ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року м. Дніпро Справа № 904/4849/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Кузнецової І. Л., Чус О.В.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватного підприємства Науково-виробниче підприємство Спецтех Капітал

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2020 р.

( суддя Васильєв О.Ю., м. Дніпро, повний текст рішення складено 11.01.2020 р. )

у справі

за позовом Державного підприємства Антонов,

м. Київ

до Приватного підприємства

Науково-виробниче підприємство Спецтех Капітал,

м. Вільногірськ

про стягнення 236 713, 70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2020 р. позов задоволено - стягнуто з Приватного підприємства Науково-виробниче підприємство Спецтех Капітал на користь Державного підприємства Антонов 170 959, 88 грн. пені, 65 753, 82 грн. штрафу та 3 550, 71 грн. витрат на сплату судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, Приватне підприємство Науково-виробниче підприємство Спецтех Капітал звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду повністю, та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги, Скаржник зазначає, що суд першої інстанції при розгляді та вирішенні справи допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановив всі обставини, що мають значення у справі та які є важливими для правильного вирішення справи.

При цьому Скаржник зазначає, що всього Постачальником було поставлено Покупцю товару загальною вартістю - 1 883 996,51 грн. згідно видаткових накладних № 49 від 02.08.2018 p.; № 54 від 29.08.2018 р.; № 55 від 2908.2018 p.; № 114 від 29.08.2018 p.; № 61 від 13.09.2018 p.; № 81 від 30.10.2018 р. згідно реєстру документів Постачальника. В той же час, за договором та згідно специфікації № 2 до договору, Відповідачем не було поставлено Позивачу «Блок вимірювання 6217» в кількості ( 1 шт. вартістю 4 14 783,00 грн. з ПДВ ) та «Регулятор відсічний 6229-01» (1 шт. вартістю 524 557,31 грн. з ПДВ ).

Водночас, на думку Скаржника, судом першої інстанції було залишено поза увагою, що невиконання Відповідачем свого зобов`язання з поставки товару за договором поставки №1217 від 30.01.2018 р. у визначений договором строк було обумовлене простроченням саме кредитора ( Позивача ), який не вчинив встановлених п. 3.3. вказаного договору дій щодо 50 % передплати вартості товару, до вчинення яких Відповідач не міг виконати свого обов`язку з поставки чергової партії товару. Тобто, не виконання зобов`язання з поставки зазначеного товару було зумовлено простроченням кредитора по сплаті 50 % передплати в загальній сумі 469 670,15 грн. з ПДВ.

Скаржник наголошує на тому, що за таких обставин Відповідач не є таким, що прострочив виконання зобов`язання з поставки товару у визначені договором строки та не підлягає притягненню до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій за порушення умов договору через відсутність його вини.

Крім того, Скаржник зазначає, що відмовляючи Відповідачу у зменшенні розміру штрафних санкцій судом першої інстанції не було враховано невиконання Позивачем своїх договірних зобов`язань з передплати, а також те, що порушення зобов`язання не завдало жодних збитків позивачу. Тобто, господарський суд неправомірно відмовив Відповідачу у зменшенні розміру пені, не забезпечивши балансу інтересів сторін.

Від Державного підприємства Антонов надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому підприємство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Позивач посилається на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції Відповідачем у своїх заявах по суті справи не зазначалася така обставина, як необхідність здійснення передплати Позивачем у розмірі 50 % вартості непоставленого Товару за Специфікацією № 2, що є предметом спору. Відповідачем здійснювалось лише посилання на необхідність надання попередніх заявок на поставку Товару та інші обставини, які не відповідають фактичним обставинам справи.

Позивач вказує на те, що Додатковою угодою №1 від 18.05.2018 р. сторони змінили умови і порядок проведення розрахунків за Специфікацією № 2 до Договору і, визначили 100% оплату вартості Товару Покупцем після проходження вхідного контролю на складі Покупця. Тому посилання Відповідача на необхідність здійснення Позивачем попередньої оплати у розмірі 50 % вартості Товару за Специфікацією № 2 не відповідають дійсності та є хибними. Відповідач достовірно володіє інформацією про саме такий порядок проведення взаєморозрахунків, але водночас вводить суд апеляційної інстанції в оману, посилаючись у апеляційній скарзі на неіснуючі обставини.

