ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. Справа№ 920/507/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Даниленко Т.О.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 11.03.2020.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон"

на рішення Господарського суду Сумської області

від 16.12.2019 (повний текст складено 24.12.2019)

та додаткове рішення Господарського суду Сумської області

від 24.12.2019 (повний текст складено 28.12.2019)

у справі №920/507/18 (суддя Джепа Ю.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка"

до Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон"

про стягнення 81 872,77 грн.

та за зустрічним позовом Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка"

про стягнення 277 689,07 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" (далі - відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача 40384 грн 35 коп пені, 29614 грн 06 коп інфляційних збитків, 11874 грн 36 коп 3 % річних, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору № 241-17 від 03.04.2017 (надалі - Договір). Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 1762 грн витрат по сплаті судового збору.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач несвоєчасно розрахувався за отриману продукцію по Договору, що є підставою для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних, відповідно до п. 7.2 Договору та ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Державне підприємство "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" (далі - відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) звернулося до Господарського суду Сумської області з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (далі - позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом), в якому просить суд стягнути з відповідача 272192 грн 88 коп штрафу, 5496 грн 19 коп пені за неналежне виконання умов Договору. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 4165 грн 37 коп витрат по сплаті судового збору.

Позивач за зустрічним позовом обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачем були порушені строки поставки продукції, що є підставою для стягнення з відповідача штрафу та пені, відповідно до п. 7.2, п. 7.3 Договору.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 23.11.2018 у справі № 920/507/18 ухвалено:

- позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" до Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" про стягнення 81872 грн. 77 коп. задовольнити частково;

- клопотання Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" про зменшення штрафних санкцій задовольнити частково;

- стягнути з Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" (вул. Рябошапка, 25, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (вул. Фортечна, 4А, а/с 5012 м. Запоріжжя, 69002, ) 29614 грн 06 коп інфляційних втрат, 10734 грн 26 коп 3 % річних, 15000 грн пені, 1762 грн витрат по сплаті судового збору, 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу;

- в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" до Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" про стягнення 3 % річних в розмірі 1140 грн 10 коп та пені в розмірі 4718 грн 20 коп відмовити;

- видати позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" - наказ після набрання рішенням законної сили;

- зустрічний позов Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" про стягнення 277689 грн 07 коп задовольнити частково;

- клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" про зменшення штрафних санкцій задовольнити частково;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (вул. Фортечна, 4А, а/с 5012 м. Запоріжжя, 69002, ) на користь Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" (вул. Рябошапка, 25, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ) 54000 грн штрафу, 1000 грн пені, 4141 грн 81 коп витрат по сплаті судового збору;

- в частині позовних вимог Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" про стягнення 1570 грн 34 коп пені відмовити;

- видати позивачу за зустрічним позовом - Державному підприємству "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" - наказ після набрання рішенням законної сили.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 у справі № 920/507/18 рішення Господарського суду Сумської області від 23.11.2018 у справі № 920/507/18 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 920/507/18 рішення Господарського суду Сумської області від 23.11.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 у справі № 920/507/18 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.

У зазначеній постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 920/507/17 касаційною інстанцією зазначено, що суди першої та апеляційної інстанцій частково задовольняючи первісні та зустрічні вимоги виходили з встановлення фактів прострочення постачальником поставки продукції за Договором та порушення покупцем строків оплати продукції за Договором. Однак, суд касаційної інстанції зазначає, що такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій зроблені без з`ясування всіх обставин справи, зокрема, без надання належної правової оцінки умовам Договору щодо визначення дати поставки продукції, моменту, коли продукція буде вважатися прийнятою, відліку строку для оплати продукції.

Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на доводи сторін щодо різного тлумачення ними умов пункту 3.1 Договору щодо поставки продукції партіями, не надали оцінки посиланням Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" на те, що обов`язок по оплаті партії продукції виникає після поставки всієї партії продукції, а не її частини. Не з`ясували, коли саме зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" з поставки товару вважається виконаним з урахуванням того, що поставка партій продукції здійснювалась в декілька етапів.

Також судами першої та апеляційної інстанцій не була надана належна оцінка умовам Договору та нормативним документам, які регулюють порядок та строки проведення вхідного контролю, прийняття продукції за якістю та комплектністю.

При цьому, вирішуючи питання про прострочення Покупцем оплати продукції суди першої та апеляційної інстанцій взагалі не досліджували умови пункту 6.1 Договору, яким сторони домовились, що до відносин за Договором застосовуються Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6; Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7. Сторони зобов`язуються провести приймання продукції за кількістю і якістю відповідно до вказаних нормативних актів.

Суди першої та апеляційної інстанцій при розгляді спору у даній справі не враховували положення пункту 6 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 про те, що приймання продукції за якістю та комплектністю здійснюється на складі одержувача, при іногородній поставці - не пізніше 20 днів, а які швидко псуються продукції - не пізніше 24 годин після видачі продукції органом транспорту або її надходженням на склад одержувача при доставці продукції постачальником або при її вивезенні одержувачем.

Суди першої та апеляційної інстанцій не встановили тих фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, та не надали їм належної правової оцінки, тому дійшли передчасного висновку про те, що вимоги позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в цій справі є частково обґрунтованими.

Під час нового розгляду справи судам слід установити й дослідити фактичні обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, а також надати їм належну правову оцінку з урахуванням викладеного в цій постанові та на підставі вказаних норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" до Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" про стягнення 81 872,77 грн. - задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" 18 844,12 грн. інфляційних втрат, 4 388,36 грн., 3 % річних, 15 000грн. пені, 1762 грн. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" до Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" - відмовлено.

Зустрічний позов Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" про стягнення 277 689,07 грн. - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" на користь Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" 54 000 грн. штрафу, 1 000 грн. пені, 4 141,81 грн. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Державне підприємство "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2020 у справі № 920/507/18 скасувати в частині стягнення (п.2 Рішення) з Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" за первісним позовом 15 000 грн. пені та 1 762 грн. судового збору;

В цій частині прийняти нове рішення, яким задовольнити клопотання про зменшення пені нарахованої за період з 09.11.2017 по 12.11.2017 (за 4 дні) в розмірі 4 646,50 грн. та стягнути з Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" пеню в розмірі 1 грн. та судовий збір в розмірі 602,78 грн.

