ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року Справа № 923/999/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державної Азовської морської екологічної інспекції, м. Маріуполь Донецької області, ,

до Фізичної особи-підприємця Яроша Сергія Миколайовича, с. Атмань Генічеського району Херсонської області,

про стягнення 144768,00грн.

За участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - ФОП Ярош С.М., адвокат Неліна В.Я., договір від 29.01.2020р.

У відповідності до ч.1 статті 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Обставини справи:

19 листопада 2019 року Державна Азовська морська екологічна інспекція звернулась до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Яроша Сергія Миколайовича 144768,00 грн. шкоди, завданої внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовано ст.ст. 1166, 1172 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 20, 42, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 9-1, 21 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", п. 4.7. Положення «Про Азово-Сиваський національний парк», Положенням про Державну Азовську морську екологічну інспекцію, затвердженою наказом Державної екологічної інспекції України від 28 вересня 2017 року № 652.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2019 визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою від 25 листопада 2019 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи № 923/999/19 визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін.

Цією ж ухвалою суд запропонував учасникам провадження у встановлені строки надіслати (надати) до суду: відповідачу - відзив на позовну заяву (одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів, а відповідні докази представити суду), належним чином завірені копії статутних та реєстраційних документів та позивачу відповідь на відзив.

У зв`язку з необхідністю забезпечення реалізації всіма учасниками процесу своїх процесуальних прав і обов`язків, з метою повного, об`єктивного, всебічного розгляду справи, суд, ухвалою від 24.12.2020 відклав розгляд справи на 23.01.2020р.

Ухвалою від 21 січня 2020 року суд відмовив Державній Азовській морській екологічній інспекції у задоволені клопотання про участь у судовому засіданні призначеному на 23 січня 2020 року на 12:00 год. у справі № 923/999/19 в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 23 січня 2020 року від відповідача у справі надійшла заява про залучення до матеріалів справи додаткових документів - висновку експерта №18-353/354 від 09.07.2018 за результатами проведення земельно-технічної експертизи за матеріалами справи про адміністративне правопорушення № 653/472/17 та відповідь директора Азово-Сиваського Національного природного парку.

Протокольною ухвалою від 23 січня 2020 року судом продовжено строк розгляду справи поза межами встановленого Господарським процесуальним кодексом України з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, розгляд справи відкладено на 24.02.2020р.

Разом з тим, судом залишено без розгляду подану відповідачем у судовому засіданні заяву про долучення до розгляду справи додаткових доказів, оскільки відповідачем не надано обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного процесуального строку для надання додаткових доказів з зазначенням причин пропуску встановленого строку. За таких обставин, на підставі ст. 118 судом залишено дану заяву без розгляду та долучено до матеріалів справи.

Ухвалою від 23.01.2020 суд задовольнив клопотання Державної Азовської морської екологічної інспекції про проведення судових засідань у справі № 923/999/19 в режимі відеоконференції.

Визначено судове засідання у справі № 923/999/19 призначене на 11:00 год. 24 лютого 2020 року проводити в режимі відеоконференції з Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя.

03 лютого 2020 року до суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає та у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

Також 03.02.2020 до суду від відповідача у справі надійшло клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 24 лютого 2020 року суд залишив без розгляду наданий відповідачем 03.02.2020 відзив на позовну заяву, відмовив відповідачу у поновлені строку на звернення з клопотанням про розгляд справи № 923/999/19 в порядку загального позовного провадження та залишив без розгляду клопотання відповідача про розгляд справи № 923/999/19 в порядку загального позовного провадження.

Цією ж ухвалою розгляд справи відкладено на 12 березня 2020 року на 14:30 год.

За приписами ч.3.ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, ухвала суду від 24 лютого 2020 року направлена на адресу учасників провадження рекомендованою поштою з повідомленням про вручення.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивач, явки свого уповноваженого представника у судове засідання 12.03.2020р. не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на ті обставини, що належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повернутим на адресу суду поштовим повідомленням з відміткою про вручення 05.03.2020р. позивачу поштового відправлення - ухвали суду від 24.02.2020.

У призначене судове засідання 12.03.2020р. з`явився відповідач з представником.

10 березня 2020 року до суду від позивача у справі надійшли додаткові пояснення до відповіді на відзив, відповідно до яких позивачем надається додаткове обґрунтування викладеної у позові правової позиції та надано для залучення до матеріалів справи додаткові документи.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ч. ч. 1, 2 ст. 114 ГПК України).

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч. 2 ст. 119 ГПК України ).

