ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2020 Справа № 917/23/20

м. Полтава

за позовною заявою Державної установи "Полтавська виправна колонія (№ 64)", вул. Старокотелевська, 6, м. Полтава, Полтавська область, 36015

до Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод", вул. Зіньківська, 6, м. Полтава, Полтавська область, 36014

про стягнення 107 576,47 грн.,

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 ГПК України.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 107 576,47 грн. за договором про залучення засуджених до суспільно корисної праці на контрагентському об`єкті № Г/1/19 від 02.01.2019 року,з яких 94 253,40 грн. основний борг, 11 912,80 грн. пеня, 1086,00 грн. 3% річних, 324,27 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав умови укладеного між сторонами договору про залучення засуджених до суспільно корисної праці на контрагентському об`єкті № Г/1/19 від 02.01.2019 року, зокрема не здійснив оплату послуг робочої сили в сумі 94 253,40 грн. (з урахуванням сплати ЄСВ в сумі 52 884,91 грн. та нарахування в розмірі 50% на оплату за виконані засудженими роботи в сумі 41 368,49 грн.). За порушення строків оплати позивач нарахував відповідачу пеню, передбачену п. 5.1 договору № Г/1/19 від 02.01.2019 року, 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою від 10.01.2020 р. (а.с. 47) вказана позовна заява була залишена без руху з підстав недотримання позивачем вимог п. 8 ч. 3 ст. 162, п. 1 ч. 1 ст. 164 ГПК України.

В термін, визначений судом, позивач усунув недоліки позовної заяви та ухвалою від 23.01.2020 року (а.с. 71-72) суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - до 15 днів з дня отримання ухвали, для подання заперечень - 3 дні з дня отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву. Позивач отримав зазначену ухвалу суду 28.01.2020 року, відповідач - 27.01.2020 року, про що свідчать відмітки на повідомленнях про вручення поштових відправлень (а.с. 73-74).

11.02.2020 року відповідач, в межах встановленого судом строку, подав до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження (вх. № 1707, а.с. 75-76).

Ухвалою від 12.02.2020 року суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача (а.с. 80-81). Представники позивача та відповідача отримали зазначену ухвалу суду 18.02.2020 року та 18.02.2020 року відповідно, про що свідчать відмітки на повідомленнях про отримання поштового відправлення (а.с. 83-84).

У відзиві на позов від 11.02.2020 року (вх. № 1761 від 12.02.2020 року, а.с. 85-86) відповідач заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, надав платіжні доручення №№ 314, 314 від 29.01.2020 року про часткову сплату за договором № Г/1/19 від 02.01.2019 року в сумі 39 068,17 грн., повідомив про те, що господарським судом Полтавської області розглядається справа № 917/151/20 за позовом відповідача до позивача про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з централізованого опалення № Т/2019-2/К-2 від 06.02.2019 року.

У відповіді на відзив від 27.02.2020 року (вх. № 2547 від 02.03.2020 року, а.с. 101-103) позивач підтвердив про сплату відповідачем 27 956,93 грн. за платіжним дорученням № 315 від 29.01.2020 року та 11 111,24 грн. за платіжним дорученням № 314 від 29.01.2020 року та зауважив, що зазначені платежі сплачені відповідачем згідно рахунків №№ 212, 213 від 31.12.2019 року, які виставлялись позивачем після подання позовної заяви до суду, тому не можуть враховуватись при визначенні суми позовних вимог.

Відповідач не скористався правом подання заперечень на відповідь на відзив, передбаченим ст. 167 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Державною установою Полтавська виправна колонія (№ 64), як Виконавцем, та Приватним акціонерним товариством Полтавський турбомеханічний завод, як Замовником, був укладений договір про залучення засуджених до суспільно корисної праці на контрагентському об`єкті № Г/1/19 від 02.01.2019 року (далі Договір, а.с. 12-16), на умовах якого Виконавець виконує на об`єктах Замовника за адресою: м. Полтава, вул. Старокотелевська, 2, роботи загально-господарського характеру в період з дати підписання і по 31.12.2019 року силами засуджених Державної установи «Полтавська виправна колонія (№ 69)» в кількості до 10 чоловік з погодинною оплатою праці та заробітною платою за кожний відпрацьований чол./місяць 5091,06 грн. з врахуванням ЄСВ (п. 1.1 Договору).

