ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Черкаси справа № 925/620/19

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Романенко Л.В., у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду розглянув справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Євраліс Семенс Україна", м. Київ, вул. Васильківська, 14 (поштова адреса: м. Київ, вул. Глибочицька, 40У, оф.2)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро", Черкаська область, м. Монастирище, вул. Соборна, 3

про стягнення 95 645 003,41 грн. заборгованості та санкцій,

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: Зубілевич Т.В. - адвокат, за довіреністю,

від відповідача: Кушнір С.В. - адвокат, за довіреністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євраліс Семенс Україна" звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" про стягнення заборгованості за поставлене насіння кукурудзи, соняшнику та ріпаку згідно договору поставки від 31.08.2017р. №1803 в розмірі 95 645 003,41 грн., в тому числі:

72 286 169,01 грн. основного боргу,

13 267 451,09 грн. пені,

8 717 946,10 грн. - штрафу в розмірі 22% річних,

1 373 437,21 грн. інфляційних втрат

та відшкодування судових витрат.

В судовому засіданні 05 лютого 2020 року оголошувалась перерва до 14:30 год. 04 березня 2020 року.

Короткий опис руху справи:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 28.05.2019 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження.

18.06.2019 до господарського суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач проти заявлених вимог заперечив повністю, мотивуючи свої заперечення тим, що позовні вимоги є передчасними та такими, що не підлягають до задоволення. Окрім того, відповідач не визнає настання строку виконання грошового зобов`язання за Договором поставки №1803 від 31.08.2017.

18.06.2019 до господарського суду Черкаської області у справі №925/620/19 із зустрічною позовною заявою звернувся відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" з вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю "Євраліс Семенс Україна", в якій просить суд:

- прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом по справі №925/620/19 та об`єднати в одне судове провадження;

- зобов`язати з ТОВ "ЄВРАЛІС СЕМЕНС УКРАЇНА" () нарахувати та застосувати на користь ТОВ "СЕДНА-АГРО" знижки на суму вартості товару, що визначені пунктами 1.5., 2.5., 3.6. Додаткової Угоди №1 від 31.08.2017р., пунктами 1.1 Додаткової угоди №7 від 22.12.2017р. до Договору поставки №1803 від 31.08.2017р.;

- стягнути з ТОВ "ЄВРАЛІС СЕМЕНС УКРАЇНА" () на користь ТОВ "СЕДНА-АГРО" штрафну неустойку в розмірі - 894805,07 грн.;

- стягнути з ТОВ "ЄВРАЛІС СЕМЕНС УКРАЇНА" () на користь ТОВ "СЕДНА-АГРО" - 22 відсотки річних в розмірі - 576043,48 грн.;

- стягнути з Відповідача на користь ТОВ "СЕДНА-АГРО" судові витрати, а саме: витрати на оплату судового збору за подачу позовної заяви, а також сплачені Позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу адвокатського бюро (адвоката).

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 19.06.2019 зустрічну позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" залишено без руху, оскільки до зустрічної позовної заяви не додано доказів сплати судового збору у встановленому розмірі. Зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" протягом 5 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки зустрічної позовної заяви - доплатити до Державного бюджету України недоплачений судовий збір в розмірі 22 062,73 грн. Докази доплати судового збору надати суду.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 18.07.2019р. відмовлено товариству з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" у прийнятті до провадження зустрічного позову від 14.06.2019р. №18/А/С та повернуто заявнику зустрічну позовну заяву.

26.07.2019 товариством з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" оскаржено ухвалу господарського суду Черкаської області від 18.07.2019 про повернення зустрічної позовної заяви шляхом подання апеляційної скарги через господарський суд Черкаської області. Справу надіслано до Північного апеляційного господарського суду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 апеляційну скаргу ТОВ «Седна-Агро» на ухвалу господарського суду Черкаської області від 18.07.2019 залишено без задоволення, ухвалу суду від 18.07.2019 - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 25.11.2019 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Седна-Агро» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 та ухвалу господарського суду Черкаської області від 18.07.2019 відмовлено. Матеріали касаційної скарги повернуто скаржнику.

