РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.03.2020Справа № 910/18170/19

Суддя Господарського суду міста Києва ДЖАРТИ В. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварка Трейдинг ЛТД" (03150, місто Київ, вулиця Антоновича, будинок 59Б, ідентифікаційний код 40927972)

до Державного підприємства "Завод 410 ЦА" (03151, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 94, ідентифікаційний код 01128297)

про стягнення 156 951,92 грн

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сварка Трейдинг ЛТД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Завод 410 ЦА" про стягнення 156 951,92 грн, з яких 144 000,00 грн складає основний борг, 3 471,60 грн - пеня, 1 752,32 грн - 3 % річних та 1 728,00 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № УМТЗ-19-110/12 купівлі продажу (поставки) від 30.05.2019 в частині здійснення своєчасно та в повному обсязі поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/18170/19, ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

18.02.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає про те, що частину заборгованості відповідача перед позивачем за договором № УМТЗ-19-110/12 купівлі продажу (поставки) від 30.05.2019 в розмірі 24 000,00 грн сплачено, крім того відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій.

Відповідно до частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

При цьому, за змістом частини 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Водночас, згідно статей 118, 119 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на обставини, якими відповідач обґрунтовує клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відзиву, суд дійшов висновку про його задоволення та приймає до розгляду відзив на позовну заяву.

Положеннями статті 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Як зазначено вище, предметом спору вказаної справи є стягнення з відповідача 144 000,00 грн заборгованості за договором № УМТЗ-19-110/12 купівлі продажу (поставки) від 30.05.2019, а також нарахованих 3 471,60 грн - пені, 1 752,32 грн - 3 % річних та 1 728,00 грн - інфляційних втрат.

Як вбачається з представлених суду документів, а саме платіжного доручення №3647 від 23.12.2019 на суму 24 000,00 грн, після відкриття провадження у даній справі відповідачем було сплачено на рахунок позивача частину основного боргу в розмірі 24 000,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Отже, з огляду на добровільне виконання відповідачем частини своїх зобов`язань, приймаючи до уваги відсутність будь-яких інших неврегульованих питань в межах вказаної частини позовних вимог, заявлених позивачем, суд дійшов висновку щодо відсутності предмета спору між сторонами по даній справі в частини позовних вимог про стягнення 2 000,00 грн основного боргу.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що предмет спору між сторонами в частині стягнення 24 000,00 грн основного боргу відсутній, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі № 910/18170/19 в частини позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварка Трейдинг ЛТД" про стягнення з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" боргу в розмірі 24 000,00 грн.

Стосовно решти позовних вимог щодо стягнення з відповідача 120 000,00 грн основного боргу, 3 471,60 грн - пені, 1 752,32 грн - 3 % річних та 1 728,00 грн - інфляційних втрат, відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

За приписами частини 4 та 5 статті 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сварка Трейдинг ЛТД" (продавець) та Державним підприємством "Завод 410 ЦА" (покупець) було укладено Договір № УМТЗ-19-110/12 купівлі продажу (поставки) від 30.05.2019 (далі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов`язується протягом строку дії договору поставити покупцю товари, зазначені в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.. (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору загальна сума цього договору на момент його укладення складає 144 000,00 грн, в тому числі ПДВ 20% : 24 000,00 грн.

За змістом пунктів 4.1., 4.2., 4.3. договору розрахунки проводяться наступним шляхом: покупець направляє продавцю (факсимільним зв`язком або електронною поштою) заявку на поставку товару в рамках специфікацій, які є невід`ємними додатками до даного договору; продавець передає покупцю рахунок для оплати замовленої продукції; покупець згідно рахунку в рамках специфікації (додатку), проводить платіж, умови зазначаються в кожній специфікації окремо. Форма розрахунків: безготівкова, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця, вказаний в договору. Днем оплати товару вважається день перерахування коштів на поточний рахунок продавця.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині виконання зобов`язань - до повного виконання їх сторонами (пункт 10.1. договору).

Додатково між сторонами також було підписано специфікацію №1, згідно з якою погоджено наступні умови оплати товару: 100% оплати вартості товару здійснюється протягом 30 банківських днів після поставки товару та проведення ВТК, на підставі рахунку, виставленого за заявкою покупця.

На виконання умов договору № УМТЗ-19-110/12 купівлі продажу (поставки) від 30.05.2019, позивачем на підставі видаткової накладної №4472 від 21.06.2019 поставлено відповідачу товар на суму 144 000,00 грн.

Зазначена видаткова накладна підписана з боку позивача та відповідача, а також скріплена печатками сторін без жодних зауважень та заперечень.

20.06.2019 позивачем виставлено відповідачу рахунок №2452 на оплату товару вартістю 144 000,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з листом-попередженням №56-19/16-10 від 05.09.2019 про сплату заборгованості за договором № УМТЗ-19-110/12 купівлі продажу (поставки) від 30.05.2019 в розмірі 144 000,00 грн, у відповідь на яку 09.09.2019 відповідач надав лист, яким повідомив про наявність ускладнень по погашенню заборгованості та зазначив, що сплатить борг після надходження коштів від Збройних Сил України.