В п.п. 4.1, 4.2 Договору визначено, що за виконану засудженими роботу Замовник перераховує заробітну плату засуджених на розрахунковий рахунок Виконавця не пізніше 10 числа наступного місяця. Факт виконання робіт за Договором підтверджується актом виконаних робіт, який підписується сторонами. На нараховану оплату за виконані засудженими роботи Замовник робить нарахування в розмірі 50% відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.04.1999 року № 653 «Про заходи для забезпечення діяльності Пенітенціарної служби України» та перераховує разом з заробітною платою засуджених.

На виконання умов укладеного Договору позивач надав відповідачу послуги робочої сили спецконтингенту, а відповідач підтвердив їх отримання, в період з січня по листопад 2019 року на загальну суму 448 691,76 грн. відповідно до актів приймання-передачі виконаних робіт (а.с. 17-29):

- № 9 від 31.01.2019 року за січень 2019 року на суму 50 926,51 грн. (заробітна плата 29 608,44 грн., нарахування на з/п 50% - 14 804,22 грн., нарахування 22% ЄСВ 6 513,85 грн.);

- № 24 від 28.02.2019 року за лютий 2019 року на суму 33738,72 грн. (заробітна плата 19 508,78 грн., нарахування на з/п 50% - 9754,39 грн., нарахування 22% ЄСВ 4475,55 грн.);

- № 43 від 31.03.2019 року за березень 2019 року на суму 33182,45 грн. (заробітна плата 19211,55 грн., нарахування на з/п 50% - 9605,78 грн., нарахування 22% ЄСВ 4365,12 грн.);

- № 59 від 30.04.2019 року за квітень 2019 року на суму 21403,73 грн. (заробітна плата 12444,03 грн., нарахування на з/п 50% - 6222,02 грн., нарахування 22% ЄСВ 2737,68 грн.);

- № 77 від 31.05.2019 року за травень 2019 року на суму 36790,37 грн. (заробітна плата 21389,75 грн., нарахування на з/п 50% - 10694,88 грн., нарахування 22% ЄСВ 4705,74 грн.);

- № 87 від 10.06.2019 року за червень 2019 року на суму 13853,18 грн. (заробітна плата 8054,17 грн., нарахування на з/п 50% - 4027,09 грн., нарахування 22% ЄСВ 1771,92 грн.);

- № 100 від 30.06.2019 року за червень 2019 року на суму 30065,45 грн. (заробітна плата 17479,91 грн., нарахування на з/п 50% - 8739,96 грн., нарахування 22% ЄСВ 3845,58 грн.);

- № 123 від 31.07.2019 року за липень 2019 року на суму 35677,35 грн. (заробітна плата 20139,27 грн., нарахування на з/п 50% - 10069,64 грн., нарахування 22% ЄСВ 5468,44 грн.);

- № 134 від 31.08.2019 року за серпень 2019 року на суму 52262,95 грн. (заробітна плата 30385,43 грн., нарахування на з/п 50% - 15192,72 грн., нарахування 22% ЄСВ 6684,80 грн.);

- № 151 від 30.09.2019 року за вересень 2019 року на суму 34349,72 грн. (заробітна плата 19970,77 грн., нарахування на з/п 50% - 9985,39 грн., нарахування 22% ЄСВ 4393,56 грн.);

- № 169 від 30.10.2019 року за вересень 2019 року на суму 1341,35 грн. (заробітна плата 894,23 грн., нарахування на з/п 50% - 447,12 грн.);

- № 174 від 31.10.2019 року за жовтень 2019 року на суму 55626,08 грн. (заробітна плата 32340,74 грн., нарахування на з/п 50% - 16170,37 грн., нарахування 22% ЄСВ 7114,97 грн.);

- № 187 від 30.11.2019 року за листопад 2019 року на суму 49473,90 грн. (заробітна плата 28763,89 грн., нарахування на з/п 50% - 14 381,95 грн., нарахування 22% ЄСВ 6 328,06 грн.).

Позивач надав відповідачу рахунки на оплату послуг робочої сили спецконтингенту, нарахувань ЄСВ та 50% нарахувань за заробітну плату (а.с. 30-42).

За даними позивача відповідач оплату отриманих від позивача послуг в період з січня по листопад 2019 року здійснив частково в сумі 354 438,36 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд стягнути з відповідача 94 253,40 грн. заборгованості за Договором, 11 912,80 грн. пені, нарахованої відповідно до п. 5.2 Договору, 1086,00 грн. 3% річних, 324,27 грн. інфляційних втрат.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов`язань з оплати наданих послуг робочої сили спецконтингенту.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК) України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписом ч. 1 сі. 628 ЦК У країни, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір надання послуг.

