ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2020 р. Справа№ 911/1477/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Михальської Ю.Б.

за участю секретаря судового засідання Горди В.В.

За участі представників: згідно з протоколом судового засідання від 12.02.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства з управління капітальним будівництвом зони відчуження

на рішення Господарського суду Київської області

від 18.10.2019 (повний текст складено 28.10.2019)

у справі №911/1477/19 (суддя: Ейвазова А.Р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кінтегро»

до Державного спеціалізованого підприємства з управління капітальним будівництвом зони відчуження

про стягнення 2 640 000 грн.

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кінтегро» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Державного спеціалізованого підприємства з управління капітальним будівництвом зони відчуження про стягнення 2 640 000 грн.

Позов мотивовано порушенням відповідачем зобов`язань за договором №08-01/19/1 від 08.01.2019 про закупівлю поставки товару щодо безпідставної відмови від прийняття та оплати спеціального автомобіля Citroen Jumper 16+1: автобус лабораторія для групи швидкого реагування.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.10.2019 позов задоволено. Присуджено до стягнення з Державного спеціалізованого підприємства з управління капітальним будівництвом зони відчуження на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кінтегро» 2 640 000 грн основного боргу, а також 39 600,00 грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Рішення мотивоване тим, що з урахуванням не прийняття товару та не підписання накладної відповідачем, суд вважає відповідну обставину, з якою договір пов`язує початок перебігу строку для виконання зобов`язання з оплати, такою, що настала в момент безпідставної відмови у прийняття товару, а отже строк оплати настав, а зобов`язання з оплати не виконано, що є підставою для задоволення позову.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Державне спеціалізоване підприємство з управління капітальним будівництвом зони відчуження звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2019 у справі №911/1477/19 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2019 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Шаптала Є.Ю., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №911/1477/19 за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого підприємства з управління капітальним будівництвом зони відчуження на рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2019. Розгляд апеляційної скарги призначено на 09.12.2019.

04.12.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

06.12.2019 від відповідача надійшло клопотання про доручення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2019 оголошено перерву у судовому засіданні до 16.01.2020.

11.12.2019 від позивача надійшли пояснення щодо неналежності та недопустимості поданих відповідачем доказів.

16.01.2020 судове засідання не відбулось у зв`язку неможливістю здійснення звукового запису судового засідання, про що було складено акт.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду розгляд справи відкладено на 12.02.2020.

Представники сторін у судове засідання 12.02.2020 з`явились та надали пояснення по суті спору.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідач зазначає, що оскільки позивач не поставив йому товар у строк до 30.04.2019 у відповідача відсутній обов`язок оплати такого товару.

Також апелянт стверджує, про безпідставність висновків суду, щодо не поставки товару з вини покупця, оскільки у відповідача відсутній обов`язок оформлювати перепустки позивачу.

Крім того, відповідач посилається на незаконну відмову суду у застосуванні до спірних правовідносин норм бюджетного законодавства.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідач стверджує, що посилання відповідача на порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованим, оскільки апелянт не вказує які саме норми порушено судом.

Позивач також вказує на безпідставність посилання відповідача на положення Порядку № 1157, оскільки він, відповідно до пункту 1.1. розроблений для реалізації права громадян на відвідування з пізнавальною метою ядерних установок та об`єктів, призначених для поводження з радіоактивними відходами на території зони відчуження і зони безумовного (обов`язкового) відселення, а отже, за висновками позивача, він не регулює порядок здійснення господарської діяльності, зокрема поставку товарів у зону відчуження.

Крім того, він зазначає, що обов`язок відповідача сприяти у можливості поставити товар випливає з положень ч. 2 ст.689 ЦК України.

2.4. інші процесуальні дії у справі:

У судовому засіданні 12.02.2020 представник відповідача надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представники позивача у судовому засіданні 29.01.2020 надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Розглянувши клопотання відповідача про приєднання доказів та заперечення на нього, колегія суддів дійшла висновку, що дійсність правочину, на підставі якого позивач вимагає стягнення коштів має істотне значення для вирішення даного спору, а відповідач обґрунтував неможливість подання відповідних доказів до суду першої інстанції, а отже наявні підстави для прийняття додаткових доказів на стадії апеляційного провадження з метою повного та всебічного розгляду справи.