В іншій частині пункту 2 рішення Господарського суду Сумської області від 16 грудня 2020 року у справі №920/507/18 за первісним позовом залишити без змін.

Рішення Господарського суду Сумської області від 16 грудня 2020 року у справі №920/507/18 скасувати в частині стягнення (п.6 рішення) з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" на користь Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" 54 000 грн. штрафу та 1 000 грн. пені.

В цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" па користь Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" 272 192,88 грн. штрафу та 3 925,85 грн. пені.

В іншій частині пункт 6 рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2020 у справі №920/507/18 за первісним позовом залишити без змін.

Здійснити зустрічне зарахування присуджених до стягнення грошових сум.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. Зазначає при цьому, що судом першої інстанції невірно дана оцінка положенням пункту 7.2 Договору та тому, що сторонами Договору положення зазначеного пункту Договору у сторін не існувало.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2020 апеляційну скаргу Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" на рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 у справі №920/507/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" на рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 у справі №920/507/18, призначено справу до розгляду на 11.03.2020.

Додатковим рішенням Господарського суду Сумської області від 24.12.2019 заяву позивача за первісним позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" - задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" витрати на оплату правової допомоги в сумі 6000,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Державне підприємство "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частину третю додаткового рішення Господарського суду Сумської області від 24.12.2019 у справі № 920/507/18 про стягнення з Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" витрат на оплату правової допомоги в сумі 6000,00 грн.

В цій частині прийняти нове рішення, яким здійснити перерозподіл судових витрат на професійну правничу допомогу за результатами набрання законної сили рішенням Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 у даній справі, стягнувши такі витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. Зазначає при цьому, що ТОВ «Промелектроніка» не надало попереднього розрахунку, чим не проявило своєї волі на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, не виявило такої волі у першій заяві по суті спору та з врахуванням положень ч.1 та ч.2 ст.124 ГПК України скаржник вважає, що стягненню з останнього підлягає лише 39,33 грн. на відшкодування витрат з професійної правничої допомоги за розгляд зустрічного позову.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2020 апеляційну скаргу Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" додаткове рішення Господарського суду Сумської області від 24.12.2019 справі №920/507/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" додаткове рішення Господарського суду Сумської області від 24.12.2019 для спільного розгляду з апеляційною скаргою Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" на рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 у справі №920/507/18, призначено справу до розгляду на 11.03.2020.

24.02.2020 від позивача за первісним позовом через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Зазначає при цьому, що твердження скаржника, що начебто п.7.2. Договору передбачено нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ після спливу 30 календарних днів є необґрунтованим, так як пункт 7.2. Договору звучить зовсім по іншому.

24.02.2020 від позивача за первісним позовом через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення без змін. Зазначає, що після того, як дана справа була направлена з Верховного Суду на новий розгляд, першою заявою по суті справи, тобто в рамках вже нового розгляду справи був саме відзив на зустрічний позов, в якому і зазначалося про орієнтовний розрахунок витрат ,які ТОВ «Промелектроніка очікувало понести у зв`язку із розглядом даної справи (і за первісним, і за зустрічним позовом, саме в рамках нового розгляду справи), вже після повернення справи з Верховного Суду - а саме 15000,00 грн.

В судовому засіданні 11.03.2020 представник Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" підтримав апеляційні скарги з викладених у ній підстав, просив рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2020 у справі № 920/507/18 скасувати в частині стягнення (п.2 Рішення) з Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" за первісним позовом 15 000 грн. пені та 1 762 грн. судового збору;

В цій частині прийняти нове рішення, яким задовольнити клопотання про зменшення пені нарахованої за період з 09.11.2017 по 12.11.2017 (за 4 дні) в розмірі 4 646,50 грн. та стягнути з Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" пеню в розмірі 1 грн. та судовий збір в розмірі 602,78 грн.

В іншій частині пункту 2 рішення Господарського суду Сумської області від 16 грудня 2020 року у справі №920/507/18 за первісним позовом залишити без змін.

Рішення Господарського суду Сумської області від 16 грудня 2020 року у справі №920/507/18 скасувати в частині стягнення (п.6 рішення) з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" на користь Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" 54 000 грн. штрафу та 1 000 грн. пені.

В цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" па користь Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" 272 192,88 грн. штрафу та 3 925,85 грн. пені.

В іншій частині пункт 6 рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2020 у справі №920/507/18 за первісним позовом залишити без змін.

Здійснити зустрічне зарахування присуджених до стягнення грошових сум.

Додаткове рішення скасувати, а саме: частину третю додаткового рішення Господарського суду Сумської області від 24.12.2019 у справі № 920/507/18 про стягнення з Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" витрат на оплату правової допомоги в сумі 6000,00 грн.

В цій частині прийняти нове рішення, яким здійснити перерозподіл судових витрат на професійну правничу допомогу за результатами набрання законної сили рішенням Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 у даній справі, стягнувши такі витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" в судове засідання 11.03.2020 не з`явилося. Про поважність причин нез`явлення суд не повідомило, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності та його повноваженого представника за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 11.03.2020 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника скаржника, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Стосовно первісного позову, судом першої інстанції вірно встановлені, а судовою колегією перевірено наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

03.04.2017 між сторонами було укладено договір поставки № 241-17. Вищезазначений факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору. Факт укладення договору сторонами не спростовується.

Згідно до п. 1.1 Договору позивач за первісним позовом зобов`язується передати, а відповідач за первісним позовом прийняти й оплатити продукцію, вказану у додатку № 1 до Договору (надалі - продукція).

Відповідно до п. 2.1 Договору кількість, номенклатура продукції вказується в додатку 1 до Договору, що є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 4.1 Договору поставка продукції здійснюється за цінами, визначеними у додатку № 1 до Договору.

Додатком № 1 до Договору сторони погодили загальний обсяг поставки в розмірі 18 комплектів Систем сигналізації зледеніння СО-121ВМ "а" 4Е2.409.006 ТУ (1 категорія).

Відповідно до специфікацій: № 1 від 03.04.2017, № 2 від 03.07.2017 та № 3 від 10.11.2017 до Договору відповідачу поставляється продукція на загальну суму 4711030 грн 63 коп. Вищезазначений факт підтверджується наявними в матеріалах справи копіями специфікацій.

