УХВАЛА

м. Київ

23.03.2020Справа № 910/3874/20

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву Державного підприємства "ПЕРВОМАЙСЬКВУГІЛЛЯ"

до Державне підприємство "ДЕРЖВУГЛЕПОСТАЧ"

про стягнення 12 175 745,20 грн,

УСТАНОВИВ:

Державне підприємство "ПЕРВОМАЙСЬКВУГІЛЛЯ" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "ДЕРЖВУГЛЕПОСТАЧ" (відповідач) про стягнення 12 175 745,20 грн на підставі Договору поставки вугілля № 05-16/ЕН від 10.02.2016, з яких: 11 430 777,68 грн основного боргу за відвантажене вугілля, 375 806,39 грн 3% річних, 369 161,13 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Договору поставки № 05-16/ЕН від 10.02.2016 в частині здійснення розрахунків за поставлений товар.

Дослідивши матеріали позовної заяви № 01/4-1-81 від 11.03.2020 (вх. № 3874/20 від 23.03.2020), суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на таке.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема, обгрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивачем не додержано вимог п. 3, 5 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позовна заява не містить повного викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, обгрунтованого розрахунку сум, що стягуються.

Так, у позовній заяві позивач стверджує, що "на виконання умов Договору №05-16/ЕН від 10.02.2016 року позивач передав у власність відповідача вугільну продукцію на суму 672 220 695,83 грн, з них оплачено 660 789 918,15 грн. Заборгованість за Договором №05-16/ЕН від 10.02.2016 року станом на час подачі цього позову до суду склала 11430777,68 грн., що підтверджується актами приймання-передачі, довідкою про стан розрахунків за відвантажену вугільну продукцію, актом звіряння взаємних розрахунків станом на 31.01.2020 року". Проте, позивач посилається на акти приймання-передачі без конкретного переліку таких актів, відсутній перелік таких актів і в "додатках" до позовної заяви, де зазначено лише загальну кількість аркушів актів. Разом з цим, саме позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги.

Крім того, сума оплаченої вугільної продукції тільки вказана позивачем у розмірі 660 789 918,15 грн, тоді як докази на її підтвердження у позовній заяві не зазначені. При цьому суд звертає увагу, що додані до позовної заяви "Розрахунок трьох відсотків річних та втрат від інфляції" та "Довідка про стан розрахунків" містять дані "Сума взаємозаліку","Залік", натомість позовна заява не містить жодного викладу обставин щодо сум взаємозаліку сторін та доказів на їх підтвердження.

Не зазначення вказаних доказів, в свою чергу, свідчить, що позовна заява не містить повного викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Крім того, позовна заява не містить обгрунтованого розрахунку суми основного боргу, яка у позовній заяві тільки зазначена. Додана до позовної заяви "Довідка про стан розрахунків" не вважається судом обгрунтованим розрахунком суми основного боргу, оскільки фактично містить лише зазначення сум відвантаженої та оплаченої продукції, тоді як докази на підтвердження таких сум не вказані.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із статтями 1, 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача 12 175 745,20 грн.

Відтак, при зверненні до Господарського суду міста Києва з даною позовною заявою, позивач мав сплатити судовий збір в сумі 182 636,18 грн.

Матеріали поданої позовної заяви не містять доказів сплати судового збору.

Разом з цим, позивачем додане до позовної заяви клопотанням про відстрочення сплати судового збору до вирішення справи по суті.

В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначив, що у Державного підприємства "ПЕРВОМАЙСЬКВУГІЛЛЯ" відсутня можливість сплатити судовий збір за подання позовної заяви у зв`язку з арештом грошових коштів, які знаходяться на розрахункових рахунках ДП "ПЕРВОМАЙСЬКВУГІЛЛЯ" та його відокремлених підрозділів, та відсутністю будь-яких рахунків, які могли б бути використані для сплати судового збору.

При розгляді наведеного клопотання позивача суд виходив з наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір").

Отже, ст. 8 Закону України "Про судовий збір" встановлено можливість відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати лише за вичерпних умов, зазначених вище.

З огляду на відсутність умов, визначених ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання Державного підприємства "ПЕРВОМАЙСЬКВУГІЛЛЯ" про відстрочення сплати судового збору.

Таким чином, позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки її подано без додержання вимог п. 3, 5 ч. 3 ст. 162, п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Суд відзначає, що з метою усунення встановлених недоліків позивач має:

- зазначити докази на підтвердження сум поставленої позивачем відповідачу та оплаченої останнім продукції;

- надати письмові пояснення щодо взаємозаліку сторін, зазначити відповідні докази;

- надати обгрунтований розрахунок суми основного боргу;

- надати докази сплати судового збору за подання позовної заяви у встановлених порядку і розмірі.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Керуючись ст. 162, 164, 174, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- зазначення доказів на підтвердження сум поставленої позивачем відповідачу та оплаченої останнім продукції;

- надання письмових пояснень щодо взаємозаліку сторін, зазначивши відповідні докази;

- надання обгрунтованого розрахунку суми основного боргу;

- надання доказів сплати судового збору за подання позовної заяви у встановлених порядку і розмірі.

3. Встановити позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

4. Звернути увагу позивача, що виконання ним вимог ухвали суду у строк, встановлений судом, доводиться саме позивачем.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 23.03.2020 та оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Гумега