Мотивувальна частина

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини

26.11.2018 відповідачем через майданчик для закупівель prozorro оприлюднено інформацію про закупівлю за державні кошти спеціального автомобіля: Автобус-лабораторія для групи швидкого реагування, згідно з: ДК 016:2010 - 29.10.59-90.00 Автомобілі спеціального призначення, інші, н. в. і. у.; ДК 021:2015 - 34114000-9 Транспортні засоби спеціального призначення, що підтверджується інформацією з сайту (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-11-26-002115-b).

За результатами закупівлі, переможцем торгів визначено позивача у даній справі, про що 17.12.2018 здійснено відповідну публікацію.

08.01.2019 між ТОВ «Кінтегро» (постачальник) та ДСП «УКБЗВ» (покупець) укладено договір №08-01/19/1 про закупівлю поставки товару (т.1 а.с.34-37, надалі - Договір).

За умовами договору, постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця автомобіль (товар) згідно з специфікацією поставки (додаток №1 - невід`ємна частина договору), а покупець - прийняти і оплатити товар на умовах договору (п. 1.1. Договору).

У відповідності до п. 2.1 Договору постачальник зобов`язаний передати покупцю товар згідно з специфікацією поставки не вживаний у технічно справному стані та укомплектований у повному обсязі протягом 3 робочих днів з дня укладення договору.

Згідно з п. 2.3 договору, датою поставки постачальником товару є дата отримання покупцем товару у місці поставки (м. Чорнобиль, вул. Радянська, 10 п. 2.2 Договору) без зауважень щодо кількості та якості.

Перехід права власності на товар та ризик випадкового знищення чи пошкодження товару від постачальника до продавця відбувається в момент передачі товару покупцеві у місці поставки, без зауважень щодо кількості та якості (п. 2.4 Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору, загальна вартість поставки товару (ціна договору), згідно зі специфікацією складає 2 640 000,00грн, у т.ч. ПДВ - 440 000,00грн.

Згідно п. 5.1 Договору, оплата вартості товару здійснюється покупцем з відстроченням платежу до 14 банківських днів з дня підписання покупцем видаткової накладної про отримання товару.

Вказаний договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2018 (п. 11.1 Договору). При цьому, згідно п. 11.2 вказаного Договору, закінчення строку дії договору не звільняє жодну із сторін від виконання своїх зобов`язань по договору, яке несе відповідальність за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до п. 12.1 Договору, зміни та доповнення до договору вважаються дійсними, якщо вони вчинені в письмовій формі і підписані уповноваженими представниками обох сторін.

Специфікацією сторонами узгоджено вимоги до товару за вищевказаним Договором (т.1 а.с.38-41).

08.01.2019 укладено додаткову угоду №1 (т.1 а.с.42).

Такою додатковою угодою сторонами викладено п. 2.1 Договору у редакції, відповідно до якої постачальник зобов`язаний передати покупцю товар протягом строку дії договору згідно з специфікацією поставки невживаний у технічно справному стані та укомплектований у повному обсязі.

Крім того, сторонами змінено п. 5.1 Договору та встановлено, що оплата вартості товару здійснюється покупцем при укладенні договору, на підставі видаткової накладної постачальника.

При цьому, строк дії договору сторонами змінено та визначено, що він діє до 31.01.2019.

Згідно додаткової угоди №2 від 29.01.2019 сторонами продовжено строк дії Договору до 28.02.2019 (т.2 а.с.43).

Додатковою угодою №3 від 27.02.2019 строк дії Договору продовжено до 30.04.2019 (т.1 а.с.44).

25.04.2019 позивач звернувся до відповідач з листом, відповідно до якого просив повідомити постачальника щодо конкретних дати, часу і місця приймання поставки товару та оформити відповідні перепустки представникам постачальника для прибуття до місця приймання товару (т.1 а.с.76).

До вказаного листа, що підтверджується описом вкладення до рекомендованого відправлення №046, додано видаткову накладну в 2-х примірниках (т.1 а.с.79) та рахунок на оплату на суму 2 640 000,00грн (т.1 а.с.80), а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 (т.1 а.с.77-78).