Позивач за первісним позовом зазначив, що поставив відповідачу за первісним позовом продукцію на вищезазначену суму. Вищезазначений факт підтверджується копіями видаткових накладних №№ РН-0002830 від 01.09.2017, РН-0003665 від 15.11.2017, РН-0004263 від 28.12.2017, РН-0000051 від 10.01.2018, РН-0001308 від 27.04.2018, РН-0001611 від 02.06.2017, РН-0001623 від 02.06.2017.

У позовній заяві зазначено, що позивач за первісним позовом не має оригіналу Договору, специфікацій та видаткових накладних, окрім накладних №№ РН-0004263, РН-0000051, оскільки зазначені документи були вилучені при обшуках в рамках досудового розслідування № 0000040 та досудового розслідування № 0000051. Вищезазначені факти підтверджуються копіями протоколів обшуків.

Листом від 07.08.2018 відповідач за первісним позовом надав суду оригінал специфікації № 3 до Договору, видаткові накладні № РН-0002830 та № РН-0003665. Відповідач за первісним позовом зазначив, що решта оригіналів документів у нього відсутня, оскільки вилучена на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.05.2017 у провадження № 1-кс/331/3306/2017 в межах кримінального провадження № 0000051.

Позивач за первісним позовом зазначає, що товар поставлений та прийнятий відповідачем наступним чином.

За рахунком-фактурою СФ-0002026 від 29.08.2017 поставлено товар за видатковою накладною РН-0002830 від 01.09.2017 на суму 1570343,54 грн. (прийнятий відповідачем за первісним позовом 01.09.2017).

За рахунком-фактурою СФ-0002625 від 15.11.2017 товар на суму 1570343,54 грн. поставлено за трьома видатковими накладними, а саме: РН-0003665 від 15.11.2017 (прийнятий відповідачем за первісним позовом 15.11.2017); РН-0004263 від 28.12.2017 (прийнятий відповідачем 28.12.2017; РН-0000051 від 10.01.2018 (прийнятий відповідачем за первісним позовом 10.01.2018).

За рахунком-фактурою СФ-0001065 від 27.04.2018 товар на суму 1570343,54 грн. було поставлено за трьома видатковими накладними, а саме: РН-0001308 від 27.04.2018 (прийнятий відповідачем за первісним позовом 27.04.2017); РН-0001611 від 02.06.2018 (прийнятий відповідачем за первісним позовом 02.06.2017); РН-0001623 від 02.06.2017 (прийнятий відповідачем за первісним позовом 02.06.2017).

Оскільки оплата за продукцію була проведена з простроченням строків, які встановлені Договором, то позивач за первісним позовом звернувся з цією позовною заявою про стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних, відповідно до п. 7.2 Договору та статті 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Відповідач за первісним позовом у відзиві зазначив, що дійсно прострочив оплату поставленої позивачем продукції за специфікацією № 2 до Договору. Втім вказаний позивачем період прострочення визначений невірно, а тому розрахунок пені, інфляційних втрат та річних не відповідає умовам Договору. Проти решти позовних вимог відповідач заперечує.

Як зазначає відповідач за первісним позовом, отримання продукції відповідачем здійснювалось після її надходження на склад перевізника "Нова Пошта" м. Конотоп, про що свідчать відмітки на експрес-накладних. Отже, саме експрес-накладні, як товарно-транспортні документи, підтверджують факт надходження продукції від позивача на склад "Нова Пошта" м. Конотоп.

За твердженням відповідача за первісним позовом, позивачем за первісним позовом невірно розрахований період прострочення, а саме, що позивач датою поставки фактично визначає дату підписання видаткової накладної, а не дату отримання продукції відповідачем на складі ТОВ "Нова Пошта" в м. Конотоп, а отже останнім не враховано місце виконання поставки.

Згідно з п. 3.1 Договору поставка продукції здійснюється партіями на умовах поставки DDP м. Конотоп, склад "Нова Пошта" відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року. Розмір партій визначається у відповідних специфікаціях до Договору.

Відповідно до п. 5.2 Договору оплата відповідачем здійснюється наступним чином: 100% від вартості партії продукції - протягом 10 робочих днів з дати прийняття відповідної партії продукції покупцем, після проходження нею вихідного контролю.

Згідно з п. 6.4 Договору право власності на поставлену продукцію переходить до відповідача виключно після позитивного прийняття продукції за кількістю та якістю відповідно до Договору на складі відповідача. Пунктом 6.5 Договору передбачено, що остаточне приймання продукції здійснюється з оформленням видаткової накладної.

Суд дійшов висновку, що зобов`язання позивача з поставки продукції вважаються виконаними з дати надходження продукції на склад ТОВ "Нова Пошта", м. Конотоп та отримання її відповідачем, а не підписанням видаткової накладної, а тому і оплата повинна бути проведена відповідачем протягом 10 днів з дня прийняття продукції.

Судом встановлено, що поставка продукції, її прийняття та оплата, а також періоди прострочення відбувались наступним чином.

Додатком №1 до Договору сторони визначили загальний обсяг поставки в розмірі 18 комплектів Систем сигналізації зледеніння СО-121 ВМ "а" 4Е2.409.006 ТУ (1 категорія).

Після чого, сторони розбили загальний обсяг поставки на партії, про що склали відповідні Специфікації до Договору, а саме:

- Специфікація № 1 від 03.04.2017 до Договору, якою визначена партія поставки Систем сигналізації зледеніння СО-121 ВМ "а" в кількості 6 комплектів вартістю 1570343,54 грн;

- Специфікація № 2 від 03.07,2017 до Договору, якою визначена партія поставки Систем сигналізації зледеніння СО-121 ВМ "а" в кількості 6 комплектів вартістю 1570343,54 грн;

- Специфікація № 3 від 10.11.2017 до Договору, якою визначена партія поставки Систем сигналізації зледеніння СО-121 ВМ "а" в кількості 6 комплектів вартістю 1570343,54 грн.

Складені сторонами Специфікації визначають обсяг партії, яка складається із шести одиниць. Отже, обов`язок позивача за первісним позовом з поставки партії продукції вважається виконаним після поставки всіх передбачених Специфікацією шести комплектів Систем сигналізації зледеніння СО-121 ВМ "а".