10.12.2019 справа повернулась до Господарського суду Черкаської області та призначена до розгляду.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 23 грудня 2019 року провадження у справі поновлено. Розгляд справи у підготовчому засіданні суду призначено на 15 січня 2020 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 29 січня 2020 року суд ухвалив закрити підготовче провадження у справі. Призначити справу до судового розгляду по суті 05 лютого 2020 року.

В судовому засіданні:

Представник позивача наполягає на задоволенні вимог. Звірка заборгованості з підписанням акту у формі єдиного документу проведена з третьої спроби.

Представник відповідача надав суду документи, в тому числі акт звірки заборгованості за період серпня 2017 - 09 липня 2019, в якому визнає основний борг у розмірі 49.233.889,95 грн. Вказував на неможливість звірки заборгованості у зв`язку з пошкодженням серверу товариства та як наслідок - пошкодження автоматизованої системи бухгалтерського обліку ТОВ «Седна-Агро», що підтверджується довідкою Монастирищенського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго». Вказує на частково проведені оплати після липня 2019 року.

Відповідач надав доповнення до відзиву (том 6 а.с. 1-6) та письмові пропозиції по врегулюванню спору, в тому числі: повернення частини товару зі зменшенням суми вимоги, розстрочення чи реструктуризація боргу, надання векселів, аграрних розписок тощо (том 6 а.с. 21) з доказами направлення примірника документів позивачеві поштою та електронною поштою. Надано примірник акту звірки заборгованості за підписом відповідача (том 6 а.с. 13-15).

Представник позивача заперечив отримання документів по звірці заборгованості від відповідача.

Після перерви представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує повністю, позовні вимоги не визнає. Визнано наявність заборгованості в розмірі 51 737284,30 грн., строк виконання якого не настав (том 6 а.с. 13-15). Вказує на порушення умов договору позивачем та прострочення позивача (кредитора) внаслідок не оформлення кінцевого рахунку на оплату товару боржникові.

Інших доказів сторонами не подано.

Відповідно до приписів ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 04.03.2020 проголошена вступна та резолютивна частини рішення суду.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

Між сторонами виникли та тривають господарські відносини постачання за плату товарів сільськогосподарського призначення промислового використання (посівний матеріал, добрива, ЗЗР тощо).

31.08.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Євраліс Семенс Україна" (позивач у справі, постачальник за Договором) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" (відповідач у справі, покупець за Договором) уклали договір поставки №1803 (далі в тексті рішення - Договір).

Вказаний договір підписаний представниками обох сторін, скріплений печатками. Копія Договору знаходиться в матеріалах справи (том 1 а.с. 19-24).

Відповідно до п.п. 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар за номенклатурою та в строки відповідно до Специфікацій, які є додатками до цього Договору, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та сплатити за нього ціну в строки та в порядку, передбаченому Договором.

Ціна товару визначається сторонами як договірна. Попередня загальна ціна Договору визначається як арифметична сума за специфікаціями, що є невід`ємними частинами даного Договору. Фактична загальна ціна Договору визначається в національній валюті України - гривні та дорівнює сумі всього поставленого товару протягом дії цього Договору (п.п. 1.2. Договору).

Відповідно до п.п. 2.7 Договору приймання-передачі товару за кількістю за умовами відвантаження FCA здійснюється між сторонами шляхом оформлення (підписання) товарно-транспортної накладної або видаткової накладної. Покупець або його уповноважений представник перевіряє кількість та номенклатуру товару, цілісність тари (упаковки), пломб на ній (при їх наявності) в момент завантаження в транспортний засіб.

Згідно з п.п. 3.2.2. Договору постачальник зобов`язаний здійснити оплату за придбаний товар згідно умов статті 4 Договору.

Відповідно до п.п. 4.4. Договору остаточна оплата по Договору здійснюється не пізніше 30 жовтня 2018 року.

Згідно з п.п. 2.1. Договору поставка товару здійснювалась на умовах FCA - с. Білозір`я Черкаської області, або м. Обухів Київської області згідно з правилами ІНКОТЕРМС (в редакції 2010 року), якщо інше не зазначено в Додатковій угоді до договору.