Відповідне поштове відправлення №826 прийнято для відправлення відповідно до накладної від 25.04.2019 відділенням зв`язку №73 м. Києва (т.1 а.с.81).

У відповідь на вказаний лист відповідачем надано відповідь №01-03/142 від 01.05.2019 (т.1 а.с.84), у якій відповідач зазначив, що постачальником не здійснено поставку товару у встановлений договором строк, який закінчився 30.04.2019 і у відповідача відсутнє бюджетне фінансування.

26.04.2019 позивач звернувся до відповідача з листом за вих.№104 (т.1 а.с.86), відповідно до якого просив повідомити про готовність покупця до прийняття товару та оформити перепустки працівникам постачальника для можливості здійснити передачу товару. Направлення вказаного листа відповідачу підтверджується описом вкладення у поштове відправлення №575, накладною та фіскальним чеком щодо прийняття такого відправлення (т.1 а.с.87).

14.05.2019, як свідчить фіскальний чек та поштова накладна №861 (т.1 а.с.95), позивач звернувся до відповідача з претензією від 11.05.2019 №408 (т.1 а.с.90-94) про оплату вартості товару у розмірі 2 640 000,00грн протягом 7 календарних днів від дати отримання претензії. Направлення претензії підтверджується описом вкладення та вищевказаними поштовою накладною та фіскальним чеком від 14.05.2019 (т.1 а.с.95).

Розглянувши подану претензію, позивач у відповіді зазначає про відсутність правових підставі для пред`явлення таких вимог (т.1 а.с.96).

Крім того, як встановлено судом під час розгляду даної справи, позивач 28.05.2019 звертався до відповідача з заявою про включення вимог на суму 2 640 000,00грн до реєстру вимог кредиторів (т.2 а.с.53-55).

Факт отримання відповідної претензії відповідач оспорює, однак, направлення такої претензії підтверджується описом вкладення у рекомендоване відправлення №690, накладною від 28.05.2019 щодо прийняття такого відправлення та фіскальним чеком (т.2 а.с.54-55).

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку оплати товар, передбачений умовами укладеного між сторонами Договору.

Спірні правовідносини які виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України та Закону України «Про публічні закупівлі».

3.3. доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Щодо чинності правочину на підставі якого заявлено позов.

Відповідно до наявних у справі доказів, Договір від 08.01.2019 №08-01/19/1 про закупівлю поставки товару було укладено сторонами добровільно, а строк дії продовжено до 30.04.2019.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору матеріали справи не містять.

Натомість позивач вказує, що спірний договір є нікчемним в силу закону (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі»), а саме у зв`язку з безпідставною зміною істотних умов Договору, а саме строку поставки товару, що встановлено Наказом Державної аудиторської служби України від 18.11.2019 № 209, який надано апелянтом до суду апеляційної інстанції.

Водночас, нормами чинного законодавства не визначено, що строк поставки товару є істотною умовою договору поставки, а отже, у суду відсутні підстави вважати, що змінюючи строк поставки сторони порушили норми Закону України «Про публічні закупівлі», а тому посилання відповідача на нікчемність договору відхиляються.

Колегія суддів зазначає, що сторонами було змінено і строк дії Договору, що є істотною умовою Договору, однак висновок, що це було здійснено безпідставно в Наказі Державної аудиторської служби України від 18.11.2019 № 209 відсутній, а з тексту додаткових угод до Договору вбачається, що продовження строку дії Договору зумовлено, зокрема, документально підтвердженими об`єктивними обставинам, що визнано відповідачем шляхом підписання угод та передбачено положеннями п. 4. ч. 4. ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Водночас, у суді першої інстанції, заперечуючи проти позовних вимог у даній справі, відповідач посилався на те, що укладений між сторонами договір є нікчемним, оскільки його укладений після спливу 20 днів після оприлюднення повідомлення про намір укласти договір про закупівлю.

Так, в силу ч.1 ст.37 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю є нікчемним у разі, зокрема, його укладення з порушенням строків, передбачених ч.2 ст.32 та абзацом восьмим ч.3 ст.35 Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

Разом з тим, висновок відповідача щодо порушення строку укладення договору, визначеного ч.2 ст.32 ГПК , є помилковим з наступних підстав.