На доказ вірного тлумачення поняття "партія" відповідачем за первісним позовом вказують і складені позивачем за первісним позовом рахунки, які виписувалися позивачем за первісним позовом перед кожною поставкою партії, а саме:

- рахунок-фактура від 27.04.2017 № СФ-0001065 на оплату 6 комплектів Систем СО-121 ВМ "а" на суму 1570343,54 грн;

- рахунок-фактура від 29.08.2017 № СФ-0002026 на оплату 6 комплектів Систем СО-121 ВМ "а" на суму 1570343,54 грн;

- рахунок-фактура від 15.11.2017 № СФ-0002625 на оплату 6 комплектів Систем СО-121 ВМ "а" на суму 1570343,54 грн.

Складені позивачем за первісним позовом рахунки саме на шість комплектів Систем СО-121 ВМ "а" повністю відповідають обсягам поставки, зазначеним у Специфікаціях та вказують на те, що позивач за первісним позовом усвідомлював наведене у Договорі поняття "партія", як шість одиниць продукції.

Відповідно до Специфікації № 2 від 03.07.2017 до Договору партія поставки складалась з 6 одиниць Систем сигналізації зледеніння СО-121 ВМ "а".

Позивач за первісним позовом, посилаючись па рахунок-фактуру № СФ-0002026 від 29.08.2017 безпідставно стверджує, що поставлений за видатковою накладною № РН-0002830 від 01.09.2017 товар на суму 1570343,54 грн. був прийнятий відповідачем за первісним позовом 01.09.2018.

Додана до позову позивачем за первісним позовом Експрес-накладна від 01.09.2017 № 9979 не відповідає дійсності, оскільки згідно паспорту на систему СО-121 ВМ "а" вага однієї системи складає 3,4 кг, відповідно вага 6 одиниць дорівнює 20,04 кг. У доданій позивачем Експрес-накладній від 01.09.2017 № 9979 зазначена вага 7,8 кг, що свідчить про її невідповідність.

Відповідно до Експрес-накладної № 2610 від 04.09.2017 надходження 6 одиниць систем СО-121 ВМ "а" на склад "Нова Пошта" м. Конотоп відбулося 05.09.2017.

Про надходження товару саме 05.09.2017 свідчить відбиток штампу складу на видатковій накладній від 01.09.2017 № РН-0002830 та відмітка "Нової Пошти" на Експрес-накладній від 04.09.2017 № 92610.

Поставка даної продукції здійснювалась в межах Специфікації № 2 від 03.07.2017 до Договору.

Відповідно до п. 5.2 Договору оплата здійснюється наступним чином 100 % від вартості партії продукції - протягом 10 робочих днів з дати прийняття відповідної партії продукції покупцем, після проходження нею вхідного контролю.

Згідно з п. 6.1 Договору сторони встановили, що до відносин за Договором застосовуються Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 (далі - Інструкція П-6); Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 (далі - Інструкція П-7). Сторони зобов`язуються провести приймання продукції за кількістю і якістю відповідно до вказаних нормативних актів.

Відповідно до п. 6 Інструкції П-7 приймання продукції за якістю та комплектністю здійснюється на складі одержувача в наступні строки:

а) при іногородній поставці - не пізніше 20 днів, а щодо товарів, які швидко псуються - не пізніше 24 годин після видачі продукції органом транспорту або її надходженням на склад одержувача при доставці продукції постачальником або при її вивезенні одержувачем.

Задовольняючи частково позовні вимоги за первісним позовом, суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до п. 7.2 Договору у випадку порушення більш, ніж на 30 календарних днів строку оплати Продукції, Покупець сплачує Постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку, що пеня, інфляційні втрати та річні повинні нараховуватись за період 10.10.2017 по 12.11.2017.

Розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон", колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне

Щодо стягнення з відповідача 40384,35 грн. пені, 29614,06 грн. інфляційних збитків та 11874,36 грн. 36 коп. 3 % річних, які розраховані позивачем по кожному факту поставки продукції (загальний період з 13.05.2017 по 04.02.2018), судова колегія зазначає наступне.

Частиною сьомою статті 179 ГК України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Стаття 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною першою та другою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено

Частиною першою статті 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою статті 265 ГК України, статтею 655, частиною першою статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця (стаття 664 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Твердження позивача за первісним позовом про те, що обов`язок відповідача за первісним позовом з оплати отриманих систем сигналізації зледеніння СО-121ВМ "а" настає за кожною видатковою накладною з поставки частини продукції, на переконання судової колегії є помилковим, з огляду на наступне.

Скасовуючи рішення судів у цій справі та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 чітко зазначив що під час розгляду справи суди першої та апеляційної інстанції не надали оцінки посиланням Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" на те, що обов`язок по оплаті партії продукції виникає після поставки всієї партії продукції, а не її частини. Не з`ясували, коли саме зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" з поставки товару вважається виконаним з урахуванням того, що поставка партії продукції здійснювалась в декілька етапів.

У п. 3.1 Договору сторони погодили, що поставка продукції здійснюється партіями на умовах поставки DDР м. Конотоп, склад "Нова Пошта" відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року. Розмір партій визначається у відповідних Специфікаціях до Договору.

Отже, зазначена у кожній специфікації до договору кількість продукції в розмірі 6 одиниць і складає партію, а обов`язок відповідача по оплаті виникає після поставки всього обсягу продукції, зазначеного у специфікації, а не її частини.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 08.10.2019 у справі №920/810/18, яка розглядалась за участю позивача та відповідача та у аналогічних правовідносинах.

З урахуванням того, що сторони не складали специфікацій на кожну видаткову накладну з фактичної поставки продукції, а чітко визначили розмір партії та зафіксували його у кожній специфікації до Договору у кількості 6 одиниць, а також, зважаючи на виставлені позивачем рахунки-фактури від 27.04.2017 № СФ-0001065 на оплату 6 комплектів Систем СО-121 ВМ "а" на суму 1570343,54 грн., від 29.08.2017 № СФ-0002026 на оплату 6 комплектів Систем СО-121 ВМ "а" на суму 1570343,54 грн., від 15.11.2017 № СФ-0002625 на оплату 6 комплектів Систем СО-121 ВМ "а" на суму 1570343,54 грн., застосоване сторонами поняття "партія", повинно тлумачитись не інакше, як сукупність 6 одиниць продукції.

