СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. Справа № 905/1693/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вх.№463Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 18 листопада 2019 року, ухваленого у приміщені вказаного суду суддею Ніколаєвою Л.В., повний текст якого складено 25.11.2019 року.

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до Комунального підприємства «Яковлівське», с. Яковлівка Донецької області

про стягнення 23 183,81 грн

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача - Комунального підприємства «Яковлівське», про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання у сумі 23183,81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу №4216/16-БО-6 від 15.12.2015р. щодо своєчасної оплати природного газу.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 18 листопада 2019 року Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у задоволенні позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення по справі, яким вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення 23183,81 грн задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

15.12.2015р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (на т.ч. АТ «НАК «Нафтогаз України») (позивач, постачальник) та КП «Яковлівське» (відповідач, споживач) укладено договір постачання природного газу №4216/16-БО-6, за умовами п.1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016р. природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.

Відповідно до умов п.1.2. договору (у редакції додаткової угоди № 1 від 30.12.2015р., яка набула чинності з дати її підписання сторонами і почала діяти з 01.01.2016р.) газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

У п. 2.1. договору узгоджено, що постачальник передає споживачу з 01.01.2016р. по 31.03.2016р. (включно) газ обсягом до 78,5 тис. куб. м., у т. ч. по місяцях: І кв. - 78,5 тис. куб. м., з яких: у січні - 28,5 тис. куб. м., у лютому - 27 тис. куб. м., у березні - 23 тис. куб. м.

Приймання - передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання - передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу (п. 3.4 договору).

Згідно з умовами п. п. 5.1, 5.2. договору (у редакції додаткової угоди № 1 від 30.12.2015р.) ціна на природний газ визначається відповідно до п. 5.2 цього договору. В подальшому ціна на газ визначається шляхом підписання сторонами відповідних додаткових угод до договору на підставі ціни, що розміщується на офіційному веб - сайті постачальника. У разі зміни ціни постачальником, така ціна є обов`язковою для сторін даного договору. Споживач підписанням цього договору підтверджує, що погоджується з даним порядком визначення та зміни ціни. Тарифи на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» установлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) і є обов`язковими за цим договором з моменту введення їх в дію. Ціна за 1 000 куб. м газу з урахуванням тарифу на транспортування природного газу магістральними трубопроводами для ПАТ «Укртрансгаз», відповідно до території ліцензованої діяльності газорозподільних підприємств, з 01.01.2016р. встановлюється наступним чином:

РозділМісячний обсяг використання газуТермін поставкиЦіна газу без ПДВТариф для ПАТ «Укртрансгаз»Всього до сплатиПДВВсього до сплати з ПДВ
І 50 тис. куб. м і більше1.1Попередня оплата до початку місяця поставки газу5 780,00379,00 6 159,901 231,987 391,88
1.2 Оплата протягом місяця поставки газу6 262,00379,00 6 641,901 328,387 970,28
1.3 Оплата після закінчення місяця поставки газу6 398,00379,00 6 777,90 1 355,588 133,48
ІІдо 50 тис. куб. м 6 398,00379,006 777,90 1 355,588 133,48

У разі, якщо місячний обсяг використання газу споживачем відповідно до 2.1 договору складає 50 тис. куб. м і більше, сторони визначають ціну газу відповідно до розділу І наведеної вище таблиці. При цьому, сума коштів, що надійшла на рахунок постачальника до початку місяця поставки газу, є оплатою за газ, який буде поставлений споживачу за ціною, визначеною підпунктом 1.1 наведеної вище таблиці. При цьому, сума передплати визначається станом на останній день місяця, що передує місяцю поставки газу. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як попередня оплата виключно за умови 100% розрахунків споживача за природний газ, поставлений в попередньому місяці за цим договором, незалежно від призначення платежу (п. 6.3).; сума коштів, що надійшла на рахунок продавця протягом місяця поставки газу, є оплатою за газ, який постачається споживачу за ціною, визначеною підпунктом 1.1 наведеної вище таблиці; сума коштів, що надійшла на рахунок постачальника після закінчення місяця поставки газу, є оплатою за газ, поставлений споживачу за ціною, визначеною підпунктом 1.3 наведеної вище таблиці.

Якщо фактично використаний споживачем за розрахунковий місяць обсяг газу складає менше 50 тис. куб. м, сторони визначають/перераховують вартість використаного в розрахунковому місяці газу за ціною розділу ІІ наведеної вище таблиці.».

За умовами п. 6.1 договору (у редакції додаткової угоди № 1 від 30.12.2015р.) оплата обсягів газу з урахуванням вартості транспортування магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» проводиться споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у п. 5.2 цього договору або у відповідних додаткових угодах (п. 5.1 даного договору). Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Умовами п.8.2. договору встановлено, що у разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016р. до 31.03.2016р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (ст. 12 договору).