Так, 17.12.2018 на сайті (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-11-26-002115-b) опубліковано рішення про переможця процедури закупівлі та рішення про намір укласти договір.

З урахуванням положень ч.2 ст.32 Закону України «Про публічні закупівлі» відповідний договір не міг бути укладений раніше 27.12.2018 та мав бути укладений до 08.01.2019, з урахуванням наступного.

Останнім днем строку тривалістю у 20 календарних днів є 06.01.2019, однак, 06.01.2019 та 07.01.2019 є неробочими днями, тому останнім днем є наступний за ними робочий день - 08.01.2019, у якій сторонами і укладено відповідний договір.

Щодо обов`язку відповідача оплатити товар колегія суддів зазначає наступне.

Як правильно вказав у своєму рішенні суд першої інстанції, сторонами в договорі погоджено, що поставка товару має здійснюватись до місця поставки за адресою: вул. Радянська, 10, м. Чорнобиль, Іванківського р-ну, Київської області.

Проте, вказане місце не є вільним для відвідування на підставі Порядку відвідування зони відчуження і зони безумовного (обов`язкового) відселення, затвердженого Міністерством надзвичайних ситуацій України за №1157 від 02.11.2011 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2011 за №1319/20057.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1.2. Порядку він визначає механізм організації відвідування робочими групами, комісіями, утвореними за рішеннями Верховної Ради України, Президента України та Кабінету Міністрів України, та окремими посадовими особами органів державної влади, громадянами України, іноземними делегаціями, іноземцями та особами без громадянства (далі - відвідувачі) ядерних установок та об`єктів, призначених для поводження з радіоактивними відходами на території зони відчуження і зони безумовного (обов`язкового) відселення та забезпечення дотримання правил радіаційної безпеки під час перебування відвідувачів на зазначеній території.

З огляду на положення вказаного порядку він не регламентує ні порядок господарської діяльності на території зони відчуження, ні порядок поставки товарів на вказану територію, що є предметом спору у даній справі.

Отже, позивач не міг доставити товар, обумовлений умовами Договору без надання відповідачем відповідних підтверджень на його поставку, оформлення перепусток представникам позивача для здійснення доставки товару за погодженим у договорі місцем доставки.

Водночас, відповідач безперешкодно міг забезпечити прийняття товару, готового до відправки, і поза межами вказаної території, однак жодних дій та реагування на правомірну вимогу позивача щодо прийняття товару відповідачем не здійснено.

А отже обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що відповідачем у даній справі не вжито заходів щодо прийняття товару. При цьому, посилання відповідача на закінчення строку дії договору як на підставу не виконання зобов`язання з прийняття такого товару безпідставне, оскільки позивач повідомив відповідача про готовність товару до закінчення такого строку, направивши поштовою відповідне повідомлення (здано відділенню зв`язку для відправлення відповідачу до закінчення відповідного строку). Під час розгляду справи по суті, позивач також посилався на направлення повідомлення факсом, однак, такі його твердження не підтверджені належними та допустимим доказами.

Поряд з цим, згідно п. 11.2 закінчення строку дії Договору не звільняє жодну із сторін від виконання своїх зобов`язань, що також відповідає положеннями ЦК України, відповідно до яких порушенням строку виконання зобов`язання не є підставою для його припинення. Таким чином, і у випадку порушення строку виконання зобов`язання, обов`язок позивача поставити обумовлений договором товар не був би припиненим , однак, відповідач набув би права до поставки такого товару відмовитись від нього з посиланням на втрату інтересу. Однак, у даному випадку строк поставки не було пропущено позивачем зважаючи на не вчинення відповідачем дій необхідних для виконання позивачем відповідного зобов`язання.

З урахуванням того, що позивач направив вимогу про поставку товару у встановлений для поставки товару строк, оскільки відповідно до внесених змін до Договору, товар передається протягом строку дії Договору, який продовжено до 30.04.2019, а відповідач не вчинив відповідних дій до вчинення яких позивач не міг виконати відповідне зобов`язання, позивач не є таким, що прострочив виконання зобов`язання в силу ст.613 Цивільного кодексу України.