Аналогічні висновки містяться і судових рішеннях в аналогічних справах, сторонами яких виступали позивач та відповідач, а саме: у справі № 920/508/18, справі № 920/322/19.

Повертаючи справу на новий розгляд Верховний Суд вказав, що судами першої та апеляційної інстанцій не була надана належна оцінка умовам Договору та нормативним документам, які регулюють порядок та строки проведення вхідного контролю, прийняття продукції за якістю та комплектністю.

При цьому, вирішуючи питання про прострочення відповідачем за первісним позовом оплати продукції суди першої та апеляційної інстанцій взагалі не досліджували умови пункту 6.1 Договору, яким сторони домовились, що до відносин за Договором застосовуються Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6; Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7. Сторони зобов`язуються провести приймання продукції за кількістю і якістю відповідно до вказаних нормативних актів.

Верховний Суд також вказав, що суди першої та апеляційної інстанцій при розгляді спору у даній справі не враховували положення пункту 6 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 про те, що приймання продукції за якістю та комплектністю здійснюється на складі одержувача, при іногородній поставці - не пізніше 20 днів, а які швидко псуються продукції - не пізніше 24 годин після видачі продукції органом транспорту або її надходженням на склад одержувача при доставці продукції постачальником або при її вивезенні одержувачем.

З урахуванням зазначеного, та вважаючи на те, що на момент поставки продукції позивач за первісним позовом знаходився у іншому місці ніж відповідач за первісним позовом, строк проведення вхідного контролю спливав після завершення 20 днів, з дня отримання продукції відповідачем за первісним позовом на складі "Нова Пошта" м. Конотоп.

З урахуванням умов п. 5.2 Договору, відлік строку па оплату починав спливати після поставки всього обумовленого специфікацією обсягу продукції та спливу 20 днів на проведення вхідного контролю.

Аналогічні висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 920/508/18.

Стосовно результатів оформлення вхідного контролю, то Інструкцією П-7 не передбачено обов`язку відповідача за первісним позовом оформлювати результати вхідного контролю відповідними актами, якщо під час проведення такого вхідного контролю продукція за якістю та комплектністю відповідає умовам поставки.

Зважаючи на зазначені вище умови п. 3.1 Договору, сторони чітко визначили місце виконання обов`язку позивача по передачі продукції відповідачу, а саме: м. Конотоп, склад "Нова Пошта".

Відповідно до статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема, шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Враховуючи обрані сторонами умови поставки, є необґрунтованими посилання позивача за первісним позовом на те, що продукція є прийнятою відповідачем у день оформлення видаткової накладної (дата поставки) відповідно до п. 6.5. договору.

Вказаним пунктом у розділі 6 "Умови приймання-передачі продукції", визначено якими документами оформлюється остаточне приймання продукції. Остаточне приймання продукції здійснюється з оформленням не тільки видаткової, а і товарно-транспортної накладної.

За умовами DDР правил Інкотермс продавець здійснює поставку покупцю товару, який пройшов мигне очищення для імпорту, без розвантаження з будь-якого прибулого транспортного засобу в названому місці призначення.

Таким чином днем поставки товару є день прибуття продукції у м. Конотоп "Нова Пошта" згідно з Експрес-накладними.

Аналогічна позиція наведена і у постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 920/508/18, а також у постанові Північного апеляційного господарського суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 920/387/19 за участю позивача та відповідача.

Зважаючи на зазначене, судова колегія приходить до висновків, що обов`язок позивача за первісним позовом з поставки продукції за Специфікацією № 1 від 03.04.2017 до Договору виконано 07.06.2017, оскільки саме такою датою остання частина обумовленої специфікацією партії продукції, за видатковою накладною від 02.06.2017 № РН-0001623, надійшла на склад "Нова Пошта" м. Конотоп, за Експрес-накладною № 1510 від 06.06.2017; обов`язок позивача за первісним позовом з поставки продукції за Специфікацією № 2 від 03.07.2017 до Договору та за видатковою накладною від 01.09.2017 № РН-0002830, виконаний 05.09.2017, про що свідчить Експрес-накладна "Нової Пошти" № 2610 від 04.09.2017; а також обов`язок позивача за первісним позовом з поставки продукції за Специфікацією № 3 від 10.11.2017 до Договору вважається виконаним 12.11.2018, оскільки цією датою відповідач за первісним позовом отримав останню частину продукції, відправленою за видатковою накладною від 10.01.2018 № РН-0000051, що підтверджується Експрес-накладною "Нової Пошти" № 5295 від 10.01.2018.

Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)(стаття 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статей 549, 611, 625 Цивільного кодексу України та статей 216-218 Господарського кодексу України, наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних, інфляційної індексації, пені та штрафу, передбачених договорами.

Згідно частини першої статті 230 та частини шостої статті 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини перша, друга статті 549 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Зважаючи на те, що продукція від позивача за первісним позовом надійшла на склад "Нова Пошта" м. Конотоп 05.09.2017, строк для її прийняття за якістю та комплектністю (вхідний контроль) сплив 25.09.2017.

Враховуючи умови п. 5.2 Договору відлік строку на проведення оплати розпочався 26.09.2017 та сплив 09.10.2017, тобто з 10.10.2017 виник обов`язок сплати у Покупця, а фактично відповідач за первісним позовом провів оплату отриманої продукції 13.11.2017.

Відповідно до п. 7.2 Договору у випадку порушення більш, ніж на 30 календарних днів строку оплати Продукції, Покупець сплачує Постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості.

З урахуванням зазначеного, на переконання судової колегії, пеня, інфляційні втрати та річні повинні нараховуватись за період 10.10.2017 по 12.11.2017.

При цьому судова колегія не погоджується з позицією скаржника щодо відтермінування періоду нарахування пені на 30 днів, оскільки дана умова визначена у Договорі (п. 7.2) як умова, за якої виникає право застосування пені, а не час, з якого виникає прострочення виконання грошового зобов`язання, та виходить із законодавчого положення щодо того, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, як визначено ч.3 ст. 649 ЦК України.