Сторонами також були укладені додаткові угоди до Договору:

№1 від 31.08.2017,

№2 від 01.09.2017,

№3 від 01.09.2017,

№4 від 15.11.2017,

№4/1 від 26.12.2017,

№5 від 17.11.2017,

№6 від 29.11.2017,

№7 від 22.12.2017,

№8 від 26.01.2018,

№9 від 08.06.2018, в яких ними були узгоджені, зокрема, асортимент, ціни, умови надання знижок та графік оплати товару. Копії вказаних додаткових угод знаходяться в матеріалах справи (том 1 а.с. 25-42).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар згідно зі специфікаціями та додатковими угодами до Договору на загальну суму 138792344,14 грн, що підтверджується видатковими накладними з відмітками про отримання товару, копії яких містяться в матеріалах справи (том 1 а.с. 47 - 143):

№6630.11.2017942 455.72
№6730.11.20173 204 349,48
№6830.11.20172 633 414,1
№12211.12.20172 454 290,46
№12411.12.20172 183 596,66
№12313.12.20172 291874,17
№14119.12.2017288 740,05
№14219.12.20172 189 018,80
№15019.12.2017315 000,00
№15119.12.201745 000,00
№15420.12.20172 490 952,42
№17721.12.201718 000,00
№18521.12.20172 641 919,23
№18922.12.20171 952 556,18
№19022.12.20171 358 701,32
№19122.12.20172 641 919,23
№19926.12.20172 168 143,04
№20026.12.2017906 447,56
№20727.12.20175 393 196,80
№20827.12.2017772 159,04
№1517.01.20181 412 970,18
№1617.01.2018940 592,54
№1717.01.20181 896 355,16
№1817.01.2018891 088,42
№3524.01.2018669 302,02
№3624.01.20181 878 482,44
№4225.01.20181 036 800,00
№6029.01.20181 532 891,60
№8730.01.201830 505,31
№8830.01.201899 000,00
№8930.01.2018216 000,00
№9030.01.201811 700,00
№9130.01.201853 100,00
№9230.01.201849 500,00
№11731.01.20181 144 800,00
№15431.01.201855 800,00
№8231.01.201812 600,00
№8331.01.201827 000,00
№8431.01.2018315 000,00
№8531.01.2018486 000,00
№8631.01.201827 000,00
№12201.02.2018875 880,00
№8101.02.20181 585 151,84
№17305.02.20182 346 024,73
№18706.02.20181 057 975,80
№27107.02.4,00
№33014.02.2018836 628,00
№33114.02.2018218 700,00
№33214.02.20182 226 461,88
№33314.02.2018898 555,20
№37015.02.20185 072 491,20
№37216.02.20184 865 963,40
№38419.02.201812 600,00
№38519.02.2018481 887,12
№40820.02.20184 822 483,20
№40920.02.20182 115 954,72
№42521.02.20181 141 309,01
№47827.02.20181 630 441,20
№47927.02.2018172 800,00
№48027.02.201827 000,00
№48127.02.2018588 770,52
№50501.03.20182 538 416,40
№54906.03.20186 176 839,92
№57307.03.2018769 930,68
№57407.03.2018363 025,92
№75321.03.201854 000,00
№75421.03.20185 470 131,64
1 №88423.03.20184 315 235,16
№88523.03.20181 809 427,90
№92226.03.20184 773 058,75
№92326.03.1,78
№94227.03.20184 660 852.36
№94327.03.20181 076 091,48
№104830.03.20181 137 251,71
№107402.04.20186 838 796,04
№107502.04.2018441 307,15
№112303.04.2018317 030,28
№115605.04.2018238 494,96
№118306.04.2018393 516,68
№127612.04.2018141 305,40
№127712.04.2018264 069,55
№129313.04.20182 672 112,36
№146027.04.201813 982,26
№148203.05.20181 231 889,09
№148303.05.2018928 445,82
№149305.05.201867 843,01
№149405.05.2018214 836,19
№151514.05.2018184 239,90
№162126.07.20181 448 928,00
№162827.07.2018747 684,00
№164102.08.201842 780,00
№164406.08.20182 246 616,00
№165007.08.2018745 200,00
№165107.08.2018745 200,00
№165207.08.2018102,00
№165307.08.201864 800,00
№165407.08.20181 733 400,00