Додатковою угодою №2 від 29.01.2016р., яка набула чинності з дати її підписання сторонами та поширила свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.02.2016р., п.5.2. договору викладено в наступній редакції: «Ціна за 1 000 куб. м газу за цим договором з 01.02.2016р. становить 6 239 грн., крім того податок на додану вартість - 20 %. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз», відповідно до території ліцензованої діяльності ПАТ «Донецькоблгаз», - 379,90 грн., крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 455,88 грн. До сплати за 1 000 куб. м. природного газу - 6 618,90 грн., крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 7 942,68 грн.».

Додатковою угодою №3 від 22.02.2016р., яка набула чинності з дати її підписання сторонами та поширила свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.03.2016р., п.5.2 договору викладено в наступній редакції: «Ціна за 1 000 куб. м газу за цим договором з 01.03.2016р. становить 6 255 грн., крім того податок на додану вартість - 20 %. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз», відповідно до території ліцензованої діяльності ПАТ «Донецькоблгаз», - 379,90 грн., крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 455,88 грн. До сплати за 1 000 куб. м природного газу - 6 634,90 грн., крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 7 961,88 грн.».

Додатковою угодою №4 від 28.03.2016р., яка набула чинності з дати її підписання сторонами та почала діяти з 01.04.2016р., а в частині пунктів 4, 8, 9, 10 поширила свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2016р., додано п. 2.1 ст. 2 договору абзацом у наступній редакції: «Постачальник передає споживачу з 01.04.2016р. по 30.09.2016р. (включно) газ обсягом до 2,990 тис. куб. м, у т.ч. по місяцях: ІІ кв.: квітень - 2, 990, травень - 0, червень - 0; ІІІ кв.: липень - 0, серпень - 0, вересень - 0; п. 5.2 ст. 5 викладено у наступній редакції: «Ціна за 1 000 куб. м газу за цим договором з 01 квітня 2016р. становить 6 255 грн., крім того податок на додану вартість - 20 % - 1 251 грн. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 7 506 грн.»; п. 6.1. викладено в наступній редакції: «Оплата планових обсягів газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.»; ст. 12 викладено в наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016р. до 30.09.2016р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.».

На виконання умов договору у січні - квітні 2016р. позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 536 690,42 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу (на території підконтрольній українській владі) від 31.01.2016р., від 29.02.2016р., від 31.03.2016р., від 30.04.2016р. Вказані акти підписані сторонами і засвідчені печатками підприємств.

В свою чергу, відповідач здійснив оплату за отриманий природний газ у повному обсязі, але з порушенням строків, встановлених у договорі, а саме: 31.03.2016р.- 220 864,65 грн. за зобов`язанням січня 2016р., 31.03.2016р. - 158 996,57 грн. за зобов`язанням лютого 2016р., 09.06.2016р. - 147 063,89 грн. за зобов`язанням березня 2016р., 09.06.2016р. - 9 765,31 грн. за зобов`язанням квітня 2016р., що підтверджується відповідними банківськими виписками по рахунку за 31.03.2016р., за 09.06.2016р., довідками по сальдо та операціям по підприємству КП «Яковлівське» за період з 01.01.2016р. по 31.07.2018р., підписаними заступником головного бухгалтера позивача.

Неналежне виконання відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати отриманого природного газу зумовило звернення позивача до суду з даним позовом, в якому останній просить суд стягнути з відповідача 23 183,81 грн., з яких: 21 490,06 грн. - пеня, 1 546,69 грн. - 3% річних, 147,06 грн. - інфляційні втрати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд зазначив про те, що приймаючи до уваги приписи частини 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та оскільки заборгованість за спожитий у січні - квітні 2016р. природний газ за договором постачання природного газу №4216/16-БО-6 від 15.12.2015р. була сплачена відповідачем до набрання чинності зазначеним Законом України (30.11.2016р.), суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості за наведеними зобов`язаннями, та, відповідно, про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні дані про включення відповідача до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а тому - застосування місцевим господарським судом до спірних правовідносин положень частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є неправомірним.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Між сторонами у справі укладено договір постачання природного газу №4216/16-БО-6 від 15.12.2015р., згідно з яким позивач зобов`язався передати у власність покупцю природний газ, а відповідач - прийняти та оплатити цей природний газ у строки, встановлені договором.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч. 1,7 ст.193 ГК України.

