ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року Справа № 923/1138/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Горголь О. М , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Управління комунальної власності Херсонської міської ради, м. Херсон

до Фізичної особи-підприємця Шевчук Олександра Аркадійовича, м. Херсон

про стягнення 122208,43 грн

за участю представників:

позивача: Ващук Олена Володимирівна;

відповідача: адвокат Ковальова Ірина Василівна.

Управління комунальної власності Херсонської міської ради (позивач) звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою від 23.12.2019 до фізичної особи-підприємця Шевчука Олександра Аркадійовича (відповідач) про стягнення 125208,43грн заборгованості за договором № 876 оренди комунального майна міської територіальної громади від 07.12.2017, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка подана позивачем 17.01.2020 відповідно до якої, позивач, просить стягнути з відповідача 122208,43 грн. заборгованості за договором оренди комунального майна №876 від 07.12.2017 р.

Ухвалою суду від 27.12.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Відповідач позовні вимоги визнає частково в сумі 17742,65 грн. основного боргу та в частині розміру пені в межах річного строку позовної давності; наполягає на застосуванні строку позовної давності щодо стягнення пені.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши представників, які прибули в судове засідання, суд

встановив:

Підставою позовних вимог позивачем зазначено договір №876-с від 01.02.2004 р., договір №877-с від 01.02.2004 р. та договір №876 від 07.12.2017. В прохальній частині позову позивач просить стягнути заборгованість саме за договором №876 від 07.12.2017 р. Посилання позивача на те, що договори від 2004 року є переукладеними, судом відхиляються, оскільки відповідно до договору №876 від 07.12.2017 р. йде мова про орендовану площу 348,1 кв.м., яка не співпадає з площею за договорами №876-с та №877-с; матеріалами справи підтверджується здійснення оцінки вартості майна, яка є відмінною від договорів №876-с та №877-с.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку розглядати позовні вимоги за договором №876 від 07.12.2017 р.

07 грудня 2017 року між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради (позивач, Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Шевчуком Олександром Аркадійовичем (відповідач, Орендар) укладено договір оренди комунального майна міської територіальної громади, присвоєно № 876 (надалі - Договір), яким Орендарю передано у строкове платне користування окремо розташовані будівлі літ. «В», «Д», загальною площею 348,1 кв.м, що розташовані по вул. Паровозній, 24 у м. Херсоні, вартість яких відповідно до незалежної оцінки становить 249 229,00 грн. Приймання-передача об`єкту оренди підтверджується актом від 07.12.2017 р. (а.с.18). Строк дії договору визначено до 31 жовтня 2020 року.

Відповідно до п.3.1 Договору, орендна плата визначається відповідно до Положення про розрахунок та порядок використання плати за оренду об`єктів комунальної власності міської територіальної громади, затвердженого рішенням міської ради від 28.12.2011 № 499 і становить 25 221,97 грн. без урахування ПДВ за рік.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що орендна плата становить 2 101,83 грн. (базовий - листопад 2017) і згідно з рішенням міської ради від 28.12.2011 № 499 перераховуються Орендарем управлінню комунальної власності не пізніше 25 числа поточного місяця з урахуванням щомісячного індексу інфляції і податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства.

Згідно із ч.1 ст. 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди, строк на який укладається договір оренди, орендна плата з урахуванням її індексації, порядок використання амортизаційних відрахувань, відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Відповідно до ч. 1 ст.286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Крім того, відповідно до п.5.2 Договору орендар зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі вносити до бюджету (Орендодавцю) орендну плату.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник), повинен вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків передбачених законом, не допускається.

Згідно положень ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що розмір орендної плати за договором за період з 07.12.2017 р. по 25.12.2019 р. складає 68984,56 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач в порушення вищевказаних вимог договору, обов`язку щодо сплати орендної плати за договором №876 від 07.12.2017 р. виконав не в повному обсязі. Заборгованість станом на 25.12.2019 р. складає 17742,65 грн. основного боргу.

Суд погоджується з відповідачем щодо того, що оскільки в прохальній частині позову позивач зазначив, що просить стягнути з відповідача борг саме за договором №876, вимоги щодо стягнення заборгованості за попередніми договорами №876-с та №877-с задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач визнає заборгованість за договором №876 від 07.12.2017 р., позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за договором №876 від 07.12.2017 р. підлягають задоволенню частково, в сумі 17742,65 грн.

Відповідно до п.3.4 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі, стягується Орендодавцем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі двох облікових ставок НБУ від суми заборгованості за весь час прострочення платежу.

Згідно із розрахунком позивача станом на 23.12.2019 пеня складає 38 290,50 грн. За обрахунком відповідача пеня складає 6216,50 грн. (а.с.116-117).

Відповідач у відзиві просить застосувати строк позовної давності щодо стягнення пені.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно приписів ст. 267 ЦК України - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст. 261 ЦК України, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996р. за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі №6-178цс15.

Відповідно до п. 1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 року, позовна давність, за визначенням статті 256 ЦК України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В п. 2.1. зазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України визначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Пунктом 2.2. вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Суд констатує, що право позивача порушене несвоєчасною сплатою орендної плати відповідачем.