Крім того, у відзиві Державне підприємство посилається на те, що в даній справі відсутні будь-які об`єктивні обставини в розумінні ст. 233 ГК України та 551 ЦК України, підтверджені належними та допустимими доказами, які б надавали суду право зменшувати розмір штрафних санкцій. При цьому, розмір штрафних санкцій у даній справі дорівнює 236 713, 70 грн., що в ( чотири ) рази менше від суми невиконаних зобов`язань по Специфікації № 2 до Договору на суму 939 340,31 грн. Штраф та пеня були нараховані Відповідачу у зв`язку з тривалим невиконанням ним своїх зобов`язань по Договору, які так і не були виконані.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2020 р. поновлено строк на подання апеляційної скарги відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Приватного підприємства Науково-виробниче підприємство Спецтех Капітал. Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 12.03.2020 р. Зупинено дію оскаржуваного рішення на час розгляду апеляційної скарги.

Сторони не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечили явку уповноважених представників, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаних учасників провадження у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 12.03.2020 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30.01.2018 р. між ПП НВП Спецтех Капітал ( Постачальник ) та ДП Антонов ( Покупець ) укладено Договір поставки № 1217, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставити та передати у власність Покупця гідропривід планетарний , надалі товар, а Покупець прийняти та оплатити товар, на умовах цього договору ( п. 1.1. договору ).

Найменування, марка, кількість, якість товару, одиниця вимірювання та ціна вказуються в Специфікації (додаток №1), яка є невід`ємною частиною договору (п.1.2. договору). Покупець залишає за собою право на зменшення обсягів закупівлі (п.1.2. договору). Згідно заявкам покупця в рамках оформленої специфікації (додаток №1), товар може поставлятися та оплачуватися партіями (п.1.6. договору) .

Згідно п. 4.1. договору поставка товару (партії товару) здійснюється на умовах DDP (склад покупця: вул. Академіка Туполєва, 1, м. Київ), згідно правил ІНКОТЕРМС-2010. Поставка товару (партії товару) покупцю здійснюється постачальником не пізніше 40 (сорока) робочих днів з моменту отримання авансу у розмірі 50% на рахунок постачальника; допускається дострокова поставка партії товару з обов`язковими повідомлення покупця (п.4.3. договору). Зобов`язання постачальника з поставки кожної окремої партії товару вважається виконаним в момент фактичної передачі товару покупцю, що підтверджується підписанням сторонами видаткових накладних; у випадку недопоставки товару постачальник зобов`язується до поставити товар протягом 5 календарних днів, з моменту отримання письмового повідомлення від покупця (п.4.4. договору).

В п. 7.1. договору сторони погодили, що за порушення термінів постачання згідно з п. 4.3. цього договору Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 % вартості товару, з якої було допущено прострочення, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості товару.

Згідно умов Додаткової угоди № 1 від 18.05.2018 р. сторони домовились ввести в дію Специфікацію № 2 від 18.05.2018 р., відповідно до якої Постачальник зобов`язався поставити Покупцю відповідний товар, яким є: 1. Кран електропневматичний перекривний 3276М в кількості 2 (шт.) загальноювартістю 535 464,00 грн. без ПДВ; 2. Заслонка перекривна 5441Т в кількості 1 ( шт. ) загальною вартістю 125 874,00 грн. без ПДВ; 3. Регулятор відсічний 6229-01 в кількості 2 ( шт. ) загальною вартістю 874 262,18 грн. без ПДВ; 4. Регулятор тиску 5590БТ/0,25 в кількості 1 ( шт. ) загальною вартістю 125 874,00 грн. без ПДВ; 5. Блок узгодження 6071 в кількості 1 ( шт. ) загальною вартістю 345 654,00 грн. без ПДВ; 6. Блок вимірювання 6217 в кількості 1 ( шт. ) загальною вартістю 345 654,00 грн. без ПДВ. Всього загальна вартість товару за цією специфікацією склала 2 823 338,62 грн., в тому числі ПДВ 470 556,44 грн.

Також, відповідно до Додаткової угоди № 1 від 18.05.2018 р. до Договору поставки № 1217 від 30.01.2018 р. сторони домовились викласти п. 3.3. Договору в наступній редакції: «розрахунки за даним Договором проводяться Покупцем шляхом перерахунку 100 % від вартості Товару ( партії Товару ) на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 14 календарних днів після проходження позитивного результату вхідного контролю Товару на складі Покупця».

Одночасно із введенням в дію Специфікації № 2 сторони домовились внести зміни до п. 4.3. договору, згідно з якими строк поставки товару за Специфікацією № 2 було встановлено у 60 календарних днів після підписання Додаткової угоди № 1, тобто до 17.07.2018 р. включно.

