ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.03.2020 Справа № 914/688/20

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І.

розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «НДТ-Україна», м. Борислав, Львівська область,

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Левицької Оксани Володимирівни, с. Солонка, Пустомитівський район, Львівська область, заборгованості в сумі 167 131,21 грн.

20.03.2020 року до Господарського суду Львівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «НДТ-Україна» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Левицької Оксани Володимирівни заборгованості в сумі 167 131,21 грн., що виникла на підставі договору оренди приміщення № К-28 від 28.12.2016 року.

Розглянувши подану заяву, суд доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення у зв`язку з наступним.

Згідно з ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 155 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Однак, разом з цим, Господарським процесуальним кодексом України встановлено певні вимоги до заяви про видачу судового наказу. Так, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України підставою для відмови у видачі судового наказу може бути та обставина, що із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Також суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Так, як вбачається із поданої заяви, заборгованість, заявлена до стягнення, виникла внаслідок порушення боржником зобов`язань по внесенню орендної плати. Суд звертає увагу, що заявником долучено до матеріалів заяви акти наданих послуг, підписані обома сторонами, за період січня 2017 року - квітня 2018 року на загальну суму 245 809,20 грн; долучено платіжні доручення про сплату боржником заявнику орендних платежів за період липень 2017 року - листопад 2018 року на загальну суму 301 275,86 грн.

У тексті заяви заявник стверджує, що за період з травня 2018 року по жовтень 2018 року боржнику було нараховано 222 597,90 грн. орендної плати із розрахунку щомісячної орендної плати в розмірі 37 099,65 грн. Суд звертає увагу, що з положень п. 3.6 та п. 3.7 договору оренди вбачається нарахування орендної плати та виникнення грошового в останній календарний день місяця, а комунальних платежів - щомісяця після отримання рахунків підприємств, що надають послуги орендодавцю, а також вбачається необхідність підписання сторонами актів надання послуг. Однак, актів наданих послуг за відповідний період та на відповідну суму - 301 275,86 грн. до матеріалів заяви не долучено, тобто заявником не підтверджено, що він має право на отримання від боржника орендної плати саме у заявленому до стягнення розмірі. Доказів непідписання орендарем актів надання послуг після пред`явлення їх орендарю заявником також не надано. Крім цього, заявником не обгрунтовано застосування у період з травня 2018 року по жовтень 2018 року розміру орендної плати у вказаному розмірі - 37 099,65 грн. у співвідношенні з умовою договору оренди про встановлення орендної плати на період 01.01.2017 року по 31.12.2017 року в розмірі 10 322,00 грн.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що до заяви про видачу судового наказу не долучено документів, які б підтверджували виникнення у заявника права на отримання від боржника 167 131,21 грн. заборгованості, що виникла на підставі договору оренди приміщення № К-28 від 28.12.2016 року.

Одночасно суд звертає увагу заявника, що згідно з ч.1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Враховуючи встановлені обставини, суд зазначає, що відсутні підстави для задоволення заяви про видачу судового наказу.

Керуючись ст. ст. 147, 150, 151, 152, 153 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «НДТ-Україна» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Левицької Оксани Володимирівни заборгованості в сумі 167 131,21 грн., що виникла на підставі договору оренди приміщення № К-28 від 28.12.2016 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в апеляційному порядку, визначеному ст. ст. 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Матвіїв Р.І.