Ч. 1 ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач відповідно до актів приймання-передачі виконаних робіт, підписаних представниками сторін, в період з січня по листопад 2019 року включно надав відповідачу послуги робочої сили спецконтингенту на загальну суму 448 691,76 грн. (а.с. 17-29).

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами Договору встановлено, що за виконану засудженими роботу Замовник перераховує заробітну плату засуджених на розрахунковий рахунок Виконавця не пізніше 10 числа наступного місяця (п. 4.1 Договору).

За даними позивача, відповідач оплату отриманих від позивача послуг в період з січня по листопад 2019 року здійснив частково в сумі 354 438,36 грн.

Доводи відповідача про зменшення заборгованості у зв`язку зі сплатою ним 39 068,17 грн. за платіжними дорученнями №№ 314, 314 від 29.01.2020 року суд не приймає, оскільки зазначені платежі, відповідно до їх призначення, сплачені відповідачем за послуги, надані в грудні 2019 року, згідно рахунків №№ 212, 213 від 31.12.2019 року, в той час як предметом позовних вимог є стягнення боргу за інший період (січень-листопад 2019 року).

Враховуючи те, що відповідач не надав будь-яких заперечень стосовно заявленої до стягнення суми та підстав її виникнення, вимог суду, викладених в п. 3 ухвали від 23.01.2020 року, в частині подання документально обґрунтованого контррозрахунку, в разі незгоди із розміром позовних вимог, не подав, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за Договором в сумі 94 253,40 грн. задовольняються судом повністю.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Умовами Договору (п. 5.2) передбачено, що у разі порушення строків оплати Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 11 912,80 грн. пені, нарахованої за несвоєчасну сплату відповідачем за послуги робочої сили спецконтингенту, надані в квітні, травні, липні та листопаді 2019 року.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України та частини першої статті 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом частин четвертої і шостої статті 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Розглянувши розрахунок пені, наведений позивачем, суд встановив, що позивачем неправильно визначений період нарахування пені за зобов`язаннями квітня і травня 2019 року, що призвело до завищення її розміру, заявленої до стягнення.

Відповідно до поданого розрахунку (а.с. 4-7) позивач нараховує пеню за зобов`язаннями квітня з 11.05.2019 року по 19.12.2019 року, зобов`язаннями травня - з 11.06.2019 року по 19.12.2019 року.

За ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, тобто правомірним періодом нарахування пені за зобов`язаннями квітня є 11.05.2019-10.11.2019 р.р., травня 11.06-10.12.2019 р.р.

Суд здійснив перерахунок пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та дійшов висновку про правомірність заявлених вимог в частині стягнення пені в сумі 11 010,39 грн., в іншій частині вимоги щодо стягнення пені відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивач заявив до стягнення 1086,00 грн. 3% річних та 324,27 грн., нарахованих за несвоєчасну сплату відповідачем послуг робочої сили спецконтингенту, наданих в квітні, травні, липні та листопаді 2019 року (розрахунок, а.с. 4-7).

Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення 3% річних, не виявив завищення їх розміру з боку позивача, а тому вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

При перевірці розміру заявлених вимог в частині стягнення інфляційних втрат суд виявив завищення щодо їх розміру з боку позивача з огляду на наступне.

Інфляційні втрати та річні є невід`ємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань).

При перевірці правильності нарахування інфляційних судом встановлено, що при розрахунку інфляційних позивач нараховує інфляційні за періоди, коли борг існував не повний місяць.

Здійснивши перерахунок втрат від інфляції суд встановив, що позовні вимоги в цій частині є правомірними в сумі 174,32 грн. та підлягають задоволенню в цій частині. В іншій частині вимоги про стягнення інфляційних втрат відхиляються за їх безпідставністю.

Перевірка правильності розрахунку пені, 3% річних та інфляційних витрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

За наведеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 94 253,40 грн. основного боргу за договором про залучення засуджених до суспільно корисної праці на контрагентському об`єкті № Г/1/19 від 02.01.2019 року, 11 010,39 грн. пені, 1086,00 грн. 3% річних, 174,32 грн. інфляційних втрат, в іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір, за розгляд справи частково покладається на відповідача в сумі 1902,21 грн.

Керуючись ст. ст. 129 (ч. 1), 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" (вул. Зіньківська, 6, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) на користь Державної установи "Полтавська виправна колонія (№ 64)", вул. Старокотелевська, 6, м. Полтава, Полтавська область, 36015, ) 94 253,40 грн. основний борг, 11 010,39 грн. пені, 1086,00 грн. 3% річних, 174,32 грн. інфляційних втрат; 1902,21 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

5. Рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.І. Пушко