Суд зазначає, що процесуальний строк на подання відповіді на відзив встановлюється судом, а тому у відповідності до ст. 119 ГПК України може бути тільки продовжений.

Відповідно до частини 2 статті 251 ГПК України, позивач має право подати до суду відповідь на відзив протягом строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі. До відповіді на відзив додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до неї документів іншим учасникам справи (частина 3 статті 166, пункт 2 частини 6 статті 165 ГПК України).

Як вбачається з ухвали Господарського суду Херсонської області від 25 листопада 2019 року, судом встановлено, зокрема, позивачу п`ятиденний строк, з дня отримання відзиву, на подання до суду відповіді на відзив.

Згідно наданого відповідачем опису вкладення відзив на позовну заяву був направлений позивачу 31 січня 2020 року.

Разом з цим, суд враховує, що відповідно до ч.1 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень (затверджених наказом Міністерства Інфраструктури України від 28.11.13р. №958) ці Нормативи і нормативні строки розроблено відповідно до Закону України "Про поштовий зв`язок", актів Всесвітнього поштового союзу, Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність у сфері надання послуг поштового зв`язку.

Відповідно до частини 1 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень (затверджених наказом Міністерства Інфраструктури України від 28.11.2013р. №958) ці Нормативи і нормативні строки розроблено відповідно до Закону України "Про поштовий зв`язок", актів Всесвітнього поштового союзу, Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року N270, та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність у сфері надання послуг поштового зв`язку.

Згідно з частинами 1, 2 розділу 2 цих Правил, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку):1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; 2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2; 3) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3; 4) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Відповідно до приписів статті 115 Господарського процесуального кодексу України, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За змістом статті 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок; строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку; строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку; якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця; якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день; перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події; останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію тільки в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу; строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Судом встановлено, що відповідачем направлено на адресу позивача відзив 31 січня 2020 року, позивачем направлено на адресу суду додаткові пояснення до відповіді на відзив 10 березня 2020 року тобто - майже через півтора місяця від дати направлення зазначених документів.

Враховуючи те, що відповідь на відзив подано позивачем до суду з пропуском встановленого судом строку, приймаючи до уваги відсутність клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відповідної заяви по суті справи, суд дійшов висновку залишити подану позивачем відповідь на відзив без розгляду на підставі частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання розумних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами без участі представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.03.2020 позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, з підстав необґрунтованості позовних вимог.

У судовому засіданні 12.03.2020р. проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено відповідачу орієнтований час складення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що 14 грудня 2017 року старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря Нежвицьким В.Ю., державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря Полторибатько Д.С. було виявлено групу осіб які здійснювали видобуток личинки хірономід (мотиля) за допомоги двох мотопомп, рамок та мотальниць в акваторії заливу Сиваш, біля селища Сиваш, Генічеського району, Херсонської області, що віднесена до території Азово-Сиваського національного природного парку. Зазначені особи були рибалками прибережного лову ФОП Яроша С.М. , відповідальний за вилов ОСОБА_3 .

За результатами заходів державного нагляду було встановлено, що відповідних дозвільних документів на здійснення спеціального використання природних ресурсів на території природно-заповідного фонду, передбачених ст. 9-1 ЗУ "Про природно-заповідний фонд України", у ФОП Яроша С.М. не має. При огляді Журналу обліку вилучених водних біоресурсів (Промисловий журнал) №1 виданий ФОП Ярошу С.М. 21.02.2017 року було встановлено, що видобуток личинки хірономід на території віднесеної до Азово-Сиваського НПГІ здійснювався 27-29.05.2017 року, 26.11.2017 року, 02.12.2017 року, 05.12.2017 року, 08.12.2017 року, 13.12.2017 року, 14.12.2017 року. При цьому згідно Промислового журналу за зазначені дні було добуто 348 кг личинки хірономід (мотиля).

На підставі виявлених порушень, відносно відповідального працівника, ланкового рибопромислової бригади ФОП Яроша С.М. - ОСОБА_3, було складено Протокол про адміністративне правопорушення № 012752 від 14 грудня 2017 року, по факту скоєння правопорушення передбаченого ст. 91 КУпАП.

Постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 08.08.2018 року №330/1/18 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення на момент розгляду адміністративної справи.

З огляду на вищевикладене, за твердженням позивача, своїми діями ланковий ФОП Яроша С.М. порушив ст.ст. 9-1, 21 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», п. 4.7 Положення «Про Азово-Сиваський національний парк», чим було заподіяно шкоду природно-заповідному фонду України у сумі 144768,00 грн. Вказана сума була розрахована на підставі Додатку 7 Постанови Кабінету Міністрів України № 541від 24.07.2013 р. "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідного фонду України".

