ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" березня 2020 р.Справа № 5023/277/11 вх. № 277/11

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Міньковського С.В.

судді Усатого В.О. , судді Яризька В.О.

при секретарі судового засідання Черновою В.О.

за участю сторін: ліквідатор - Лялюк В.М.,

члени комітету кредиторів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

кредитор - ОСОБА_3 ,

заявник ОСОБА_4 - не з`явився,

розглянувши клопотання ОСОБА_4 про затвердження розміру основної грошової винагороди ліквідатора за період з липня 2018 по грудень 2019 (включно) у загальному розмірі 146675,62 грн

По справі за заявою ФО ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , м. Харків

до Кредитна спілка "Слобода-кредит", м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ТА ПІДСТАВИ ВИМОГ ЗАЯВНИКА.

Постановою господарського суду Харківської області від 28.09.2011 Кредитну спілку "Слобода-кредит" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою суду від 02.02.2012 ліквідатором Кредитної спілки "Слобода-кредит" призначено арбітражного керуючого Максічко Д.О., якого зобов`язано виконати ліквідаційну процедуру. Ухвалою суду від 09.07.2018 ліквідатором по справі призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4, зобов`язавши його завершити ліквідаційну процедуру.

Ухвалою від 02.12.2019 суд перейшов на норми нового Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою суду від 17.12.2019 ліквідатором боржника Кредитної спілки "Слобода-кредит" призначено арбітражного керуючого Лялюк В.М., зобов`язавши його завершити ліквідаційну процедуру.

До господарського суду надійшло клопотання колишнього ліквідатора ОСОБА_4, в якому він просить суд затвердити розмір основної грошової винагороди ліквідатора за період з липня 2018 року по грудень 2019 року (включно) у загальному розмірі 146 675,62 грн. Зазначене клопотання, суд ухвалою від 26.12.2019 призначив до розгляду в судовому засіданні, зобов`язавши комітет кредиторів надати суду відзив на клопотання ОСОБА_4 .

На виконання вимог ухвали суду комітет кредиторів надав суду відзив на клопотання колишнього ліквідатора, в якому проти клопотання заперечують в повному обсязі, просять суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що з 09.07.2018 по червень 2019 року колишній ліквідатор ОСОБА_4 вже отримав основну грошову винагороду, а в червні 2019 свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого, видане ОСОБА_4 було анулюване.

Присутні в судовому засіданні члени комітету кредиторів підтримують раніше наданий відзив та просять суд відмовити в задоволенні клопотання колишнього ліквідатора.

Присутній в судовому засіданні діючий ліквідатор Лялюк В.М. усно заперечує проти клопотання колишнього ліквідатора, вважає його необгрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

ОСОБА_4 в судове засідання 23.03.2020 не з`явився, про причину неявки суду не повідомив. Ухвала суду про призначення судового засідання на 23.03.2020, відправлена на адресу ОСОБА_4 , яка зазначена ним в своєму клопотанні, повернулась до господарського суду з відміткою "адресат відсутній".

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом п.п. 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Тобто, лише факт неотримання ОСОБА_4 кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та, яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (постанови КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Суд зазначає, що інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень слід вважати загальновідомою згідно із Законом України "Про доступ до судових рішень", що дозволяєть учасникам справи ознайомитись з повним текстом ухвали суду без одержання копії цієї ухвали поштою.

Стаття 202 ГПК України визначає наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Частина 1 цієї статті встановлює, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Частина 3 цієї статті передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи викладене, суд констатує, що всіх учасників даного судового засідання було повідомлено про дату, час та місце розгляду клопотання колишнього ліквідатора належним чином, в зв`язку з чим суд розглядає клопотання ОСОБА_4 про затвердження розміру основної грошової винагороди ліквідатора в загальному розмірі 146 675,62 грн по суті.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Розглянувши матеріали справи, клопотання колишнього ліквідатора ОСОБА_4 про затвердження розміру основної грошової винагороди ліквідатора за період з липня 2018 року по грудень 2019 року (включно), колегія суддів дійшла висновку про наступне.

НОРМИ, ЯКІ ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ.

18.10.2018 прийнятий новий Кодекс України з процедур банкрутства, який набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом. Кодекс України з процедур банкрутства почав діяти з 21.10.2019.

Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою від 02.12.2019 судом здійснено перехід на норми нового Кодексу України з процедур банкрутства.

Таким чином, подальший розгляд справи про банкрутство КС "Слобода-кредит" повинен відбуватись за нормами нового Кодексу України з процедур банкрутства.

Проте, згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За цих обставин, оскільки колишній ліквідатор ОСОБА_4 звернувся з заявою про затвердження розміру основної грошової винагороди ліквідатора за період з липня 2018 по грудень 2019, тобто під час дії Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції після 19.01.2013 (далі - Закон про банкрутство) та норм Кодексу України з процедур банкрутства, суд доходить висновку про застосування до даних правовідносин норм саме цього Закону про банкрутство та норм нового Кодексу.

Згідно ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено порядок вирішення спорів у справі про банкрутство.

За приписами статті 9 зазначеного Кодексу визначено, що за результатом розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, суд виносить ухвали.