З матеріалів справи вбачається, що оплата вартості природного газу, поставленого позивачем у січні - квітні 2016р., здійснена відповідачем з порушенням строків, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У ч. 2 ст.551 ЦК України встановлено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу положень ст. ст. 1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 8.2 договору передбачено, що у разі порушення відповідачем строку оплати газу він зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

В силу вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком позивача нарахування пені здійснено з 16.02.2016р. по 30.03.2016р. за зобов`язанням січня 2016р., з 15.03.2016р. по 30.03.2016р. за зобов`язанням лютого 2016р., з 26.04.2016р. по 08.06.2016р. за зобов`язанням березня 2016р., з 26.05.2016р. по 08.06.2016р. за зобов`язанням квітня 2016р.; нарахування 3% річних - з 16.02.2016р. по 30.03.2016р. за зобов`язанням січня 2016р., з 15.03.2016р. по 30.03.2016р. за зобов`язанням лютого 2016р., з 26.04.2016р. по 08.06.2016р. за зобов`язанням березня 2016р., з 26.05.2016р. по 08.06.2016р. за зобов`язанням квітня 2016р.; нарахування інфляційних втрат - за травень 2016р. за зобов`язанням березня 2016р.

Здійснений розрахунок позивача є арифметично вірним.

Водночас, 30.11.2016р. набрав чинності ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII від 03.11.2016р., яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст.1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно зі ст.2 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 3 ст.7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016р.), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ч.3 ст.7 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії, при цьому застосування її приписів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Отже, вимога щодо включення до Реєстру, як передумова для застосування процедури реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ, встановлена для теплогенеруючих та теплопостачальних організацій, які не погасили до 31.12.2016 року заборгованість перед постачальником за спожитий до 01.07.2016 природний газ. Відтак, до заборгованості, що виникла та була погашена споживачем до набрання чинності Законом, не можуть бути застосовані правила та вимоги щодо необхідності включення підприємства до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Правова позиція щодо застосування названого Закону неодноразово викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018р. у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018р. у справі № 922/4355/14, від 03.04.2018р. у справі № 904/11325/16, від 10.04.2018р. у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018р. у справі № 910/17962/15, від 17.04.2018р. у справі № 904/11358/16, від 26.04.2018р. у справі №911/3945/16, від 02.05.2018р. у справі № 920/1060/16, 15.05.2018р. у справі №908/3126/16, від 23.05.2018р. у справі № 908/3125/16, від 23.05.2018р. у справі №908/2114/16, від 30.05.2018р. у справі № 904/10733/16, від 20.06.2018р. у справі №916/3055/16, від 06.07.2018р. у справі №918/882/15, від 23.07.2018р. у справі №904/10294/17, від 07.08.2018р. у справі №925/1584/17, від 21.08.2018р. у справі №925/104/18, від 21.08.2018р. у справі №925/107/18, від 30.08.2018р. у справі №905/2796/17, від 06.09.2018р. у справі №925/106/18, від 13.12.2018р. у справі №925/105/18, від 18.12.2018р. у справі №905/301/18, від 20.12.2018р. у справі №904/1619/18, від 22.12.2018р. у справі №904/2961/18, від 16.01.2019р. у справі №905/299/18, від 12.02.2019р. у справі №917/440/18, від 26.02.2019р. у справі №926/992/18, від 04.04.2019р. у справі №906/576/18, від 13.05.2019р. у справі №914/1535/18, від 14.05.2019р. у справі №905/300/18, від 29.05.2019р. у справі №916/2279/18, від 10.06.2019р. у справі №904/4592/18, від 11.06.2019р. у справі №905/1964/18, від 25.07.2019р. у справі №916/2278/18, від 02.10.2019р. у справі №910/12724/18, від 31.10.2019р. у справі № 917/1624/18.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині відсутності доказів включення відповідача до Реєстру - не відповідають усталеній судовій практиці Верховного Суду, а тому - відхиляються колегією суддів.

Статтею 1 ЗУ «Про теплопостачання» визначено, що теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про теплопостачання» господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що основним видом діяльності відповідача є лише комплексне обслуговування об`єктів спростовуються матеріалами справи.

Згідно витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 12.09.2019р. основним видом діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Отже, відповідач є теплопостачальною та теплогенеруючою організацією.

В той же час, за умовами п.1.2. договору, газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

При цьому, остаточний розрахунок за зобов`язанням січня 2016р. здійснено відповідачем 31.03.2016р., за зобов`язанням лютого 2016р. - 31.03.2016р., за зобов`язанням березня 2016р. - 09.06.2016р., за зобов`язанням квітня 2016р. - 09.06.2016р.

Відтак, приймаючи до уваги приписи ч.3 ст.7 ЗУ №1730-VIII від 03.11.2016р., з огляду на те, що заборгованість за спожитий у січні - квітні 2016р. природний газ за договором постачання природного газу №4216/16-БО-6 від 15.12.2015р. була сплачена відповідачем до набрання чинності зазначеним Законом України (30.11.2016р.), колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості за наведеними зобов`язаннями, та, відповідно, про відмову у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Господарського суду Донецької області від 18 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.03.2020

Головуючий суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко

Суддя М.М. Слободін