Оскільки заборгованість за договором № УМТЗ-19-110/12 купівлі продажу (поставки) від 30.05.2019 відповідачем в повному обсязі не погашено, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Як вже зазначалось, лише після відкриття провадження у справі відповідач сплатив частину заборгованості в розмірі 24 000,00 грн.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

В силу вимог частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Так, умовами специфікації №1 до договору № УМТЗ-19-110/12 купівлі продажу (поставки) від 30.05.2019 сторони погодили, що 100% оплати вартості товару здійснюється протягом 30 банківських днів після поставки товару та проведення ВТК, на підставі рахунку, виставленого за заявкою покупця.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що товар на суму 144 000,00 грн було поставлено відповідачу на підставі видаткової накладної №4472 від 21.06.2019, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого товару настав.

Як вже зазначалось, заборгованість за поставлений на підставі договору № УМТЗ-19-110/12 купівлі продажу (поставки) від 30.05.2019 товар в розмірі 144 000,00 грн відповідачем сплачено лише частково на суму 24 000,00 грн.

Таким чином, внаслідок невиконання обов`язку з оплати поставленого товару в повному обсязі, за відповідачем обліковується заборгованість спірним договором в сумі 120 000,00 грн.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи те, що строк виконання обов`язку з оплати поставленого товару настав, сума боргу відповідача, яка складає 120 000,00 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до відповідача про стягнення вказаної суми боргу, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 471,60 грн - пені, 1 752,32 грн - 3 % річних та 1 728,00 грн - інфляційних втрат.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 7.2. договору № УМТЗ-19-110/12 купівлі продажу (поставки) від 30.05.2019 сторони погодили, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товару продавець сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного (простроченого) зобов`язання, вираженого в гривнях за кожний день прострочення, у встановленому законом порядку.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вже вказувалось судом, з огляду на порушення відповідачем строків оплати за отриманий згідно договору № УМТЗ-19-110/12 купівлі продажу (поставки) від 30.05.2019 товар, позивачем було нараховано й заявлено до стягнення пеню у розмірі 9 471,60 грн за період з 23.07.2019 по 17.12.2019.

Крім того, стосовно заявлених позивачем до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за вказаний вище період суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних, за перерахунком суду розмір пені за визначений позивачем період є більшим, однак, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню пеня розмірі, заявленому позивачем, а саме 9 471,60 грн.

Водночас, за перерахунком суду розміри 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача, є меншими, ніж розраховано позивачем, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварка Трейдинг ЛТД" в частині відшкодування 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме щодо стягнення 1 751,67 грн - 3% річних та 1 439,11 грн - інфляційних втрат.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд відзначає наступне.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 233 ГК України, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведені законодавчі норми, враховуючи тривалість прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, при цьому, розмір неустойки не перевищує суму погашеної заборгованості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З системного аналізу вищевикладеного, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварка Трейдинг ЛТД" підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору в частині позовних вимог про стягнення 120 000,00 грн основного боргу, 3 471,60 грн - пені, 1 752,32 грн - 3 % річних та 1 728,00 грн - інфляційних втрат покладаються на на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, за приписами частини 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи висновки суду про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 24 000,00 грн основного боргу внаслідок сплати зазначеного розміру заборгованості після пред`явлення відповідного позову до суду, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права та можливості на повернення позивачу з Державного бюджету України частини судового збору, сплаченого за подання відповідної позовної вимоги, проте станом на момент постановлення даного рішення відповідне клопотання позивачем не подано, тому підстави для повернення вказаної суми судового збору відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/18170/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварка Трейдинг ЛТД" до Державного підприємства "Завод 410 ЦА" про стягнення 24 000,00 грн основного боргу - закрити.

2. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварка Трейдинг ЛТД" до Державного підприємства "Завод 410 ЦА" про стягнення 120 000,00 грн основного боргу, 3 471,60 грн - пені, 1 752,32 грн - 3 % річних та 1 728,00 грн - інфляційних втрат - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" (03151, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 94, ідентифікаційний код 01128297) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварка Трейдинг ЛТД" (03150, місто Київ, вулиця Антоновича, будинок 59Б, ідентифікаційний код 40927972) 120 000,00 грн (сто двадцять тисяч гривень 00 копійок) - основного боргу, 9 471,60 грн (дев`ять тисяч чотириста сімдесят одну гривню 60 копійок) - пені, 1 751,67 грн (одну тисячу сімсот п`ятдесят одну гривню 67 копійок) - 3% річних, 1 854,96 грн 1 439,11 грн (одну тисячу чотириста тридцять девять гривень 11 копійок) - інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 989,94 грн (одна дев`ятсот вісімдесят дев`ять гривень 94 копійки).

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