20 860,74грн., №1807 від 27.05.2019р. на суму 59 427,61грн., які підписані сторонами та скріплені відтисками круглих печаток господарюючих суб'єктів.

Відповідно до ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Судом встановлено, що зазначені вище накладні на відпуск Малим приватним підприємством Фірма "Ерідон" відповідачу товару та його отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Дари Волині" підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені відтисками печаток суб'єктів господарювання, містять в собі всі визначені законодавством обов'язкові реквізити, в повному об'ємі відображають зміст та обсяги здійснених сторонами на їх підставі, згідно умов підписаного договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. з укладеними в подальшому додатками до нього господарських операцій.

Проте, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дари Волині" взяті на себе згідно договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. з укладеними в подальшому додатками до нього зобов'язання в частині проведення з Малим приватним підприємством Фірма "Ерідон" розрахунків по оплаті відпущеного товару не виконало, їх вартість в повному об'ємі не оплатило у зв'язку з чим на момент звернення кредитора до суду з відповідним позовом заборгувало постачальнику 732 822,91 грн.

Судом досліджено, що сума заборгованості в розмірі 732 822,91 грн. включає в себе загальну вартість товарів, відпущених згідно накладних (з врахуванням підписаних сторонами змін вартості товару) в розмірі 1 025 822,91грн. та часткову оплату відповідачем товару на суму 293 000,00 грн.

Непроведення відповідачем належних розрахунків з позивачем виступило підставою для його звернення до господарського суду з позовом про примусове стягнення суми існуючої заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 174, 181 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність, з акту управління господарською діяльністю, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З положень ст. 509 ЦК України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отримання відповідачем поставленого товару є підставою виникнення у відповідача зобов'язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору поставки, а також чинного законодавства на підставі оформлених відповідно до умов договорів видаткових накладних.

Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суд встановив, що в даному випадку відносини між Малим приватним підприємством Фірма "Ерідон" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дари Волині" носять договірний характер, укладений між ними договір поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. з укладеними в подальшому додатками до нього та додатковою угодою до додатку предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, договірними сторонами розірваний не був.

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов'язання.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, з огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору, відпуск позивачем на виконання його умов відповідачу товарів, їх отримання відповідачем та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 732 822,91 грн. основного боргу на момент пред'явлення позову були обґрунтованими.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було вжито заходів, спрямованих на врегулювання господарського спору та частково сплачено суму основного боргу у розмірі 205 000,00 грн., що стало підставою для зменшення позивачем позовних вимог на цю суму та прийняття судом відповідного зменшення.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідачем після звернення позивача з позовом до суду та після закриття судом підготовчого провадження у справі було сплачено 20 000,00грн., що стверджується платіжним дорученням №849 від 12.03.2020р. з призначенням платежу: "за товар згідно накладної 18837 від 25.03.2019 в т.ч. ПДВ 20%-3 333,33".

На проведенні такого платежу також було засвідчено присутніми в судовому засіданні представниками позивача та відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

У пункті 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Зважаючи на те, що відповідач (у період після звернення позивача до суду з позовом та після закриття судом підготовчого провадження у справі) сплатив частково суму основного боргу у розмірі 20 000,00грн., суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній частині позовних вимог на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору з покладенням на відповідача обов'язку відшкодування позивачу понесених в цій частині позову витрат (сплата судового збору).

Відтак, підставною та такою, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача є сума основної заборгованості в розмірі 507 822,91грн.

При цьому, посилання відповідача на неврахування позивачем часткової оплати суми основного боргу в розмірі 4 707,84грн., здійсненої відповідачем на підставі меморіального ордеру №201 від 22.05.2019р. з призначенням платежу: "за товар згідно договору від 27.02.2019р. в т.ч. ПДВ 20%-784,64грн." не приймаються судом до уваги, оскільки як вбачається з пояснень присутньої в судовому засіданні 16.03.2020р. представника позивача, дані кошти були зараховані позивачем в погашення заборгованості по іншому Додатку до договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р., заборгованість по якому не є предметом розгляду у даній справі.

При цьому, суд засвідчує, що п. 3.7. договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. передбачено, що здійснюючи оплату Товару, Покупець зобов'язаний зазначати у платіжному дорученні за яким саме Додатком до цього Договору та/або Рахунком на оплату, та/або видатковою накладною, а також, у разі необхідності, за який саме Товар здійснюється оплата. У разі відсутності такої інформації, а також, у разі порушення Покупцем грошових зобов'язань за цим Договором, отриманий платіж зараховується Постачальником на власний розсуд.