З метою досудового врегулювання спору, Державна Азовська морська екологічна інспекція направила ФОП Ярошу С.М. Претензію №14 від 09.10.2018року, про добровільне відшкодування шкоди, заподіяної державі внаслідок незаконного вилучення водних біоресурсів на території природно-заповідного фонду України на суму 144768,00 грн. Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та реагування.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Державної Азовської морської екологічної інспекції не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 144768,00 грн. шкоди, завданої внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно з приписами ч.1 ст.13, ч.1,2 ст.14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 34 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 68 "Про охорону навколишнього природного середовища", порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" спеціально уповноваженим органам державного управління у галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів надано право звертатися до господарського суду з позовами про відшкодування збитків і втрат, заподіяних в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

За змістом п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ст.1166 ЦК України. За змістом ч.ч. 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, зобов`язання з відшкодування шкоди є деліктними (позадоговірними). Форми і розміри позадоговірної відповідальності визначаються лише законом. Підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає складові елементи: шкоду, протиправність поведінки заподіювача шкоди, причинний зв`язок та вину особи, яка заподіяла шкоду.

На позивача покладений обов`язок доведення шкоди (в т.ч., її розміру), протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок; на відповідача - відсутність вини.

Частиною 1 статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, крім загальних підстав, відповідальність суб`єкта господарювання за шкоду настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з особою до якої подано позов у трудових відносинах, і шкода заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

В даному випадку першочерговим є доведеність того факту, що особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, була працівником ФОП Яроша С.М. і завдала шкоди під час виконання своїх трудових обов`язків.

Відповідно до приписів п.1, п. 3 ч. 2 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства, зокрема є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для своїх вимог та заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 24 Кодексу законів про працю України при укладенні трудового договору з фізичною особою обов`язковим є додержання письмової форми договору.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, той факт, що між ФОП Ярошем С.М. та громадянином ОСОБА_3 існували трудові відносини під час вчинення виявленого правопорушення.

Також позивачем і не наданий протокол про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_3 , згідно якого можливо було б встановити, що ОСОБА_3 дійсно здійснював використання природних ресурсівів на території природно-заповідного фонду, які пов`язують його з Ярошем С.М ..

За змістом постанови Генічеського районного суду Херсонської області у справі № 330/1/18 від 08.08.2018р. про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, якою справу закрито у зв`язку з закінченням строку для накладення адміністративного стягнення, в ній лише зазначаються відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення від 14.12.2017р., обставини щодо наявності трудових відносин між ОСОБА_3 та ФОП Ярошем С.М. не з`ясовувались та не встановлювались, а тому зазначеним судовим рішенням не встановлено обставин, що мають преюдиціальне значення для вирішення спору у даній справі.

Отже, позивачем не доведено та матеріалами справами не підтверджено, що між відповідачем - фізичною особою-підприємцем Ярошем С.М. та особою, яка вчинила адміністративне правопорушення ОСОБА_3 , існували трудові відносини і зазначена особа діяла від імені відповідача під час виконання службових обов`язків.

За таких обставин, суд вважає недоведеним той факт, що на час вчинення правопорушення, ОСОБА_3 відносно якого було складено протокол про адміністративне правопорушення № 012752 від 14.12.2017, був працівником ФОП Яроша С.М., тобто перебував у трудових відносинах з відповідачем у даній справі.

Викладення в протоколі, що ОСОБА_3 є працівником Яроша С.М. без наведення будь-яких доказів (документів) на підтвердження зазначеного, а лише встановлення зазначеного з пояснень ОСОБА_3 не є належним доказом вказаного у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до змісту ст.ст. 256, 257 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. Протокол надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ст. 268 КУпАП особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, може бути оскаржено постанову в справі про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, ФОП Ярош С.М. не був учасником адміністративної справи, тобто не міг оскаржити протокол про адміністративне правопорушення № 012752 від 14.12.2017.

За таких обставин, позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено наявності усіх елементів цивільного правопорушення, необхідного для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як збитки, а саме: спричинення шкоди саме відповідачем (його працівником), протиправності поведінки відповідача.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення заявлених позовних вимог про відшкодування Фізичною особою-підприємцем Ярошем Сергієм Миколайовичем заявленої до стягнення суми збитків відсутні, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до приписів статі 129 ГПК України, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладуться на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.03.2020р.

Суддя С.В. Нікітенко