Відповідно до ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується верховенством права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міднародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано ВРУ, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ І ВИСНОВОК СУДУ.

Заявником було надано до клопотання звіт щодо основної грошової винагороди ліквідатора Кредитної спілки "Слобода-кредит" за період з 09.07.2018 по 16.12.2019 року. В своєму звіті колишній ліквідатор наводить суду розрахунок основної грошової винагороди ліквідатора, що включає в себе: з 09.07.2018 по 31.07.2018 (23 дні, мінімальна заробітна плата дорівнює 3723,00 грн х 2); з 01.08.18 по 31.12.18 (5 місяців, мін.з/п 3723,00 грн х2) - 37 230,00 грн; з 01.01.19 по 20.10.19 (9 місяців 20 днів х 2 х 4173,00 грн) - 80498,52 грн; з 21.10.19 по 16.12.19 (1 місяць 27 днів по 3 розміри мін.з/п 4173,00 грн) - 23422,65 грн. Загальний розмір за період з 09.07.2018 по 16.12.2019 складає 146 675,62 грн.

Крім того, заявником надано суду протокол засідання комітету кредиторів від 10.12.2019, на якому був присутній лише один член комітету кредиторів ОСОБА_2 , з якого вбачається, що залишок невиплаченої основної грошової винагороди право вимоги якої, на думку ОСОБА_4 , вже настало - з 01 липня 2019 по 01 грудня 2019 року становить 47 383,75 грн.

При цьому з 21.10.2019 року нарахована ОСОБА_4 грошова винагорода у розмірі 3-х мінімальних розмірів заробітної плати складає 23 422,65 грн.

Суд звертає увагу на те, що присутній в судовому засіданні член комітету кредиторів ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_4 та просить суд відмовити в задоволенні клопотання колишнього ліквідатора.

Як встановлено судом, ухвалою господарського суду Харківської області від 11.03.2019, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, задоволено клопотання ОСОБА_4 та затверджено йому оплату послуг ліквідатора в розмірі 2-х мінімальних заробітних плат на місяць за рахунок фонду оплати послуг, створеного на комітеті кредиторів Кредитної спілки "Слобода-кредит" від 13.08.2018 року.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що ухвалою суду від 17.12.2019 в задоволенні клопотання ОСОБА_4 (вх. №26644 від 05.11.2019) про встановлення оплати його послуг в розмірі 3-х мінімальних заробітних плат, починаючи з 21.10.2019 - судом відмовлено. Зазначена ухвала не оскаржувалась та набрала законної сили.

Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, враховуючи ухвалу суду від 17.12.2019, залишок невиплаченої грошової винагороди за період з 01 липня 2019 по 20 жовтня 2019, згідно зазначеного вище розрахунку, складає - 23 961,10 грн. Тобто, із заявленої суми про затвердження розміру основної грошової винагороди ліквідатора за період з липня 2018 по грудень 2019 в загальній сумі 146 675,62 грн, не виплачений розмір грошової винагороди складає 23 961,10 грн за період з 01.07.19 по 20.10.19.

Однак, з матеріалів справи №5023/277/11 вбачається, що дію свідоцтва арбітражного керуючого ліквідатора КС "Слобода-кредит" ОСОБА_4 про право на заняття діяльністю арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) припинено, про що свідчить наказ Міністерства юстиції України №1714/5 від 07.06.19 про анулювання свідоцтва №410 від 01.03.13.

Згідно ст. 1 Закону про банкрутство арбітражний керуючий - це фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України. Зазначена норма кореспондується з ст. 1 нового Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону про банкрутство в редакції після 19.01.13 (ч. 3 ст. 10 Кодексу України з процедур банкрутства) право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Законом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий має право розпочати здійснення діяльності з дня внесення інформації про нього до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

У відповідності до ч.1 ст. 112 Закону про банкрутство в редакції після 19.01.13 підставами для припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) є накладення дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Закону про банкрутство у разі припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) він виключається з Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, а його свідоцтво анулюється.

Тобто, нарахування і виплата грошової винагороди ліквідатору ОСОБА_4, за період з липня 2019 по грудень 2019, коли дія його свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого була припинена, а свідоцтво анульоване, не відповідає приписам Закону про банкрутство в редакції після 19.01.13 року та є безпідставним.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. А згідно ч. 1 ст. 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 79 ГПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає клопотання колишнього ліквідатора ОСОБА_4 про затвердження розміру основної грошової винагороди ліквідатора за період з липня 2018 року по грудень 2019 року (включно) у загальному розмірі 146 675,62 грн не обгрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 58 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 37-48, 112, 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 2, 7, 9, 30 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 11, 14, 75, 76, 77, 79, 86, 233-235 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про затвердження розміру основної грошової винагороди ліквідатора за період з липня 2018 по грудень 2019 (включно) у загальному розмірі 146675,62 грн - відмовити.

2. Ухвалу направити ОСОБА_4, комітету кредиторів, ліквідатору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала підписана 24.03.2020.

Головуючий суддя Суддя Суддя Міньковський С.В. Усатий В.О. Яризько В.О.