Відповідно до видаткової накладної № 31 від 15.06.2018 р. Постачальником було частково поставлено Покупцю товар на суму 716 882, 40 грн. (в т.ч ПДВ), зокрема: 1. Заслонку перекривну 5441Т в кількості 1 (шт.) загальною вартістю 125 874,00 грн. без ПДВ; 2. Регулятор тиску 5590БТ/0,25 в кількості 1 (шт.) загальною вартістю 125 874,00 грн. без ПДВ; 3. Блок узгодження 6071 в кількості (1 шт.) загальною вартістю 345 654,00 грн. без ПДВ.

03.08.2018 р. Постачальник запропонував Покупцю змінити строки поставки товару за Специфікацією № 2 та визначити строк у 30 календарних днів з моменту підписання Додаткової угоди №6 від 03.08.2018. Покупцем було прийнято пропозицію Постачальника та підписано 18.09.2018 р. Додаткову угоду № 6, тим самим змінено термін поставки товару за Специфікацією № 2 до 18.10.2018 р. включно.

Згідно видаткової накладної № 55 від 29.08.2018 р. Постачальником було поставлено Покупцю наступний товар: 1.Кран електропневматичний перекривний 3276М в кількості 2 (шт.) загальною вартістю 535 464,00 грн. без ПДВ згідно видаткової накладної №54 від 29.08.2018р. (а.с.25); 2. Регулятор відсічний 6229-01 в кількості 1 ( шт.) загальною вартістю 437 131,09 грн. без ПДВ.

В той же час, як встановлено судом першої інстанції і не оспорюється Відповідачем - в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором та специфікації № 2 договору Постачальником не було поставлено Покупцю Блок вимірювання 6217 в кількості 1 ( шт.) та Регулятор відсічний 6229-01 1 ( шт.).

У зв`язку з вищевикладеними обставинами Позивач направив Відповідачу 10.12.2018 р. претензійний лист № 169/14411-18, відповідно до якого повідомив Постачальника про порушення ним термінів поставки товару та про необхідність в найкоротший термін поставити недопоставлену продукцію або добровільно сплатити пеню в розмірі 112 720,95 грн.

Постачальник листом № 387 від 12.07.2019 р. повідомив Покупця про те, що згідно специфікації № 2 поставка вищевказаної партії продукції не може бути здійснена у встановлені терміни та просив розглянути можливість зміни строків поставки згідно Специфікації № 2.

Позивач зазначає, що у зв`язку з виробничою необхідністю та неможливістю надання Постачальнику подальшої відстрочки щодо поставки товару ним було поінформовано Відповідача про вирішення питання потреби вищезазначених комплектуючих виробів в інший спосіб. Крім цього, Покупець також проінформував Постачальника про порушення останнім істотних умов договору та про намір розірвати з 07.08.2019 р. договір поставки № 1217 від 30.01.2018 р. ( лист № 169/9304-19 від 08.08.2019 р. ).

Позивач відповідно до п. 7.1. договору нарахував Відповідачу штрафні санкції на суму непоставленого Відповідачем товару ( 939 340, 31 грн. ) за Специфікацію № 2 до договору поставки, а саме : 170 959, 88 грн. пені ( за період з 19.10.2018 р. по 19.04.2019 р.) та 65 753, 82 грн. штрафу.

Відтак, враховуючи нездійснення наразі Відповідачем оплати штрафних санкцій за несвоєчасно поставлену продукцію за договором поставки, Державне підприємство Антонов звернулось до господарського суду з позовними вимогами до Приватного підприємства Науково-виробниче підприємство Спецтех Капітал про стягнення означеної суми штрафних санкцій.

Отже, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до сплати штрафних санкцій за порушення ( прострочення у виконанні ) зобов`язань зі своєчасної поставки, обумовленої в договорі продукції.

Беручи до уваги правову природу укладеного Договору поставки № 1217 від 30.01.2018 р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.

Беручи до уваги встановлену ст. 204 ЦК України та не спростовану в межах цієї справи в порядку ст. 215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст. ст. 11, 509 ЦК України та ст. ст. 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 ГК України, ст. ст. 655, 662 та 663 ЦК України, Продавець зобов`язаний передати товар, визначений у договорі купівлі-продажу у строк, встановлений договором, разом з товаросупровідними документами. Означений обов`язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.

Наразі, отримання коштів (штрафних санкцій) за прострочення виконання такого зобов`язання з поставки товару є належним об`єктом судового захисту у розумінні ст. 5 ГПК України та ст. 15 ЦК України правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов`язання з боку останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України та ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, Відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної поставки товару за договором, що зумовлює право Позивача у разі несвоєчасної поставки товару на нарахування у відповідності до п. 7.1. його умов штрафних санкцій, а саме пені за порушення термінів постачання у розмірі 0,1 % вартості товару, з якої було допущено прострочення, за кожний день прострочення, та штраф у розмірі 7 % вартості товару а за прострочення понад 30 календарних днів.

Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у цій справі є ухвалене судове рішення в частині стягнення штрафних санкцій та відмови у їх зменшенні.

Узагальнені доводи апеляційної скарги: не виконання Відповідачем зобов`язання з поставки зазначеного товару було зумовлено простроченням Позивача по сплаті 50 % передплати в загальній сумі 469 670,15 грн. з ПДВ., господарський суд неправомірно відмовив Відповідачу у зменшенні розміру пені.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В основу оскаржуваного рішення покладено висновок місцевого господарського суду про наявність передбачених законом підстав для стягнення з Відповідача передбаченої п. 7.1. договору неустойки ( пені та штрафу ), оскільки фактичні обставини справи свідчать про порушення Відповідачем умов договору щодо термінів поставки товару.

Одночасно, заперечення Відповідача суд першої інстанції оцінив критично, пославшись на їх спростовання наявними в матеріалах справи доказами, крім того Відповідачем не було надано належних доказів, які б беззаперечно підтверджували погодження між сторонами інших строків поставки товару за Специфікацією № 2 за вищезазначеним договором, ніж тих які були погоджені сторонами в додатковій угоді № 6 до договору. Безпідставними є також твердження Відповідача про неможливість своєчасної поставки ним на користь Позивача товару ( погодженого у специфікації № 2 ) внаслідок не надсилання тим на його адресу відповідної заявки ; оскільки умовами договору, додаткових угод та специфікацій сторони узгодили всі суттєві умови договору.

Окрім того, місцевий господарський суд не знайшов достатньо правових підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки Відповідачем не було наведено достатніх доказів в обґрунтування цього клопотання.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Як зазначалося раніше, відповідно до Додаткової угоди № 1 від 18.05.2018 р. до Договору поставки № 1217 від 30.01.2018 р. сторони домовились викласти п. 3.3. Договору в наступній редакції: «розрахунки за даним Договором проводяться Покупцем шляхом перерахунку 100 % від вартості Товару (партії Товару) на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 14 календарних днів після проходження позитивного результату вхідного контролю Товару на складі Покупця».

Тобто Додатковою угодою № 1 від 18.05.2018 р. сторони змінили умови і порядок проведення розрахунків за Специфікацією № 2 до Договору і, визначили 100 % оплату вартості Товару Покупцем після проходження вхідного контролю на складі Покупця. Тому посилання Скаржника на необхідність здійснення Позивачем попередньої оплати у розмірі 50 % вартості Товару за Специфікацією № 2 не відповідають дійсності та є хибними.

Отже, твердження Відповідача про ненадання Позивачем до суду першої інстанції доказів перерахування на рахунок Відповідача ( Постачальника ) передплати за поставку «Блока вимірювання 6217» та «Регулятора відсічного 6229-01» в сумі 469 670,15 грн. ( 50% від вартості Товару, вказаної в Специфікації № 2 ) не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Крім того, як слушно зауважив Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, під час розгляду справи в суді першої інстанції Відповідачем у своїх заявах по суті справи не зазначалася така обставина, як необхідність здійснення передплати Позивачем у розмірі 50 % вартості непоставленого Товару за Специфікацією № 2, що є предметом спору. Відповідачем здійснювалось лише посилання на необхідність надання попередніх заявок на поставку Товару та інші обставини, які не відповідають фактичним обставинам справи.

Стосовно доводів Скаржника на безпідставну відмову судом першої інстанції у зменшенні розміру пені, колегія суддів зазначаємо наступне.

Ст. 233 ГК України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Підставою для відмови у зменшенні розміру заявленої до стягнення неустойки стало для суду першої інстанції не доведеність Відповідачем достатніх доказів в обґрунтування відповідного клопотання.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ч. 1 ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. ст. 76-79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, Відповідачем не доведено наявність будь-яких об`єктивних обставин в розумінні ст. 233 ГК України та 551 ЦК України, підтверджених належними та допустимими доказами, які б надавали суду право зменшувати розмір штрафних санкцій.

Крім того, розмір штрафних санкцій у даній справі дорівнює 236 713, 70 грн., що в 4 (чотири) рази менше від суми невиконаних зобов`язань по Специфікації № 2 до Договору на суму 939 340,31 грн. Штраф та пеня були нараховані Відповідачу у зв`язку з тривалим невиконанням ним своїх зобов`язань по Договору, які так і не були виконані.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Науково-виробниче підприємство Спецтех Капітал залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2020 р. у справі № 904/4849/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Поновити дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2020 р. у справі № 904/4849/19, яка була зупинена ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2020 р.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16.03.2020 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І. Л. Кузнецова

Суддя О.В. Чус