РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.03.2020Справа № 910/18805/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Капішон В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД СИСТЕМИ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦБУД-ПЛЮС"

про стягнення 1 483 140,37 грн

за участю представників:

від позивача: Шупик О. С.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БУД СИСТЕМИ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦБУД-ПЛЮС" про стягнення 1 483 140,37 грн, з яких: 1 370 178,82 грн - заборгованість за поставлений товар, 69 829,07 грн - інфляційні втрати, 43 132,48 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору на поставку товарів №БС-0029 від 04.12.2017.

Господарський суд міста Києва від 02.01.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/18805/19, постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у справі на 28.01.2020.

У судовому засіданні 28.01.2020 суд відклав підготовче засідання на 18.02.2020. Направив відповідачу ухвалу про виклик у підготовче засідання.

05.02.2020 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 18.02.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 11.03.2020.

Представник відповідача у судове засідання 11.03.2020 не з`явився. Про розгляд справи відповідача було повідомлено ухвалою суду від 18.02.2020, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення №257.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Представник позивача в судовому засіданні 11.03.2020 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд позов задовольнити.

В судовому засіданні 11.03.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БУД СИСТЕМИ" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СПЕЦБУД-ПЛЮС" (покупець, відповідач) укладений договір поставки товару №БС-0029 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався постачальник зобов`язується поставляти (передавати) у власність покупця, а покупець - приймати та оплачувати, будівельні матеріали, що визначені у договорі (надалі - товар).

Ціна за одиницю товару кожного найменування за згодою сторін визначається Специфікацією, що міститься в додатку до цього договору та є його невід`ємною частиною, додатково погоджується сторонами при поставці кожної конкретної партії товару, з урахуванням умов поставки, додаткових знижок та інших обставин, що впливають на ціну товару, та остаточно вказується в рахунках-фактурах, видаткових накладних та/або товарно-транспортних накладних на товар. (п.1.2 договору)

Згідно із п.2.5. договору сума договору складається з суми цін партій товарів, поставлених постачальником протягом строку дії цього договору та вказаних у видаткових накладних та/або товарно-транспортних накладних

Відповідно до з п.5.1. договору, розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюється покупцем, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах відстрочення платежу строком 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту передачі товару покупцю.

Згідно із п.5.8. договору, для забезпечення контролю за ходом проведення взаєморозрахунків постачальник кожного кварталу готує та надсилає покупцю акт звірки взаєморозрахунків в двох екземплярах.

Відповідно до п.5.8.1 покупець зобов`язаний протягом 10 (десяти) календарних днів з дня отримання акту звірки взаємних розрахунків розглянути та підписати його, поставити свою печатку та повернути один екземпляр належним чином оформленого акту звірки покупцю.

У випадку неотримання від покупця підписаного акту звірки, або аргументованого заперечення, заборгованість, або інші результати взаєморозрахунків, зазначені у відправленому постачальником акті звірки взаєморозрахунків, вважатимуться такими, що підтверджені покупцем (п.5.8.2.).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що передав відповідачу товар на загальну суму 3 560 445,16 грн, згідно із наступним видатковими накладними: №1752 від 01.06.2018, №1891 від 11.06.2018; №1924 від 11.06.2018, №2000 від 14.06.2018, №2046 від 15.06.2018, №2053 від 15.06.2018, №2054 від 15.06.2018, №2135 від 21.06.2018, №2146 від 21.06.2018, №2172 від 22.06.2018, №2467 від 10.07.2018, №2614 від 19.07.2018, №2469 від 11.07.2018, №2615 від 19.07.2018, №2616 від 19.07.2018, №2658 від 19.07.2018, №2646 від 20.07.2018, №2731 від 26.07.2018, №2732 від 26.07.2018, №2739 від 26.07.2018, №2784 від 30.07.2018, №3087 від 10.08.2018, №3098 від 15.08.2018, №3428 від 30.08.2018, №3429 від 30.08.2018, №3431 від 30.08.2018, №3427 від 30.08.2018, №3598 від 06.09.2018, №3630 від 07.09.2018, №3759 від 14.09.2018, №3770 від 14.09.2018, №4150 від 04.10.2018, №4135 від 04.10.2018, №4137 від 04.10.2018, №4270 від 10.10.2018, №4273 від 10.10.2018, №4274 від 10.10.2018, №4338 від 12.10.2018, №4334 від 12.10.2018, №4357 від 12.10.2018, №4369 від 12.10.2018, №4440 від 17.10.2018, №4523 від 22.10.2018, №4744 від 29.10.2018, №4738 від 31.10.2018, №4739 від 31.10.2018, №4823 від 02.11.2018, №4961 від 12.11.2018, №4962 від 12.11.2018, №4990 від 13.11.2018, №4995 від 13.11.2018, №5032 від 16.11.2018, а також актом №2194 від 21.06.2018.

Відповідачем здійснено часткову оплату поставленого позивачем товару на суму 2190226,34 грн, в підведення чого позивачем надані: виписка по банківському рахунку ТОВ "БУД СИСТЕМИ" за період 24.01.2017 по 12.12.2019, лист про зміну призначення платежу вих. № 279-1/19 від 13.09.2019, акт звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2018 по 25.11.2019.