Поруч з цим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 30 258,13 грн. плати (процентів) за користування товарним кредитом на підставі пунктів 4 Додатків №566/19/110/01-ЗЗР від 27.02.2019р., №566/19/110/02-Мд-П від 13.03.2019р. до договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. та додаткової угоди від 27.05.2019р. до додатку №566/19/110/01-ЗЗР від 27.02.2019р. до договору поставки №566/19/110 та ст. 536, ч. 5 ст. 694 ЦК України за період з 16.10.2019р. по 28.11.2019р. (по кожній поставці окремо).

Згідно ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В силу приписів частини 5 статті 694 Цивільного кодексу України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Згідно пунктів 4, 5 додатку №566/19/110/01-ЗЗР від 27.02.2019р. до договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. сторони визначили, що у разі порушення покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого товару на строк більше 15 календарних днів, покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 ЦК України, зобов'язаний сплатити на користь постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли товар підлягав оплаті за умовами цього додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого товару.

Водночас, в п. 2.4. додаткової угоди від 27.05.2019р. до додатку №566/19/110/01-ЗЗР від 27.02.2019р. до договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. сторони визначили, що у разі порушення покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого товару на строк понад 30 календарних днів, покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 ЦК України, зобов'язаний сплатити на користь постачальника плату за користування товарним кредитом (користування чужими грошовими коштами) у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару.

Згідно пункту 4 додатку №566/19/110/02-Мд-П від 13.03.2019р. до договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. сторони визначили, що покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 ЦК України, зобов'язаний сплатити на користь постачальника плату (відсотки) за користування товарним кредитом у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару за період від дня отримання товару за видатковими накладними та до дня його фактичної оплати покупцем.

При цьому суд зазначає, що визначені положення додатків до договору та додаткової угоди до додатку недійсними чи зміненими не визнавалися, відповідач зобов'язання щодо своєчасної оплати отриманого товару не виконав, в зв'язку з чим в силу вимог статті 204 ЦК України презюмується правомірність вказаного правочину, а, відтак, сплата процентів (плати) за користування товарним кредитом у розмірі 36% річних є договірним зобов'язанням відповідача.

У пунктах 6.1, 6.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (стаття 536 ЦК України), зокрема процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит (частина п`ята статті 694 названого Кодексу), оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов`язань, ані штрафною санкцією (п. 2.7 Пленуму № 14).

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення процентів за користування товарним кредитом.

Перевіривши розрахунок процентів за користування товарним кредитом, судом встановлено, що нарахування процентів здійснено позивачем за кожною поставкою окремо. Розрахунок суд визнає арифметично правильним.

Таким чином, у частині вимог про стягнення з відповідача 30 258,13 грн. процентів за користування товарним кредитом позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями пункту 6.7. договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. визначено, що в разі невиконання Покупцем зобов'язань щодо оплати Товару у відповідності до умов цього договору, покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника компенсаційний платіж в розмірі 48 % річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст. 625 ЦК України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Суд зазначає, що відповідальність, визначена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а тому відповідно застосовується за прострочку виконання грошового зобов'язання незалежно від домовленості сторін.

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями відповідальності відповідача, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягненні пені чи штрафу.

Згідно з представленими розрахунками позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 6.7. договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. було нараховано відповідачу 40 344,18 грн. 48 процентів річних за період прострочки платежів з 16.10.2019р. по 28.11.2019р. (по кожній поставці окремо).

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення процентів річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначених позивачем розмірах.

Крім того, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем при зверненні до суду з даним позовом було включено до ціни позову вимоги щодо стягнення з відповідача 26 392,10 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов'язання по оплаті товару згідно п. 6.2. договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. за період з 16.10.2019р. по 28.11.2019р. (по кожній поставці окремо).

Згідно п. 6.2. договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. сторони визначили, що покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення.

Згідно ч.2 ст.4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим кодексом. Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В даному випадку сторони у п. 6.2 договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. визначили, що покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення.

Відтак, за прострочення виконання грошових зобов'язань по оплаті за отриманий відповідачем товар, згідно перевіреного судом розрахунку позивача, останнім було нараховано відповідачу 26 392,10 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язання по оплаті товару згідно п. 6.2. договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. за період з 16.10.2019р. по 28.11.2019р., яка є арифметично вірною, підставною та такою, що підлягає до стягнення.