Відповідач за отриманий товар розрахувався не в повному обсязі. Станом на 30.10.2018 (дата остаточної оплати за Договором) сума здійсненої відповідачем оплати становить 38206175,13 грн, з врахуванням часткового покриття заборгованості шляхом передачі позивачу простих векселів серія АА 2824102 від 25.05.2018 на суму 20016410,17 грн та серії АА2824101 від 25.05.2018 на суму 14389071,46 грн.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою в повному обсязі розрахуватися за отриманий товар, проте відповідач сплатив заборгованість лише частково.

Таким чином, відповідач своєчасно та в повному обсязі не виконав свої зобов`язання з оплати товару, поставленого позивачем згідно з умовами договору поставки, що стало підставою для звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення заборгованості з боржника.

За розрахунком позивача, станом на 20.05.2019 основана сума заборгованості відповідача становить 72286169,01 грн.

Окрім того, на підставі умов укладеного сторонами договору нараховані та заявлені до стягнення:

13267451,09 грн пені,

1373437,21 грн - інфляційних втрат,

8717946,10 грн - штрафу в розмірі 22% річних.

Відповідач вимоги не визнав. Доказів належного та повного розрахунку з позивачем суду та позивачу не подано.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим - приписи частини 1 ст. 236 ГПК України.

Сторони за договором є суб`єктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

За приписами ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Суд погоджується з доводами учасника, що їх дії були направлені на настання певних юридичних наслідків, що охоплюється положеннями та приписами ст.ст. 4, 11 Цивільного кодексу України.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом, правовідносини сторін виникли на підставі письмового двостороннього оплатного консенсуального строкового договору поставки (з додатковими угодами).

За своєю правовою природою Договір №1803 від 31.08.2017 є договором поставки (як різновид купівлі-продажу) і відповідає вимогам ст. 655 Глави 54 ЦК України, якою встановлено, що одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати гроші, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, - є господарським зобов`язанням.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір поставки №1803 від 31.08.2017 (з додатковими угодами) не оспорюється сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Як встановлено судом, Позивач протягом листопада 2017 - серпня 2018 року здійснив поставку партій товару, а Відповідач прийняв товар (посівний матеріал, добрива, ЗЗР) - на загальну суму 138792344,14 грн, що підтверджується видатковими накладними та не оспорюється сторонами. Претензій щодо кількості, якості та асортименту отриманого товару не заявлено.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено строк сплати за отриманий товар - оплата до 30.10.2018 (п. 4.4 Договору).

Всупереч вимогам Договору відповідач не виконав свої зобов`язання за Договором в частині своєчасного та повного розрахунку за отриманий товар належним чином.

Тобто, суд вказує, що строк сплати за отриманий товар для відповідача вже настав.

Основна заборгованість Відповідача перед Позивачем за поставлену продукцію сільськогосподарського призначення за Договором в сумі 72286169,01 грн - не погашена.

Пропозиції відповідача про повернення частини товару позивачеві, про видачу векселів позивачу та часткове розстрочення сплати боргу не прийняті позивачем та не враховуються судом при прийнятті рішення.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми інфляційних втрат, % річних за користування грошовими коштами та санкцій за прострочення оплати товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором.

На підставі вказаних положень позивачем нараховано відповідачу 1373437,21 грн інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме за період березень-квітень 2019 року.

Здійснивши перевірку правильності нарахування, інфляційних і річних, за допомогою калькулятора штрафних санкцій апаратного комплексу "Еліт: Ліга Закон", судом встановлено, що позивачем розрахунки та нарахування здійснено вірно.

Сума вимоги 1373437,21 грн інфляційних втрат за час прострочення - підлягає до задоволення та примусового стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до п. 5.4 Договору у разі не здійснення покупцем кінцевої оплати в строк, передбачений цим Договором та додатковими угодами до нього, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

В зв`язку з несвоєчасною оплатою поставленого товару позивачем також було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 13267451,09 грн пені (розрахунок штрафних санкцій знаходиться в матеріалах справи).

