РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.03.2020 р.Справа № 910/14636/19

За позовом Фізичної особи-підприємця Шептун Інеси Олексіївни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одужуйте швидше"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженої відповідальністю "МДМ Інвест"

про стягнення 1 026 000,00 грн. та виселення

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Вовчик О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Шептун Інеса Олексіївна (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одужуйте швидше" (далі - відповідач) про стягнення 552 000,00 грн. та виселення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не повернув приміщення, яке було передане у суборенду, після закінчення терміну дії Договору суборенди № 2 від 21.07.2016 р. та несплатою орендних платежів за час фактичного користування приміщенням.

Ухвалою суду від 25.10.2019 р. відкрито провадження у справі, визнано справу малозначною та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

20.11.2019 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

21.11.2019 р. від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою від 16.12.2019 р. ухвалено здійснювати розгляд справи № 910/14636/19 за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 15.01.20 р.; прийнято до розгляду заяву позивача від 21.11.2019 р. про збільшення розміру позовних вимог; залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "МДМ ІНВЕСТ" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

13.01.2020 р. від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 276 000,00 грн заборгованості, 115 000,00 грн штрафу та 644 000,00 грн неустойки.

Протокольною ухвалою від 15.01.2020 р. прийнято заяву позивача від 13.01.2020 р. до розгляду, підготовче засідання відкладено на 29.01.2020 р.

29.01.2020 р. від позивача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи, яка задоволена судом.

Протокольною ухвалою від 29.01.2020 р. закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті на 19.02.2020 р.

Протокольною ухвалою від 19.02.2020 р. відкладено судове засідання на 03.03.2020 р.

Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні 03.03.2020р. підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №163.

Частиною 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляд справи, розгляд даної справи належить здійснити за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 03.03.2020 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

21.07.2016 р. між Фізичною особою-підприємцем Шептун Інесою Олексіївною (позивач, Суборендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Одужуйте швидше" (відповідач, Суборендар) укладено Договір суборенди №2 (надалі - Договір), за умовами якого Суборендодавець передає в суборенду Суборендареві, а Суборендар приймає у Суборендодавця в суборенду на весь Строк Суборенди, як він зазначений у Статті 3.1. далі, частину нежилого приміщення, загальною площею 108.6 кв. метрів (сто вісім цілих шість десятих метри квадратних), яке розташовано за адресою: 04201, м, Київ, проспект Рокоссовського Маршала, будинок 10. (надалі - Приміщення). Розташування приміщень наведено у Додатку № 1 (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору, приміщення площею 78.8 кв. метра знаходиться у користуванні Суборендодавця згідно Договору оренди № 4 від 14.07.2016 року, укладеного з власником Приміщення (ТОВ "МДМ ІНВЕСТ", третя особа). Право на передачу Приміщень у суборенду Орендодавцем зазначено у п.8.1. Договору оренди. Копія Договору оренди № 4 від 14.07.2016 року додається.

Як передбачено в п. 2.1. Договору, приміщення, що орендується, надається Суборендарю для розміщення аптеки.

Згідно з п. 3.1. Договору строк суборенди за Договором суборенди починається від дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі Приміщень (надалі - "Дата початку") та триває до 01 липня 2019 року.

Пунктом 3.4. Договору встановлено, що після закінчення або дострокового припинення Строку суборенди Суборендар повертає Суборендодавцеві Приміщення за Актом приймання-передачі (повернення) Приміщень, у стані не гіршому ніж те, в якому Приміщення передавалось в суборенду, разом зі зробленими невід`ємними поліпшеннями з урахуванням нормального зносу протягом Строку суборенди.

01.08.2016 р. сторони підписали акт приймання-передачі приміщення в суборенду.

Зобов`язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Кодексу визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 4.1. Договору Починаючи з Дати початку, Суборендар сплачує Суборендну плату за Приміщення (надалі - "Суборендна плата") до дати повернення Приміщення за актом приймання - передачі або до виселення у встановленому порядку.

Згідно із п. 4.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 26 грудня 2017 року), щомісячна Суборендна плата починаючи з дати Початку і до звільнення Приміщення становить 46 000,00 грн. (сорок шість тисяч гривень, 00 копійок) в т.ч. ПДВ. Суборендна плата не змінюється протягом одного календарного року з моменту укладання цього Договору, за виключенням умов її перегляду, передбачених цим договором.

Протягом 01 грудня - 31 грудня кожного календарного року протягом строку суборенди Сторони зобов`язані погодити новий розмір Суборендної плати, який діятиме протягом наступного календарного року. Якщо сторони не погодять новий розмір Суборендної плати, то існуюча Суборендна плата автоматично збільшується на сукупний розмір індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України за попередні 12 календарних місяців.

Підставами для збільшення розміру Суборендної плати є показники індексу споживчих цін (індекс інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України та показники курсу української гривні до долара США, що встановлюється НБУ. У будь-якому випадку зміна Суборендної плати здійснюється за погодженням Сторін шляхом підписання додаткової угоди до Договору.