За розрахунком позивача заборгованість відповідача по договору поставки товару №БС-0029 від 04.12.2017 становить 1370178,82 грн.

Оскільки, в порушення взятих на себе зобов`язань відповідач оплату поставленого товару здійснив частково, позивач звернувся до відповідача із претензією вих. №29/11 від 29.11.2019 про сплату заборгованості за договором поставки товару №БС-0029 від 04.12.2017 на суму 1370178,82 грн.

У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 1370178,82 грн - основного боргу, 43132,48 грн - 3% річних, 69829,07 грн - інфляційні втрати.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

В пункті 5.1. договору сторонами погоджено, що розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюється покупцем, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача на умовах відстрочення платежу строком 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту передачі товару відповідачу.

Згідно із наявними у матеріалах справи видатковими накладними: №1752 від 01.06.2018, №1891 від 11.06.2018; №2000 від 14.06.2018, №2046 від 15.06.2018, №2053 від 15.06.2018, №2054 від 15.06.2018, №2135 від 21.06.2018, №2146 від 21.06.2018, №2172 від 22.06.2018, №2467 від 10.07.2018, №2614 від 19.07.2018, №2469 від 11.07.2018, №2615 від 19.07.2018, №2616 від 19.07.2018, №2658 від 19.07.2018, №2646 від 20.07.2018, №2731 від 26.07.2018, №2732 від 26.07.2018, №2739 від 26.07.2018, №2784 від 30.07.2018, №3087 від 10.08.2018, №3098 від 15.08.2018, №3428 від 30.08.2018, №3429 від 30.08.2018, №3431 від 30.08.2018, №3427 від 30.08.2018, №3598 від 06.09.2018, №3630 від 07.09.2018, №3759 від 14.09.2018, №3770 від 14.09.2018, №4135 від 04.10.2018, №4137 від 04.10.2018, №4270 від 10.10.2018, №4273 від 10.10.2018, №4274 від 10.10.2018, №4338 від 12.10.2018, №4334 від 12.10.2018, №4357 від 12.10.2018, №4369 від 12.10.2018, №4440 від 17.10.2018, №4523 від 22.10.2018, №4744 від 29.10.2018, №4738 від 31.10.2018, №4739 від 31.10.2018, №4823 від 02.11.2018, №4961 від 12.11.2018, №4962 від 12.11.2018, №4995 від 13.11.2018, №5032 від 16.11.2018 підтверджено факт поставки позивачем та прийняття відповідачем товару.

Судом враховано, що у видаткових накладних №3429 від 30.08.2018 та №3431 від 30.08.2018 не зазначено вартість поставки товару однак в акті звірки взаєморозрахунків від 25.11.2019, підписаного між сторонами, зазначено, що вартість поставки за видатковою накладною №3429 від 30.08.2018 становить 57 380,15 грн та за видатковою накладною №3431 від 30.08.2018 - 5 469,78 грн.

Щодо відсутніх у позивача видаткових накладних №1924 від 11.06.2018 на суму 2700,00 грн та №4150 від 04.10.2018 на суму 1953,00 грн, то судом встановлено, що вказані видаткові накладі зазначені сторонами в Акті звірки взаєморозрахунків від 25.11.2019, який у відповідності до п.5.8., 5.8.1., 5.8.2. договору, складається сторонами для забезпечення контролю за взаєморозрахунками та підтвердження заборгованості за договором.

Як підтверджено наявними у матеріалах справи випискою по банківському рахунку ТОВ "БУД СИСТЕМИ" за період 24.01.2017 по 12.12.2019, листом про зміну призначення платежу вих. № 279-1/19 від 13.09.2019, актом звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2018 по 25.11.2019, відповідачем здійснено часткову оплату поставленого позивачем товару на суму 2190226,34 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договором поставки товару №БС-0029 від 04.12.2017 у сумі 1370178,82 грн.

Доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

З урахуванням вище наведеного, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 1370178,82 грн.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку із простроченням оплати вартості поставленого товару позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у сумі 69829,07 грн та 3% річних у сумі 43132,48 грн, здійснені за період з 01.12.2018 по 18.12.2019.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга". (п.п.3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат у сумі 69829,07 грн та 3% річних у сумі 43132,48 грн, судом встановлено, що розрахунки позивача здійснені правильно, у зв`язку із чим, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє повністю позовні Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД СИСТЕМИ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦБУД-ПЛЮС" про стягнення 1 483 140,37 грн, з яких: 1 370 178,82 грн - заборгованість за поставлений товар, 69 829,07 грн - інфляційні втрати, 43 132,48 грн - 3% річних.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦБУД-ПЛЮС" (01011, м. Київ, ВУЛИЦЯ РИБАЛЬСЬКА, будинок 13; ідентифікаційний код 36590344) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД СИСТЕМИ" (01013, м.Київ, НАБЕРЕЖНО-ПЕЧЕРСЬКА ДОРОГА, будинок 9-А; ідентифікаційний код 40443988) заборгованість за поставлений товар у сумі 1370178,82 грн, інфляційні втрати у сумі 69829,07 грн, 3% річних у сумі 43132,48 грн та судовий збір у сумі 22247,11 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 20.03.2020.

Суддя О.В. Гулевець