З огляду на викладене, враховуючи, що з позовною заявою позивач звернувся до суду 24.12.2019 р., суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені за період з грудня 2017 р. по травень 2018 р. включно задоволенню не підлягають. (пеня за грудень 2017 р. підлягала стягненню з 26.12.2017 р. по 26.06.2018 р., річний строк щодо її стягнення сплив 26.06.2019 р.; пеня за січень 2018 р. підлягала стягненню з 26.01.2018 р. по 26.07.2018 р., річний строк щодо її стягнення сплив 26.07.2019 р.; пеня за лютий 20018 р. підлягала стягненню з 26.02.2018 р. по 26.08.2018 р., річний строк щодо її стягнення 26.08.2019 р.; пеня за березень 2018 р. підлягала стягненню з 26.03.2018 р. по 26.09.2018 р., річний строк щодо її стягнення сплив 26.09.2019 р.; пеня за квітень 2018 р. підлягала стягненню з 26.04.2018 р. по 26.10.2018 р., річний строк щодо її стягнення сплив 26.10.2019 р.; пеня за травень 2018 р. підлягала стягненню з 26.05.2018 р. по 26.11.2018 р., річний строк щодо її стягнення сплив 26.11.2019 р.).

Матеріалами справи підтверджуються часткові проплати відповідачем суми основного боргу, а саме: 28.12.2017 р. - 1000,00 грн.; 30.01.2018 р. - 1000,00 грн., 09.07.2018 р. - 1000,00 грн., 20.06.2018 р. - 1000,00 грн., 24.07.2018 р. - 1000,00 грн., 22.08.2018 р. - 2000,00 грн., 26.09.2018 р. - 2000,00 грн., 23.10.2018 р. - 2000,00 грн., 27.11.2018 р. - 2000,00 грн., 20.12.2018 р. - 2799,28 грн., 25.01.2019 р. - 2821,67 грн., 28.02.2019 р. - 2799,28 грн., 01.04.2019 р. - 2821,67 грн., 26.04.2019 р. - 3000,00 грн., 22.05.2019 р. - 3000,00 грн., 24.06.2019 р. - 3000,00 грн., 23.07.2019 р. - 3000,00 грн., 21.08.2019 р. -3000,00 грн., 01.10.2019 р. - 3000,00 грн., 23.10.2019 р. - 3000,00 грн., 21.11.2019 р. - 3000,00 грн., 20.12.2019 р. - 3000,00 грн. - на загальну суму 51241,90 грн.

Суд за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи «Ліга» (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного суду України від 03.04.97р. №62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ») перевірив розрахунок пені, який, враховуючи проплати відповідача та постійно наростаючий підсумок щомісячних платежів, має наступний вигляд:

Станом на 25.06.2018 р. борг відповідача складав 11204,34 грн.;

Пеня з 20.06.2018 р. по 23.07.2018 р. - 358,22 грн.;

Пеня з 25.07.2018 р. по 21.08.2018 р. - 345,98 грн.;

Пеня з 23.08.2018 р. по 25.08.2018 р. - 41,75 грн.;

Пеня з 26.08.2018 р. по 25.09.2018 р. - 409,84 грн.;

Пеня з 27.09.20018 р. по 22.10.2018 р. - 378,52 грн.;

Пеня з 23.10.2018 р. по 26.11.2018 р. - 500,63 грн.;

Пеня з 28.11.2018 р. по 19.12.2018 р. - 354,68 грн.;

Пеня з 21.12.22018 р. по 24.01.2019 р. - 539,73 грн.;

Пеня з 26.01.2019 р. по 27.02.2019 р. - 508,89 грн.;

Пеня з 01.03.2019 р. по 31.03.2019 р. - 479,60 грн.

Пеня з 02.04.2019 р. по 25.04.2019 р. - 372,30 грн.;

Пеня з 27.04.2019 р. по 21.05.2019 р.. - 374,40 грн.;

Пеня з 23.05.2019 р. по 23.06.2019 р. - 476,75 грн.;

Пеня з 25.06.2019 р. по 22.07.2019 р. - 413,82 грн.

Пеня з 24.07.2019 р. по 20.08.2019 р. - 401,69 грн.;

Пеня з 22.08.2019 р. по 30.09.2019 р. - 559,90 грн.;

Пеня з 02.10.2019 р. по 22.10.2019 р. - 288,71 грн.;

Пеня з 24.10.2019 р. по 20.11.2019 р. - 360,51 грн.;

пеня з 22.11.2019 р. по 19.12.2019 р. - 279,04 грн.;

пеня з 21.12.2019 р. по 31.12.2019 р. - 74,25 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 7519,21 грн.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України", № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги частково. На думку суду, заборгованість за договорами від 01.02.2004 р. №876-с та №877-с позивач має право стягнути, звернувшись до суду з іншим позовом.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 129, 232-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шевчука Олександра Аркадійовича (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Управління комунальної власності Херсонської міської ради () основний борг за договором оренди комунального майна №876 від 07.12.2017 р. в сумі 17742,65 грн., 7519,21 грн. пені та 350,00 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України).

Дата складання повного тексту рішення 23.03.2020 року.

Суддя В.В.Литвинова