Не дивлячись на розмір інфляції в Україні який за період з січня 2017 року по листопад 2017 року, який склав 112,5%, що тягне за собою необхідність збільшення Суборендної плати, Суборендодавець іде на зустріч Суборендарю та встановлює пільгову Суборендну плату на період з 01 січня 2018 року по 01 грудня 2018 року у розмірі 40 000,00 грн. (сорок тисяч гривень 00 копійок) разом з ПДВ щомісячно.

Відповідно до п. 4.4. Договору, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності Суборендар сплачує Суборендну плату не пізніше, ніж на десятий день поточного календарного місяця Строку суборенди, за який здійснюється оплата.

Як вказує позивач, відповідач після закінчення строку оренди припинив сплачувати суборендну плату, з серпня 2019 року, чим допустив наявність заборгованості за Договором у розмірі 276 000,00 грн. (заборгованість за серпень - грудень 2019 року та січень 2020 року, відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 13.01.2020 р.).

Відповідач проти таких доводів позивача заперечує та зазначає, що між сторонами було укладено новий Договір суборенди №2/19 від 31.01.2019 року, і з цієї дати сторонами виконувався саме цей Договір. На підтвердження викладеного відповідач надав до матеріалів справи фотокопію договору суборенди від 31.01.2019 р. №2/19, зазначивши про відсутність у нього оригінального примірника такого договору.

Проте, суд відхиляє такі доводи відповідача як безпідставні та недоведені, з огляду на відсутність належних доказів укладення Договору суборенди №2/19 від 31.01.2019 року, передачі приміщення в суборенду за цим Договором чи інших належних доказів його фактичного виконання.

Таким чином, суд погоджується з доводами і твердженням позивача про те, що правовідносини між сторонами регулюються саме Договором суборенди №2 від 21.07.2016 р.

При цьому, відповідачем до матеріалів справи відповідачем не надано жодних доказів сплати на рахунок позивача орендних платежів ні за Договором суборенди №2 від 21.07.2016 р., ні за будь-яким іншим правочином за період з серпня 2019 року по січень 2020 року, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за Договором у загальному розмірі 276 000,00 грн.

При цьому, надані відповідачем копії платіжних доручень (а.с. 88-91) підтверджують сплату суборендних платежів у попередній період (січень - травень 2019 р.), який до розрахунку позовних вимог не включений.

Крім суми заборгованості, позивач також просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 115 000,00 грн, нарахований на підставі п. 10.5. Договору.

Відповідно до п. 10.5. Договору, в разі прострочення терміну оплати Суборендної плати та інших платежів за Договором більш ніж на тридцять календарних днів Суборендар сплачує Суборендодавцю, окрім пені, штраф в розмірі п`ятдесят відсотків від фактичної заборгованості.

Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на викладене та перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафу, суд встановив його вірність та обґрунтованість, у зв`язку з чим дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 115 000,00 грн.

Крім того, позивач просить суд також виселити відповідача із займаного приміщення, у зв`язку із закінченням строку дії Договору.

Згідно зі ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з врахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 3.4. Договору встановлено, що після закінчення або дострокового припинення Строку суборенди Суборендар повертає Суборендодавцеві Приміщення за Актом приймання-передачі (повернення) Приміщень, у стані не гіршому ніж те, в якому Приміщення передавалось в суборенду, разом зі зробленими невід`ємними поліпшеннями з урахуванням нормального зносу протягом Строку суборенди.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем приміщення після закінчення строку дії Договору, передбачені п. 3.4. (акт приймання-передачі (повернення) приміщення), суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про виселення відповідача із займаного приміщення являються обґрунтованими і доведеними та підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача про те, що він фактично звільнив спірне приміщення та передав його позивачу, судом відхиляються як недоведені та не підтверджені належними і достатніми доказами.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 644 000,00 грн неустойки на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Суд звертає увагу позивача на те, що ним нараховано та заявлено вимоги про стягнення з відповідача орендної плати за увесь час фактичного користування приміщенням, відповідно до п. 4.1. Договору, після закінчення строку його дії, у зв`язку з чим у даному випадку положення ч. 2 ст. 785 ЦК застосуванню не підлягають. З цих підстав суд відмовляє у задоволенні відповідних позовних вимог про стягнення з відповідача 644 000,00 грн неустойки.

Згідно зі ст. ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 276 000,00 грн заборгованості та 115 000,00 грн штрафу обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити з наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю "Одужуйте швидше" (01014, м. Київ, вул. Звіринецька, 63; ) з нежитлового приміщення загальною площею 108,6 кв.м., яке розташоване за адресою: 04201, м. Київ, просп. Маршала Рокосовського, 10.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одужуйте швидше" на користь Фізичної особи-підприємця Шептун Інеси Олексіївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 276 000 грн (двісті сімдесят шість тисяч гривень) заборгованості, 115 000 грн (сто п`ятнадцять тисяч гривень) штрафу та 7 786 грн (сім тисяч сімсот вісімдесят шість гривень) судового збору.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 17.03.2020 р.

Суддя Н.І. Зеленіна