При цьому суд зазначає, що пункт 6.2. договору поставки №566/19/110 від 27.02.2019р. недійсними чи зміненими не визнавалися, відповідач зобов'язання щодо своєчасної оплати отриманого товару не виконав, в зв'язку з чим в силу вимог статті 204 ЦК України презюмується правомірність вказаного правочину, а, відтак, сплата пені є його договірним зобов'язанням.

Водночас, відповідачем відповідно до положень статті 83 ГПК України у відзиві на позовну заяву від 18.02.2020р. №18/02/20-1 було заявлено клопотання в якому відповідач посилаючись на положення ст. ст. 549, 551, 614 ЦК України, ст. ст. 230, 233 ГК України, відсутність доказів, які б свідчили про понесення позивачем збитків, у зв'язку з простроченням оплати заборгованості, просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, нарахованих позивачем за невиконання відповідачем зобов'язань за договором поставки №556/19/110 від 27.02.2019р. на 80%.

Розглянувши зазначене клопотання, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення пені на 80 % з огляду на наступне.

Підпунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо; крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України; у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що: у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частин 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, а також повинен врахувати інші інтереси сторін.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності, суд, з урахуванням усіх конкретних обставин справи, має право при винесенні рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір.

При вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій, суд, крім розміру збитків, повинен також враховувати: ступінь виконання зобов`язання, майновий стан сторін, не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, тобто суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Суд також може зменшити розмір штрафних санкцій у разі наявності інших обставин, які мають істотне значення, однак, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а є його правом і виключно у виняткових випадках.

Відповідач обґрунтовує клопотання про зменшення розміру пені на 80 % лише неспіврозмірністю штрафних санкцій та відсутністю доказів, які б свідчили про понесення позивачем збитків, у зв'язку з простроченням оплати заборгованості.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності будь-яких збитків і ускладнень в господарській діяльності у позивача, як на підстави для зменшення пені, оскільки позивач та відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) пені, яка нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої вона застосовується, довести згідно зі ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що особа не бажала вчинення таких порушень, а останні були зумовлені винятковими обставинами.

При цьому, відповідачем не надано суду належних доказів в підтвердження свого майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені наслідкам порушення. А тому, зважаючи на обставини справи, суд не вбачає вказані обставини винятковими.

Поруч з цим, господарський суд взяв до уваги положення статті 627 Цивільного кодексу України, яка присвячена питанню свободи договору.

Відтак, сторони вільно обрали контрагентів та визначили умови з урахуванням вимог Цивільного кодексу України.

Господарський суд констатує дію презумпції правомірності правочину, яка закріплена у статті 204 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, клопотання відповідача про зменшення пені на 80 % задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, позов Малого приватного підприємства Фірма "Ерідон" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дари Волині" про стягнення 624 817,32 грн. підлягає до часткового задоволення.

Стосовно інших доводів та висновків, суд вважає, що на такі не слід давати детальної відповіді, з урахуванням мотивів, за яких суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову (з врахуванням обставин, що зумовлюють закриття провадження у справі в частині стягнення 20 000,00грн. сплаченої суми боргу).

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, частиною 9 вказаної статті визначено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

В даному випадку враховуючи висновок суду про підставність позовних вимог, доведення даного спору до суду з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов'язані з розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до п. 2 ч. 1, ч. 9 ст. 129 ГПК України за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Дари Волині" в повному розмірі (з врахуванням поверненої судом суми сплаченого судового збору в розмірі 3 075,01 грн. внаслідок прийняття заяв позивача про зменшення розміру позовних вимог), що становить 9 372,26 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дари Волині" (Волинська область, Ківерцівський район, село Пальче, вулиця Перемоги, будинок 2 Б, ) на користь Малого приватного підприємства Фірма "Ерідон" (Київська область, Києво-Святошинський район, село Княжичі, вулиця Воздвиженська, будинок 46, ) 507 822,91 грн. заборгованості, 40 344,18 грн. 48% річних, 30 258,13 грн. плати (процентів) за користування товарним кредитом, 26 392,10 грн. пені, а всього 604 817,32 грн., а також 9 372,26 грн. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору.

3. Наказ на виконання пункту 2 резолютивної частини рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

4. Провадження у справі в частині стягнення 20 000,00грн. заборгованості закрити у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 19.03.2020р.

Суддя В. А. Войціховський