Як встановлено договором, строк виконання зобов`язання з оплати товару починає свій відлік з моменту підписання покупцем накладної на отримання товару.

Отже, сторони поставили у залежність настання строку виконання зобов`язання з певною обставиною - підписанням накладної на отримання товару.

Як визначено ч.1 ст.212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

В силу ч.3 ст.212 ЦК України, якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Таким чином, враховуючи не прийняття товару та не підписання накладної відповідачем, суд першої інстанції правомірно визначив як обставину, з якою Договір пов`язує початок перебігу строку для виконання зобов`язання з оплати, такою, що настала в момент безпідставної відмови у прийняття товару.

Посилання на звернення відповідача щодо порушень законодавства про закупівлі до різних органів не впливає на розгляд відповідних вимог, зважаючи на те, що відповідні звернення не розглянуті та в установленому порядку не доведено наявності таких порушень чи злочинних дій певних осіб.

Враховуючи вищевикладене, заявлені вимоги щодо оплати поставленого товару у розмірі 2 640 000,00грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що відсутність бюджетних асигнувань у відповідному бюджетному періоді не може бути підставою для невиконання стороною Договірних зобов`язань, з урахуванням що таке невиконання може мати негативні наслідки для іншої сторони договору.

3.4. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Враховуючи викладене, відповідач порушив права позивача шляхом неналежного виконання обов`язку про прийняття товару та невиконання обов`язку щодо оплати товару.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Враховуючи, що позивач належними та допустимими доказам довів наявність у відповідача обов`язку оплатити товар, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про задоволення позову.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також викладене у ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 2 вказаної норми до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як визначено ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст. 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Крім того, враховуючи, що договір між сторонами укладався відповідно до процедури закупівлі, до відносин сторін також застосовуються вимоги Закону України «Про публічні закупівлі».

У відповідності до п. 5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Згідно ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» вказаний Закон застосовується, зокрема, до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівля може здійснюватися шляхом застосування однієї з таких процедур: відкриті торги; конкурентний діалог; переговорна процедура закупівлі; замовник здійснює процедури закупівлі, передбачені частиною першою цієї статті, шляхом використання електронної системи закупівель.

Як визначено ч. 2 ст. 32 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем торгів протягом строку дії його пропозиції, не пізніше ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та пропозиції учасника-переможця. При цьому, відповідною нормою визначено, що, з метою забезпечення права на оскарження рішень замовника, договір про закупівлю не може бути укладено раніше ніж через 10 днів з дати оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір про закупівлю.

Відповідно до п. 4.ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі.

Згідно ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року; неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів; за обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Згідно ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Як встановлено ч.1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

У відповідності до ч. 3 вказаної статті, розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними; за такими операціями не виникають бюджетні зобов`язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення; у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності; не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналогічні норми містить ст. 617 ЦК України, згідно якої, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах також викладені в постановах Верховного Суду у справі №910/4377/18 від 01.07.2019, №910/2144/18 від 01.07.2019, №910/4375/18 від 08.07.2019.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку; якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про відсутність у нього обов`язку оплатити товар, який фактично не поставлено, оскільки неможливість поставки товару пов`язана саме з протиправною бездіяльністю відповідача, а отже з урахуванням обставин справи та умов Договору строк оплати є таким, що настав.

В свою чергу, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про недійсність Договору, оскільки матеріали справи не містять доказів визнання недійсним чи розірвання вказаного Договору так і обставин щодо визнання недійсним Договору з підстав визначених відповідачем.

Доводи позивача щодо необґрунтованості апеляційної скарги колегія суддів визнає обґрунтованими.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2019 у справі №911/1477/19 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Державного спеціалізованого підприємства з управління капітальним будівництвом зони відчуження на рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2019 у справі №911/1477/19 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства з управління капітальним будівництвом зони відчуження на рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2019 у справі №911/1477/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2019 у справі №911/1477/19 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Державним спеціалізованим підприємством з управління капітальним будівництвом зони відчуження.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 17.03.2020.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Є.Ю. Шаптала

Ю.Б. Михальська