Судом здійснено розрахунок пені за період з 10.10.2017 по 12.11.2017 і на переконання судової колегії загальна сума пені за вищевказаний період складає 38 032,43 грн.

В іншій частині стягнення пені судом першої інстанції правомірно відмовлено, в зв`язку з необґрунтованістю такої вимоги, оскільки розрахунок пені, який викладений позивачем у позовній заяві, а саме стосовно періодів прострочення, суперечить встановленим судовою колегією фактам фактичним обставинам справи.

Щодо стягнення з відповідача 29 614,06 грн. інфляційних збитків та 11 874,36 грн. 3 % річних, які розраховані позивачем по кожному факту поставки продукції (загальний період з 13.05.2017 по 04.02.2018), судова колегія зазначає наступне.

Згідно рекомендацій Верховного Суду України (Лист Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції під час розгляду судових справ") рахується, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням нього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. По аналогії якщо погашення заборгованості сталося з 1 по 15 число відповідного місяця, інфляційні зміни розраховуються без врахуванням нього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційні зміни розраховуються з урахуванням цього місяця.

Зважаючи на проведену відповідачем оплату поставленої позивачем продукції 13.11.2017 індекс інфляції за листопад не враховується.

Судовою колегією здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з 10.10.2017 по 12.11.2017, на переконання судової колегії загальна сума інфляційних нарахувань за вищевказаний період складає 18 844,12 грн.

В іншій частині стягнення інфляційних втрат судом першої інстанції правомірно відмовлено, в зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю нарахування.

Крім наведеного, суд здійснив перерахунок сум 3% річних, окремо по кожному факту поставки та за встановлені вище судом періоди прострочення зобов`язання, у зв`язку із чим колегія суддів дійшла до переконання правомірності висновку суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 4 388,36 грн.

В іншій частині стягнення 3 % річних судом першої інстанції правомірно відмовлено, в зв`язку з необґрунтованістю такої вимоги, оскільки розрахунок сум 3 % річних, який викладений позивачем у позовній заяві, а саме стосовно періодів прострочення, суперечить встановленим судом фактичним обставинам справи.

Колегія суддів не погоджується із розрахунками позивача за первісним позовом відносно поставок, які здійснив позивач за первісним позовом за наступними видатковими накладними:

- від 15.1 1.2017 № РН-0003665 на поставку і комплекту системи СО-121ВМ "а" вартістю 261723,92 грн;

- від 28.12.2017 № РН-0004263 на поставку 3-х комплектів систем СО-121 ВМ "а" вартістю 785171,77 грн;

- від 10.01.2018 № РН-0000051 на суму 523447,85 грн. на поставку 2-х комплектів СО-121 ВМ "а".

Зазначені поставки здійснювались позивачем за первісним позовом в межах Специфікації № 3 від 10.11.2017 до Договору, і якою визначена партія поставки Систем сигналізації зледеніння СО-121 ВМ "а" в кількості 6 комплектів.

Фактичне надходження зазначеної продукції на склад "Нова Пошта" м. Конотоп відбувалось на підставі Експрес-накладних:

- від 15.11.2017 № 1239 (1 одиниця надійшла 16.11.2017);

- від 28.12.2017 № 7279 (3 одиниці надійшли 29.12.2017);

- від 10.01.2018 № 5295 (2 одиниці надійшли 12.01.2018).

Як зазначено судом раніше, відповідно до п. 5.2 Договору оплата покупцем (відповідачем за первісним позовом) здійснюється протягом 10 робочих днів з дати прийняття відповідної партії продукції покупцем, після проходження нею вхідного контролю.

Умовами п. 5.2 Договору передбачено, що зобов`язання скаржника з оплати виникають після поставки всієї передбаченої Специфікацією № 3 партії продукції, а не в залежності від поставки частини партії продукції, а саме з поставки, яка оформлялась позивачем за первісним позовом видатковою накладною № РН-0000051 від 10.01.2018.

Відповідно до експрес-накладної від 10.01.2018 № 5295 "Нова Пошта" надходження партії продукції до м. Конотоп відбулося 12.01.2018.

З урахуванням умов п. 6.1 Договору, щодо застосування до вхідного контролю умов п. 6 Інструкції П-7, щодо 20-ти денного строку на приймання продукції та п. 5.2. Договору щодо оплати всієї партії протягом 10 робочих днів після проходження вхідного контролю, строк на виконання зобов`язання відповідача з оплати продукції за Специфікацією № 3 розпочався з 02.02.2018 та сплив 15.02.2018.

Відповідно до платіжного доручення від 05.02.2018 за № 510 оплата відповідачем за первісним позовом партії продукції за Специфікацією № 3 на суму 1570343,54 грн. проведена до спливу передбаченого п. 5.2 Договору строку.

Також судова колегія не погоджується із вимогами позивача за первісним позовом про стягнення пені, інфляційних втрат та річних відносно оплати поставок, які виконані позивачем за первісним позовом за видатковими накладними:

- від 27.04.2017 № РН-0001308 на поставку 1-го комплекту системи СО-121 ВМ "а" вартістю 261723,92 грн;

- від 02.06.2017 № РН-0001611 на поставку 3-х комплектів системи СО-121 ВМ "а" на суму 785171,77 грн;

- від 02.06.2017 № РН-0001623 на поставку 2-х комплектів системи СО-121 ВМ "а" вартістю 523447,85 грн.

Зазначені поставки позивач повинен був здійснити однією партією, розмір якої визначений Специфікацією № 1 від 03.04.2017 та складає 6 комплектів вартістю 1 570 343,54 грн.

Як свідчать експрес-накладні, якими супроводжувались поставки позивача за первісним позовом, надходження продукції на склад "Нова Пошта" м. Конотоп за видатковою накладною № РН-0001308 від 27.04.2017 відбулося 28.04.2017 за Експрес-накладною від 27.04.2017 № 1072.

Продукція за видатковою накладною від 02.06.2017 № РН-0001611 надійшла на склад "Нова Пошта" м. Конотоп 03.06.2017 за Експрес-накладною № 1314 від 02.06.2017.