Відповідно до п. 5.5 Договору у разі порушення покупцем умов оплати, визначених цим Договором та Додатковими угодами до нього, крім пені, встановленої п. 5.4 Договору, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 22% річних від несплаченої суми за кожний день прострочки платежу.

На підставі цього пункту договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 8717946,10 грн - 22% річних штрафу.

Проте суд вважає, що позов в частині задоволення вимог про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 22% річних та пені не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Щодо стягнення пені:

Відповідно до пункту 4.5. Договору перед остаточною оплатою сторони Договору зобов`язані провести звірку поставок і платежів до Договору та провести розрахунок знижок та коригувань, належних згідно додаткових угод до даного договору, що не здійснені/не надані покупцю під час відвантаження товару. На підставі проведених розрахунків знижок та коригувань постачальником будуть виписані Рахунки-фактури на остаточну оплату.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, постачальником (позивачем у справі) не було виконано вказаний пункт Договору, відкориговані рахунки на остаточну заборгованість та оплату не оформлені та не вручені відповідачеві. Тобто наявне прострочення кредитора по грошовому зобов`язанню, що виключає відповідальність боржника.

Позивачем не доведено та не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем була самостійно проведена кінцева звірка поставок і платежів по Договору; також не надано доказів проведення розрахунків знижок та коригувань, належних згідно з додатковими угодами Договору сторін.

Щодо стягнення штрафу:

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 22% річних, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 5.5 Договору у разі порушення покупцем умов оплати, визначених цим Договором та Додатковими угодами до нього, крім пені, встановленої п. 5.4 Договору, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 22% річних від несплаченої суми за кожний день прострочки платежу.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором.

Визначений у договорі штраф, який нараховується за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою є пенею, а не річними процентами від простроченої суми, передбаченими положеннями ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

За чинним господарським та цивільним законодавством України штраф як різновид неустойки - це разове стягнення, яке може визначатись у твердій сумі чи у відсотках до розміру невиконаного зобов`язання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вказана умова Договору не відповідає вимогам Закону та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Суд критично оцінює і доводи та заперечення відповідача проти позову та не враховує їх при прийнятті рішення, оскільки відповідач не вчинив жодних юридично значимих дій на погашення заборгованості, враховуючи, що отриманий товар вже спожитий та використаний в циклі сільськогосподарських робіт. Доводи відповідача про готовність повернути позивачеві частину товару в натурі не є доказом проведеного розрахунку з позивачем за отриманий товар.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

З огляду на встановлені судом обставини та враховуючи, що позивачем доведено та належними доказами підтверджено в діях відповідача порушення умов договору, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основної заборгованості та інфляційних втрат. Позов підлягає до часткового задоволення. Належить стягнути з Відповідача на користь позивача:

72 286 169,01 грн. заборгованості,

1 373 437,21 грн. інфляційних втрат.

В решті вимог належить відмовити за необгрунтованістю, безпідставністю та недоведеністю.

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п. 4 ст. 11 ГПК України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили - з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення «Агрокомплекс проти України» nо.23465/03 від 08.03.2012р.);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення «Серявін проти України» nо. 4909/04 від 10.02.2010р., рішення «Трофімчук проти України» nо. 4241/03 від 28.10.2010р.);

- принцип повноти та межі обгрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994р., серія А, N 303-А, п. 29);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення «Желтяков проти України» nо. 4994/04 від 09.09.2011р.).

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача повністю та стягнути на користь позивача 672 350,00 грн судового збору - за максимальною ставкою.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро", Черкаська область, м. Монастирище, вул. Соборна, 3, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача: товариства з обмеженою відповідальністю "Євраліс Семенс Україна", м. Київ, вул. Васильківська, 14 (поштова адреса: м. Київ, вул. Глибочицька, 40У, оф.2), ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

72 286 169,01 грн основного боргу, 1 373 437,21 грн - інфляційних втрат та 672 350,00 грн судового збору.

В решті вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення або через господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 13.03.2020.

Суддя Г.М. Скиба