Додана до позову позивачем за первісним позовом Експрес-накладна від 03.06.2017 № 4721 не відповідає дійсності, оскільки зазначена в ній вага 1.9 кг значно менше ваги 2-х систем СО-121 ВМ "а", яка за паспортними даними дорівнює 6,8 кг (3,4 х 2 = 6,8).

Продукція за видатковою накладною від 02.06.2017 № РН-0001623 надійшла на склад "Нова Пошта" м. Конотоп 07.06.2017 за Експрес-накладною № 1510 від 06.06.2017.

Отже, поставка всієї партії продукції, яка визначена Специфікацією №1 до Договору, а саме 6-ти комплектів системи СО-121 ВМ "а", завершилась 07.06.2017.

У відповідності до п. 6.2 Договору та п. 6 Інструкції П-7 вхідний контроль партії продукції завершився 27.06.2017.

Визначений п. 5.2 Договору строк оплати у 10 календарних днів сплив 12.07.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за первісним позовом провів оплату поставленої позивачем за первісним позовом партії продукції, яка складалась із 6-ти комплектів Системи СО-121 ВМ "а" згідно платіжного доручення від 21.06.2017 за № 2274 в межах строку, передбаченого п. 5.2 Договору.

Стосовно клопотання відповідача за первісним позовом про зменшення штрафних санкцій, судова колегія зазначає наступне.

Відповідач обґрунтовує клопотання тим, що стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних компенсує позивачу за первісним позовом витрати від прострочення оплати отриманої продукції. З огляду на вищезазначене та враховуючи повне виконання відповідачем за первісним позовом зобов`язань з оплати поставленої продукції за Договором, відсутність спричинення збитків позивачу за первісним позовом простроченням такої сплати, відповідач за первісним позовом просить суд зменшити до 1 гривні розмір заявленої первісним позивачем до стягнення пені при прийнятті рішення по справі.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, продукцію було фактично поставлено позивачем за первісним позовом, отримано та оплачено відповідачем за первісним позовом, тобто зобов`язання по Договору було повністю виконано сторонами. Причинами неналежного виконання зобов`язання є різне тлумачення умов Договору сторонами. Прострочення виконання зобов`язання, на думку суду, є незначним та не призвело до негативних наслідків для позивача. Тому, заявлена позивачем пеня не відповідає наслідкам, спричиненим позивачу та поведінці винної сторони.

Крім того, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

В той же час, відповідач за первісним позовом не зазначив, з яких причин відбулося прострочення з оплати продукції, які передумови слугували порушенню зобов`язання з його боку, в той час як зобов`язання по Договору підлягає обов`язковому виконанню, а за його невиконання Договором передбачена відповідальність.

Суд не покладає в основу висновків по справі аргументи відповідача за первісним позовом про те, що інфляційні та 3% річних покриють збитки позивача за первісним позовом, оскільки зазначені суми не є штрафними санкціями, а також, не зважаючи на часткове визнання відповідачем за первісним позовом сум інфляційних та 3 % річних, останні відповідачем за первісним позовом не сплачені позивачу за первісним позовом.

Отже, судова колегія дійшла висновку, що клопотання відповідача за первісним позовом підлягає частковому задоволенню, а тому судом першої інстанції правомірно зменшено розмір пені до 15000,00 грн., що на думку колегії суддів є справедливим, з урахуванням зазначених вище обставин.

Щодо тверджень скаржника, що процесуальне законодавство не звільняє суд від обов`язку здійснювати пропорційно розподіл судового збору незалежно від його розміру, судова зазначає наступне.

При зверненні з позовною заявою позивачем було сплачено 1762,00 грн. судового збору. Вищезазначений факт підтверджується платіжним дорученням № 5457 від 05.07.2018.

Покладаючи на відповідача судовий збір в розмірі 1762,00 грн. суд першої інстанції керувався тим, що судом частково задоволені позовні вимоги, однак позивачем за первісним позовом була сплачена мінімальна сума судового збору, то витрати позивача за первісним позовом по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн. покладаються на відповідача за первісним позовом.

Проте, судова колегія не погоджується із даним висновком суду, оскільки згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, беручи до уваги вище встановлені обставини у даній справі, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки щодо первісного позову відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, проте, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судового збору за первісним позовом ухвалено без дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим судова колегія дійшла до висновку про скасування рішення в цій частині з прийняттям нового рішення про покладення на відповідача за первісним позовом судового збору в розмірі 573,48 грн.

Стосовно зустрічного позову, судом першої інстанції вірно встановлені, а судовою колегією перевірено наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Як вже було встановлено судом, між сторонами укладено Договір. На виконання умов Договору та Специфікацій №№ 1-3 позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 4 711 030,63 грн.

Відповідно до Специфікації № 1 від 03.04.2017 відповідач за зустрічним позовом зобов`язався поставити позивачу за зустрічним позовом продукцію на загальну суму 1570343,54 грн.

Згідно з п. 3.2 Договору строки поставки продукції складають 60 календарних днів з моменту підписання відповідної специфікації на партію.

Суд дійшов висновку, що поставка по Специфікації № 1 повинна була бути проведена до 02.06.2017 включно, однак продукція була поставлена, як вже було зазначено, наступним чином: на суму 261723 грн. 92 коп. - 28.04.2017, на суму 785171 грн. 77 коп. - 06.06.2017, на суму 523447 грн. 85 коп. - 07.06.2017.

Отже, за видатковою накладною № РН-0001611 від 02.06.2017 на суму 785171 грн. 77 коп. прострочення складає 1 день, оскільки останній день поставки 02.06.2017. Однак продукція, як зазначає позивач за зустрічним позовом, поставлена 03.06.2017 (судом встановлено, що товар поставлено 06.06.2017). За видатковою накладною № РН-0001623 від 02.06.2017 на суму 523447 грн. 85 коп. - на 4 дні.

Відповідно до Специфікації № 2 від 03.07.2018 відповідач за зустрічним позовом зобов`язався поставити продукцію на загальну суму 1570343 грн. 54 коп.

Суд дійшов висновку, що поставка по Специфікації № 2 повинна була бути проведена до 04.09.2017 включно, однак продукція була поставлена, як вже встановлено судом, 05.09.2017.

Отже, за видатковою накладною № РН-0002830 від 01.09.2017 на суму 1570343 грн. 54 коп. відбулось прострочення з поставки продукції на 1 день.

Відповідно до Специфікації № 3 від 10.11.2017 відповідач за зустрічним позовом зобов`язався поставити продукцію на загальну суму 1570343 грн. 54 коп. Однак продукція була поставлена, як вже встановлено судом, наступним чином: на суму 261723 грн. 92 коп. - 17.11.2017, на суму 785171 грн. 77 коп. - 02.01.2018, на суму 523447 грн. 85 коп. - 12.01.2018.

Суд дійшов висновку, що поставка по Специфікації № 3 повинна була бути проведена до 09.01.2018 включно, однак продукція була поставлена, як вже встановлено судом, 12.01.2018.

Отже, за видатковою накладною № РН-0000051 від 10.01.2018 на суму 523447 грн. 85 коп. відбулось прострочення поставки продукції на 2 дні.

Оскільки відповідачем за зустрічним позовом були порушені строки поставки продукції, то позивач за зустрічним позовом звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача штрафу та пені, відповідно до п. 7.2, п. 7.3 Договору.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, відповідачем за зустрічним позовом були порушені строки поставки продукції, проте, спірна продукція поставлена відповідачем у повному обсязі, позивачем за зустрічним позовом не надано доказів понесених збитків, однак, договір є обов`язковим до виконання і за його неналежне виконання сторони несуть відповідальність, яка встановлена діючим законодавством та укладеним між ними Договором, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання відповідача за зустрічним позовом підлягає частковому задоволенню, а саме суд зменшує розмір пені до 1 000,00 грн., а штрафу - до 54 000,00 грн., що на думку суду є справедливим, враховуючи викладені вище обставини.

Судова колегія погоджується з даним висновком суду першої інтонації, з огляду на наступне.

Згідно статей 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Зважаючи, що Договором не передбачений інший розмір пені, а позивач за зустрічним позовом належить до державного сектору економіки, то за прострочення поставки продукції до відповідача за зустрічним позовом застосовується пеня в розмірі 0,1 відсоток за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 7.3 Договору у випадку порушення строків або обсягів поставок продукції, відповідач за зустрічним позовом сплачує позивачу за зустрічним позовом штраф в розмірі 8% від вартості не поставленої в строк продукції за кожен факт порушення.

Стосовно стягнення штрафу в розмірі 272192 грн 88 коп, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідачем за зустрічним позовом були порушені строки поставки продукції по специфікаціям №№ 1-3 до Договору. Оскільки право на стягнення штрафу передбачено сторонами у Договорі, який є обов`язковим до виконання, то на переконання судової колегії вимога позивача про стягнення з відповідача вищезазначеної суми штрафу є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо стягнення пені, то судова колегія дійшла висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2093 грн. 79 коп. пені (за видатковою накладною № РН-0001623 від 02.06.2017), 1046 грн. 89 коп. пені (за видатковою накладною № РН-0000051 від 10.01.2018), 785 грн. 17 коп. пені (за видатковою накладною № РН-0001611 від 02.06.2017, поставка відбулась 03.06.2017, а повинна була бути 02.06.2017).

В частині стягнення пені в розмірі 1570 грн. 34 коп. (за видатковою накладною № РН-0002830 від 01.09.2017, поставка відбулась 05.09.2017, а повинна була бути 04.09.2017), то судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позову в цій частині, оскільки день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені за порушення строку поставки, оскільки день належного виконання зобов`язання не є днем його прострочення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки щодо зустрічних позовних вимог відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 у справі № 920/507/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Щодо тверджень скаржника, що судом першої інстанції порушена частина 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу згідно якої у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму, судова колегія зазначає, що здійснення зустрічного зарахування, передбаченого ч. 11 ст. 238 ГПК України є насамперед правом, а не обов`язком суду, а з огляду на те, що первісні та зустрічні позовні вимоги не є однорідними вимогами сторін у цій справі, судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні зустрічного зарахування.

Розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" на додаткове рішення, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне

Згідно статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 126 ГПК України).

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

За приписами статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини першої статті 129 ГПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини четвертої статті 129 ГПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За приписами частини восьмої статті 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Отже, за приписами статті 244 ГПК України слідує, що додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

Відповідно до приписів пп. "в" п. 4 частини першої статті 315 ГПК України, постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що витрати позивача за первісним позовом понесені ним під час минулого розгляду цієї справи у судах першої та апеляційної інстанції не підлягають задоволенню у зв`язку із скасуванням рішень судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі Верховним судом.

Доводи скаржника, що позивачем не було заявлено орієнтований розрахунок витрат спростовуються матеріалами справи(том 4, а/с 85), а тому залишаються судовою колегією поза увагою з огляду на необґрунтованість та безпідставність.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла до переконання, що судом першої інстанції правомірно задоволено частково заяву позивача за первісним позовом та покладено на відповідача за первісним позовом витрати позивача за первісним позовом на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн..

З огляду на вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому додаткове рішення Господарського суду Сумської області від 24.12.2019 у справі №920/507/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині розподілу судового збору за первісним позовом ухвалено без дотримання норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає в цій частині задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про покладення на відповідача за первісним позовом судового збору в розмірі 573,48 грн. в іншій частині рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 у справі №920/507/18, а також додаткове рішення Господарського суду Сумської області від 24.12.2019 у справі №920/507/18 залишаються без змін

Судові витрати, понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" на рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 у справі № 920/507/18 - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 у справі № 920/507/18 змінити, виклавши п. 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" (вул. Рябошапка, 25, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (вул. Фортечна, 4А, а/с 5012 м. Запоріжжя, 69002, ) 18 844 грн 12 коп інфляційних втрат, 4 388 грн 36 коп 3 % річних, 15 000 грн пені, 573 грн 48 коп витрат по сплаті судового збору.»

В іншій частині рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 у справі №920/507/18 - залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2019 у справі №920/507/18 - покласти на Державне підприємство "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон".

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" на додаткове рішення Господарського суду Сумської області від 24.12.2019 у справі №920/507/18 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Сумської області від 24.12.2019 у справі №920/507/18 - залишити без змін.

Видачу наказів доручити Господарському суду Сумської області.

Матеріали справи №920/507/18 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 18.03.2020.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв