ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 Справа № 917/1568/19

м. Полтава

За позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022

третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ().

про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно та про стягнення грошових коштів.

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Секретар судового засідання Лепій О.В.

Представники 29.01.2020 і 12.02.2020:

від позивача: Дудченко В.В. (адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії СМ № 000494 від 25.09.17, довіреність № 1-852 від 29.05.19);

від відповідача: Ставицька І.Б. (адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 559 від 22.11.2007, довіреність № 10-74/6417 від 22.04.2019);

від третьої особи: Андійко Є.А. (адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1843 від 10.10.2017, довіреність № 14-182 від 13.05.19).

Представники 04.03.2020:

від позивача: Дудченко В.В. (адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії СМ № 000494 від 25.09.17, довіреність № 1-852 від 29.05.19);

від відповідача: Ставицька І.Б. (адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 559 від 22.11.2007, довіреність № 10-74/6417 від 22.04.2019);

від третьої особи: Коваленко С.В. (адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 6780/10 від 27.06.2018, довіреність № 14-199 від 17.05.2019).

Представники 12.03.2020:

від позивача: Онищенко І.П. (адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН № 1336 від 04.11.17, довіреність № 1-2261 від 23.01.20);

від відповідача: Ставицька І.Б. (адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 559 від 22.11.2007, довіреність № 10-74/6417 від 22.04.2019);

від третьої особи: Єгоров В.С. (адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН № 1292 від 04.11.17, довіреність № 14-183 від 13.05.19);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - позивач/ АТ "Укртрансгаз") звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі - відповідач/ ПАТ "Полтаваобленерго") про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 43514,596 тис.куб.м. та про стягнення 290788028,35 грн. вартості безпідставно набутого майна. В обґрунтування позову позивач посилається на набуття відповідачем у січні-серпні 2016 року без будь-якої правової підстави природного газу, який належав позивачу.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 03.10.2019 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 06.11.2019.

06.11.2019 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 28.11.2019.

Ухвалою від 28.11.2019 суд залучив до участі у справі третю особу без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача АТ "НАК "Нафтогаз України" та відклав підготовче засідання на 19.12.2019.

Ухвалою від 19.12.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 29.01.2020.

В судовому засіданні 29.01.2020 судом оголошено перерву до 12.02.2020.

12.02.2020 в судовому засіданні представник відповідача наголосив на тому, що ним 10.02.20 через канцелярію суду була подана відповідь на пояснення третьої особи з відповідними доказами. Суд звернув увагу представника відповідача на порушення встановленого ст. 80 ГПК України строку та порядку подання доказів, ці докази до розгляду судом не приймаються.

Судом оголошено перерву в судовому засіданні до 04.03.2020.

В судовому засіданні 04.03.2020 судом оголошено перерву до 12.03.2020.

Під час розгляду справи по суті представник позивача підтримує позовні вимоги у повному обсязі, представник відповідача проти позову заперечує та просить суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності, представник третьої особи вважає вимоги позивача обґрунтованими та законними.

Суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 1 ст. 240 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників учасників справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач стверджує, що у січні-серпні 2016 року відповідач безпідставно набув з газотранспортної системи природний газ: у січні 2016 року - 15 369,941 тис.куб.м., у лютому 2016 року - 10 603,347 тис.куб.м., у березні 2016 року - 10 682,954 тис.куб.м. у квітні 2016 року - 2 945,512 тис.куб. м., у травні 2016 року - 1 174,476 тис.куб.м., у червні 2016 року - 904,581 тис.куб.м., у липні 2016 року - 750,56 тис.куб.м. у серпні 2016 року - 1 083,225 тис.куб.м. природного газу (всього - 43 514,596 тис.куб.м.), власником якого є AT «Укртрансгаз».

Зокрема, позивач зазначає, що для відбору відповідачем у січні-серпні 2016 року природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, через газорозподільну систему, оператором якої є ПАТ «Кременчукгаз», відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання як це передбачено абз. 2 п. З глави 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2493, та п. 10 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2496.

Однак, відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір в обсязі 43514,596 тис. куб. м. природного газу, що підтверджується звітами ПАТ «Кременчукгаз» про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за січень-серпень 2016 року та реєстрами обсягів газу, що були використані споживачами за січень-серпень 2016 року (копії звітів та реєстрів - в матеріалах справи).

Оскільки відповідачу в січні-серпні 2016 року не було подано до газотранспортної системи такого обсягу природного газу жодним постачальником, то відбір 43 514,596 тис. куб. м. природного газу, за твердженням позивача, відповідачем був здійснений з обсягів природного газу позивача, що були придбані останнім за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функцій Оператора ГТС. На підтвердження вказаного позивачем надано довідку за підписом Головного бухгалтера AT «Укртрансгаз», а також копії договорів про закупівлю природного газу № -ВТВ від 27.04.2015 та № -ВТВ від 30.05.2016, укладених між ПАТ "Укртрансгаз" (покупець) та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець), і копії актів приймання-передачі природного газу від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" позивачу від 31.01.2016, від 29.02.2016, від 31.03.2016, від 30.04.2016, від 31.05.2016, від 30.06.2016, від 31.07.2016, від 31.08.2016.

Посилаючись на норми ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України позивач зазначає, що відповідач зобов`язаний повернути йому безпідставно набуте майно, а саме природний газ в загальному обсязі 43 514,596 тис. куб. метрів. У випадку, якщо буде встановлено відсутність у відповідача безпідставно набутих обсягів природного газу, то відповідач на підставах, передбачених ч. 2 ст. 1213 ЦК України, буде зобов`язаний відшкодувати вартість такого майна, що визначається на момент розгляду судом даної справи та на даний час складає 290 788 028,35 грн. (43 514,596 тис. куб. м. природного газу х 6682,54 грн., ціна закупівлі природного газу, що сформувалася протягом газового місяця, розміщена на офіційному сайті AT «Укртрансгаз», яка є вартістю природного газу станом на липень 2019 року).

Вважаючи свої права порушеними позивач просить суд зобов`язати ПАТ «Полтаваобленерго» повернути АТ «Укртрансгаз» в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 43 514,596 тис. куб. метрів та стягнути з відповідача на користь позивача 290 788 028,35 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 43 514,596 тис. куб. метрів.

Відповідач у відзиві позов заперечує, посилаючись на наступні обставини.

Між ПАТ «Полтаваобленерго» та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Кременчукгаз" було укладено договір на розподіл природного газу № 830-21/1951 від 14.07.2015 з додатками, а також в подальшому публічний договір на розподіл природного газу - заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 07.07.2016. (копії вказаних договору та заяви-приєднання - в матеріалах справи).

ПАТ «Полтаваобленерго» є споживачем природного газу, який за твердженням відповідача постачався у період січень - серпень 2016 року Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, та релігійним організаціям в м. Кременчук, через газорозподільні системи ПАТ "Кременчукгаз".

На переконання відповідача, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на підставі спеціальних підзаконних нормативних актів, якими є Положення та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", було зобов`язане видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям та постачати природний газ виробникам теплової енергії та теплопостачальним підприємствам, і це є обов`язком ПАТ "НАК "Нафтогаз України", а не правом (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі № 926/680/17, від 21.03.2018 у справі № 911/656/17 та від 04.08.2018 у справі № 922/4187/17).

Тобто, з огляду на встановлений спеціальним законодавством у сфері газопостачання механізм постачання природного газу, можливість відбору підприємствами теплокомуненергетики із газотранспортної системи погоджених у відповідних договорах з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" обсягів природного газу перебуває у безпосередній залежності від належного виконання ПАТ "НАК "Нафтогаз України" своїх зобов`язань з підтвердження обсягів природного газу шляхом своєчасної видачі номінацій, тобто видача ПАТ "НАК "Нафтогаз України" номінацій є однією з гарантій безперебійного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17 та від 05.03.2019 у справі № 923/351/18).

Таким чином, відповідач стверджує, що ПАТ «Полтаваобленерго» не має можливості самостійно відібрати природний газ враховуючи встановлений спеціальний режим законодавства для підприємств теплокомуненергетики у зв`язку із обов`язком підтвердження номінацій покладеного на постачальника, яким на період з січня по серпень 2016 року був ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Відповідач зазначає, що підтвердженням факту постачання природного газу за період січень - серпень 2016 року для ПАТ "Полтаваобленерго" саме ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є акти прийому - передачі фактично розподілених обсягів газу, підписаних між ПАТ "Полтаваобленерго" та ПАТ "Кременчукгаз", за період з січня по серпень 2016 року, а також довідка надана на вимогу ПАТ "Полтаваобленерго" ПАТ "Кременчукгаз" щодо об`єму та належності природного газу, який використало ПАТ "Полтаваобленерго" для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, та релігійним організаціям в період січня-серпня 2016 року. Довідкою підтверджено, що власником природного газу ввезеного на митну територію України і в подальшому переданого ПАТ "Полтаваобленерго" з метою виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та релігійним організаціям в січні - серпні 2016 року є ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Таким чином, відповідач заперечує твердження позивача щодо того, що ПАТ «Полтаваобленерго» у 2016 році, було відібрано з газотранспортної системи природний газ, який належать позивачу.

Також, на думку відповідача, ПАТ «Полтаваобленерго» ніяким чином не могло відібрати природний газ, який був власністю позивача, тому, що відповідно до положень абзацу 2 п.1 Розділу II Правил постачання, однією з підстав постачання газу є наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу. Об`єкт газоспоживання (Кременчуцька ТЕЦ, надалі - Об`єкт газоспоживання) належний відповідачу, підключений до газорозподільної системи ліцензіата з розподілу природного газу ПАТ «Кременчукгаз», таким чином, навіть при врахуванні можливості відбору природного газу з газотранспортної системи ПАТ «Полтаваобленерго» відібрало б газ у ПАТ «Кременчукгаз» і ніяким чином не порушило б права позивача.

Розподільчою компанією для ПАТ «Полтаваобленерго» є ПАТ «Кременчукгаз», це підтверджується і листом позивача від 17.01.2017 № 510/64-004 що був направлений на адресу відповідача. Даним листом ПАТ «Укртрансгаз» повідомило, що здійснює ліцензовану діяльність з транспортування природного газу магістральними газопроводами, а розподільчі функції з транспортування природного газу виконує ПАТ «Кременчукгаз».

Таким чином, враховуючи, що газ належить не позивачу, а ПАТ "НАК "Нафтогаз України", Оператором ГРМ для відповідача є ПАТ «Кременчукгаз», а не позивач, з врахуванням відсутності технічної можливості відбору природного газу з магістральних газопроводів, відповідач вважає вимоги АТ «Укртрансгаз» до АТ «Полтаваобленерго» безпідставними.

Відповідач у поясненнях від 19.11.2019 (вх. № 12805 від 20.11.2019) також вказує, що факт належності природного газу, який поставлено відповідачу в січні - серпні 2016 року було встановлено при розгляді іншої справи, а саме справи № 917/706/18 за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Приватного акціонерного товариства «Кременчукгаз» про стягнення 522 286 704,02 грн.

В свою чергу, позивач у запереченнях на відзив зазначає що твердження відповідача стосовно відбору природного газу з ресурсу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не відповідає дійсним обставинам справи та не підтверджується жодними належними та допустимими доказами.

Третя особа АТ "НАК "Нафтогаз України" у поясненнях (вх. № 882 від 27.01.2020) зазначає про обґрунтованість позовних вимог, посилаючись на наступні обставини.

Так, НАК "Нафтогаз України" зазначає, що у спірний період 2016 року між АТ "НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Полтаваобленерго" були відсутні договірні відносини в частині постачання природного газу виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з палення та постачання гарячої води населенню; виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами. Листами від 15.03.2016 № 26-1376/1.2-16, від 11.04.2016 року № 26-2029/1.1-16, від 15.06.2016 року № 15.06.2016 та від 12.08.2016 року № 26-5354/1.8-16 відповідачу були повернуті непідписані акти приймання-передачі природного газу відповідно за лютий, березень, травень та липень 2016 року.

Враховуючи наведене, НАК "Нафтогаз України" стверджує, що ним не постачався природний газ відповідачу у січні-серпні 2016 року.

Також третя особа зазначає, що НАК «Нафтогаз України» не замовляло послуг транспортування газу по вказаному споживачу в такому об`ємі у січні - серпні 2016 року. Тобто, в газотранспортній системі у спірний період фізично був відсутній газ НАК "Нафтогаз України", який міг би бути спожитий відповідачем.

Враховуючи, що у спірний період жодним постачальником природного газу не було подано до газотранспортної системи природний газ у вказаних обсягах для потреб відповідача, газ відібрано відповідачем з ресурсів АТ «Укртрансгаз», що були придбані ним та подані до газотранспортної системи.

За таких умов, на думку третьої особи, мало місце набуття відповідачем майна за рахунок позивача за відсутності правової підстави.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі майно.

Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. ч. 1, 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося у не заборонений цивільним законодавством спосіб, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Умови застосування кондикційного способу судового захисту, виходячи зі змісту ст. 1212 Цивільного кодексу України, серед іншого передбачають доказування позивачем як факту фізичного отримання відповідачем спірного майна, так і відсутності належних правових підстав для такого отримання.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошові кошти; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно.

Судом встановлено, що 27.04.2015 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (нині - Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Продавець) та Публічним акціонерним товариством «УКРТРАНСГАЗ» (нині Акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ», Покупець) укладено договір про закупівлю природного газу № -ВТВ, відповідно до п. 1.1 якого за договором Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві у 2015 році природний газ, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для забезпечення виробничо-технологічних витрат та власних потреб (п. 1.2 договору).

Продавець передає Покупцеві у квітні - грудні 2015 газ в загальному обсязі 1827749,736 тис.куб.м. газу, у тому числі по місяцях та кварталах (тис.куб.м.): квітень 170000,000, травень 170 000,000, червень 170 000,000, липень 160 000,000, серпень 170000,000, вересень 170 000,000, жовтень 250 000,000, листопад 260 000,000, грудень 307 749,736 (п. 2.1 договору).

30.05.2016 між тими ж сторонами був укладений договір про закупівлю природного газу № -ВТВ, відповідно до п. 1.1 якого за договором Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві у травні-грудні 2016 природний газ, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для забезпечення виробничо-технологічних потреб, власних потреб та для забезпечення балансування (п. 1.2 договору). Загальний обсяг газу 1 800 000 тис.куб.м., у числі по місяцях та кварталах визначених у п. 2.1. договору.

В матеріалах справи наявні підписані сторонами щомісячні Акти приймання-передачі природного газу за цими договорами.

Отже, позивач мав у власності відповідні обсяги природного газу.

Факт споживання газу відповідачем в обсязі 43514,596 тис.куб.м. у січні - серпні 2016 року не заперечується учасниками справи. Під час розгляду справи по суті представник відповідача повідомив, що відповідач за обсяги газу спожитого ним у січні-серпні 2016 року ні з ким не розраховувався.

Проте, відповідач зазначає, що власником спожитого ним газу було ПАТ "НАК "Нафтогаз України". В свою чергу АТ "НАК "Нафтогаз України" цей факт заперечує.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 у справі № 910/21182/16, яка залишена без змін постановою ВГСУ від 04.12.17 рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2017 у справі № 910/21182/16 щодо спонукання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до укладення з Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" договору постачання природного газу у 2016 року в редакції позивача скасовано.

Підставою для скасування рішення господарського суду м. Києва апеляційною інстанцією було в тому числі те, що проект договору на постачання природного газу виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, що був направлений Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" АТ "НАК "Нафтогаз України" не був підписаний належним чином уповноваженою особою.

Також суд зазначив: "Позивачем (ПАТ "Полтаваобленерго" ) 18.10.2016 листом №10-70/12125 було надіслано на адресу відповідача (АТ "НАК "Нафтогаз України") проект договору на постачання природного газу за період з 01.01.2016 по 01.09.2016 виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню і проект договору на постачання природного газу в квітні 2016 виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій.

Тобто, проекти договорів були отримані відповідачем після визначеного договором купівлі-продажу періоду постачання газу. Станом на 24.10.2016 документальне оформлення фактично використаних у січні-серпні 2016 року контрагентами відповідача обсягів газу вже було завершене, а операції по реалізації газу відображені в бухгалтерському обліку із одночасною реєстрацією податкових накладних.

Згідно із пунктом 12 договору, в частині поставки газу він діє до серпня 2016 року, а отже на дату відправлення проекту договору на адресу ПАТ "НАК "Нафтогаз України", такий проект договору не передбачав постачання відповідачем газу".

Отже, судами встановлено, що в період січень-серпень 2016 року між сторонами були відсутні договірні відносини.

Окрім того, судом встановлено, що Господарським судом м. Києва була розглянута справа № 910/2531/18 за позовом АТ "Полтаваобленерго" до АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання укладеним договору постачання природного газу № 755-ТЕ в редакції, зазначеній в позовній заяві.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.05.2018 по справі № 910/2531/18 позов АТ "Полтаваобленерго" задоволено повністю, визнано укладеним Договір постачання природного газу між ПАТ "Полтаваобленерго" та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" № 755-ТЕ в редакції, викладеній в резолютивній частині рішення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2018 та постановою Верховного суду від 12.02.2019 рішення Господарського суду м. Києва від 24.05.2018 по справі № 910/2531/18 залишено без змін.

Згідно п. п. 1.1, 1.2, 1.3 договору постачання природного газу постачальник (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") зобов`язується передати у власність споживачу (ПАТ "Полтаваобленерго") у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. За цим договором постачається газ власного видобутку (видобутий на території України), а у разі його нестачі, імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України).

Відповідно до п. 2.1 Постачальник передає Споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 46123,000 тис.куб.м.

Відповідно до п. 3.4 Договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Пунктом 12 Договору встановлено, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 31 березня 2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

При прийнятті рішення по справі № 910/2531/18 господарським судом було встановлено наступні обставини.

"Як зазначає позивач, останній, 31.03.2016 направив відповідачу звернення № 03-17/4043 згідно листа № 26-1765/1.2-16 від 30.03.2016 щодо надання проекту договору на постачання природного газу.

У відповідь на вказане вище звернення, відповідач листом № 26-2016/1.2-16 від 08.04.2016 повідомив, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 07.04.2016 направило на електронну адресу позивача проекти договорів терміном з 01.04.2016 по 30.04.2016 на постачання природного газу.

Листом № 03-17/5357 від 28.04.2016 позивач повідомив відповідача, що ПАТ "Полтаваобленерго" надсилає підписані зі своєї сторони проекти договорів купівлі-продажу природного газу на 2016 рік, а саме договір купівлі-продажу природного газу № 755-ТЕ від 03.03.2016, додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу природного газу № 755-ТЕ від 03.03.2016, договір купівлі-продажу природного газу № 951-ПР від 03.02.2016, договір купівлі-продажу природного газу № 952 від 03.02.2016, договір купівлі-продажу природного газу №953-ТЕ від 15.04.2016 та договір купівлі-продажу природного газу № 954-БО від 15.04.2016.

Відповідно до листа позивача № 03-17/5400 від 29.04.2016 ПАТ "Полтаваобленерго" також направило відповідачу підписаний зі своєї сторони проект договору купівлі-продажу природного газу для населення на 2016 рік, а саме договір купівлі-продажу природного газу № 755-ТЕ від 03.03.2016 та додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу природного газу № 755-ТЕ від 03.03.2016.

Відповідач в свою чергу, листом № 26-2768/1.2-16 від 29.04.2016 повідомив позивача, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" розглянуло отримані від ПАТ "Полтаваобленерго" проекти договорів постачання природного газу виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій, терміном з 01.04.2016 по 30.04.2016 та повідомило, що зазначені проекти договорів є неприйнятними, оскільки підпис ОСОБА_1 викликає сумніви, щодо автентичності.

Позивач листом № 03-12/6124 від 19.05.2016 направив відповідачу підписаний зі своєї сторони проект договору купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Проте, відповідач листом № 26-3965/1.2-16 від 09.06.2016 повернув позивачу без підписання проекти договорів та додаткових угод, оскільки станом на 07.06.2016 документальне оформлення фактично використаних контрагентами ПАТ "НАК "Нафтогаз України" обсягів газу вже було завершене, а операції по реалізації газу відображені в бухгалтерському обліку із одночасною реєстрацією податкових накладних, таким чином, на думку відповідача ПАТ "Полтаваобленерго" допустило несанкціоноване використання природного газу без укладених договорів.".

Крім цього, Господарським судом м. Києва була розглянута справа № 910/4170/19 за позовом АТ "Полтаваобленерго" до АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання укладеним договору постачання природного газу № 953-ТЕ від 15 квітня 2016 в новій редакції.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 02.07.2019 по справі № 910/4170/19 позов АТ "Полтаваобленерго" задоволено повністю, визнано укладеним Договір постачання природного газу між ПАТ "Полтаваобленерго" та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в редакції, викладеній в резолютивній частині рішення.

Постановою Північного апеляційного суду від 04.12.2019 рішення Господарського суду м. Києва від 02.07.2019 по справі № 910/4170/19 залишено без змін.

Згідно п. п. 1.1, 1.2, 1.3 договору постачання природного газу постачальник (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") зобов`язується передати у власність споживачу (ПАТ "Полтаваобленерго") у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. За цим договором постачається газ власного видобутку (видобутий на території України), а у разі його нестачі, імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України).

Відповідно до п. 2.1 Постачальник передає Споживачу з 01 квітня 2016 року по 30 квітня 2016 року (включно) газ обсягом до 4 000,000 тис.куб.м. (чотири мільйони куб.м.).

Відповідно до п. 3.4 Договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Пунктом 12 Договору встановлено, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 31 березня 2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

При прийнятті рішення по справі № 910/4170/19 господарським судом було встановлено наступні обставини.

"31.03.2016 р. позивач направив відповідачу звернення № 03-17/4043 щодо надання проектів договору на постачання природного газу по категоріям споживачів (релігійні організації, населення, для власних потреб, бюджетні установи/організації та інші споживачі).

У відповідь відповідач листом № 26-2016/1.2-16 від 08.04.2016 р. повідомив, що на електронну адресу позивача направлені проекти договорів терміном з 01.04.2016 р. по 30.04.2016 р. на постачання природного газу.

28.04.2016 р. позивач звернувся до відповідача з листом № 03-17/5357 з доданими проектами договорів постачання природного газу на 2016 рік, зокрема, № 755-ТЕ від 03.03.2016 р., № 951-ПР від 03.02.2016 р., № 952 від 03.02.2016 р., №№ 953-ТЕ, 954-БО від 15.04.2016 р.

Відповідач, розглянувши отримані проекти договорів, повідомив позивача листом № 26-3429/1.2-16 від 18.05.2016 р. про їх неприйнятність, оскільки проекти договорів підписані лише головою правління без підпису фінансового директора, що суперечить статуту заявника.

Позивач листом № 03-12/6124 від 19.05.2016 р. направив відповідачу підписаний зі своєї сторони проект договору купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та додаткову угоду № 1 до нього. Проект зазначеного договору підписаний головою правління позивача Засіменком Є.Ю. та фінансовим директором ОСОБА_1

Мотивуючи повернення проекту договору без підпису, відповідач посилався на те, що станом на 07.06.2016 р. документальне оформлення фактично використаних контрагентами ПАТ "НАК "Нафтогаз України" обсягів газу вже було завершене, а операції по реалізації газу відображені в бухгалтерському обліку із одночасною реєстрацією податкових накладних, що на його думку, є несанкціонованим використанням позивачем природного газу без укладених договорів.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив вважати укладеним договір № 953-ТЕ постачання природного газу у редакції, викладеній у позовній заяві".

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціальні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 924/848/18.

Таким чином, Господарськими судами у вищевказаних справах було встановлено, що відповідач звернувся до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" щодо надання проектів договорів лише в березні 2016 року, при цьому у квітні цього ж року направив ПАТ "НАК "Нафтогаз України" проекти договорів, які не були підписані належним чином.

Судом приймається до уваги, що із позовами щодо визнання укладеними договорів поставки природного газу відповідач звернувся до господарського суду через декілька років після його споживання. Отже, визнаючи укладеними договори поставки природного газу за період січень-березень та квітень 2016 року, приймаючи рішення у 2018, 2019 роках господарські суди не встановлювали факт постачання газу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" ПАТ "Полтаваобленерго", виконання сторонами умов договору (підтвердження номінації, підписання сторонами Актів приймання-передачі природного газу, тощо). Питання виконання правочину судами не досліджувалось і не було предметом спору.

Відповідач на підтвердження поставки йому газу саме ПАТ "НАК "Нафтогаз України" посилається на акти прийому-передачі фактично розподілених обсягів газу, підписаних між ПАТ "Полтаваобленерго" та ПАТ "Кременчукгаз" за період січня-серпня 2016 року, а також на довідки надані ПАТ "Кременчукгаз" на вимогу ПАТ "Полтаваобленерго" щодо об`єму та належності природного газу, який використало ПАТ "Полтаваобленерго" для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, та релігійним організаціям в період січня-серпня 2016 року.

Суд зазначає, що відповідно до п. 3.4 Договору постачання природного газу між ПАТ "Полтаваобленерго" та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

В матеріалах справи відсутні підписані між ПАТ "Полтаваобленерго" та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" акти приймання-передачі газу за період з січня по березень 2016 року та квітень 2016 року. До того ж АТ "НАК "Нафтогаз України" заперечує факт поставки відповідачу природного газу у вказаний період.

Крім цього, дія Договору постачання природного газу між ПАТ "Полтаваобленерго" та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" поширюється лише на період з січня по березень 2016 року, та квітень 2016, в той час, як позивач посилається на безпідставне набуття відповідачем природного газу в період з січня по серпень 2016 року.

Так, відповідно до Положення "Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758, розпорядження Кабінету Міністрів України №1064-р від 07.10.2015 "Деякі питання опалювального сезону 2015/16 року", розпорядження Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016 "Про деякі питання опалювального сезону 2016/2017", АТ "НАК "Нафтогаз України" було зобов`язане видати номінації відповідачу, як виробнику теплової енергії для виробництва теплової енергії відповідно до договорів, які укладені між ними.

Згідно з розділом 2 Правил постачання природного газу (затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 2496 від 30.09.2015) підставою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; постачальник зобов`язаний забезпечувати постачання природного газу на умовах та в обсягах, визначених договором на постачання природного газу, за умови дотримання споживачем дисципліни відбору природного газу та розрахунків за нього; споживач має право на отримання природного газу в обсягах, визначених договором постачання природного газу, за умови дотримання його умов.

Враховуючи в сукупності наявні в матеріалах справи докази судом встановлено, що в період з січня по серпень 2016 року ПАТ "НАК "Нафтогаз України" природний газ відповідачу в такому обсязі не поставлявся, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази підтвердження цього правочину.

Акти прийому-передачі фактично розподілених обсягів газу, складені між відповідачем та оператором ГРМ ПАТ "Кременчукгаз" та довідки про обсяги використаного природного газу не являються належними доказами поставки природного газу від ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відповідачу, а лише свідчать про кількість розподілених обсягів газу. Тому, посилання відповідачем на ці докази, в підтвердження набуття права власності на відповідний обсяг природного газу від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є помилковим.

Крім цього, суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо того, що позивач в листі № 510/64-004 від 17.01.2017 підтвердив, що газ у 2016 році, який було поставлено для виробництва теплової енергії для населення протягом січня - серпня 2016 року є власністю ПАТ "НАК "Нафтогаз України" і не належить позивачу, оскільки вказаний лист не містить такої інформації.

Також відповідач зазначає, що спірні взаємовідносини повністю врегульовані чинними на момент виникнення спірних взаємовідносин редакціями Кодексу Газотранспортної Системи (далі - Кодекс ГТС) та Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ). При цьому відповідач посилається на наступні висновки Верховного Суду викладені у постанові від 25.02.2020 по справі № 905/2248/18:

"38. Згідно з п. 1 гл. 2 р. ХІ Кодексу ГРМ (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать: наявність несанкціонованого газопроводу; несанкціоноване відновлення газоспоживання; несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу); несанкціоноване підключення газових приладів на об`єкті споживача, який обліковується за нормами споживання; несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення вузла обліку); використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу.

39. Відповідно до п. 10 гл. 3 р. XII Кодексу ГТС у разі несанкціонованого відбору газу споживачем весь відповідний обсяг вноситься в алокацію на відповідного оператора газорозподільної системи.

40. За умовами п. 1, п. 2 розділу XIIІ Кодексу ГТС замовник послуг транспортування зобов`язаний подавати та відбирати до/з газотранспортної системи природний газ в обсягах, які виникають на підставі умов укладених договорів постачання природного газу, договору транспортування природного газу, технічної угоди та підтверджених номінацій. Замовники послуг транспортування зобов`язані своєчасно врегульовувати свої небаланси. Оператор газотранспортної системи надає послуги балансування виключно з метою підтримання звичайного рівня функціонування газотранспортної системи в разі недотримання замовниками послуг транспортування своїх підтверджених номінацій.

41. Замовник послуг транспортування є відповідальним за виникнення небалансу, у тому числі щодо споживачів, з якими укладені договори постачання, та зобов`язується застосувати всі доступні заходи для його уникнення. При розрахунку небалансу замовників послуг транспортування оператор газотранспортної системи враховує всі обсяги газу у розрізі кожного замовника послуг транспортування, переданого до газотранспортної системи та відібраного з газотранспортної системи, у тому числі у розрізі його контрагентів (споживачів). Перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом, а перевищення обсягів переданого природного газу над обсягами відібраного природного газу - позитивним небалансом (п.п. 1-3 гл. 1 р. XIV Кодексу ГТС).

42. Згідно з п. 7 гл. 3 р. XIV Кодексу ГТС місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором газотранспортної системи за рахунок, зокрема, таких заходів: при негативному місячному небалансі - за рахунок надання послуг балансування".

Відповідач зазначає, що враховуючи правові позиції Верховного Суду, позивач при визначенні компенсації за несанкціонований відбір природного газу повинен керуватися порядком, встановленим чинним на той час Кодексом ГТС, а саме, у разі несанкціонованого відбору газу споживачем весь відповідний обсяг вноситься в алокацію на відповідного оператора газорозподільної системи.

На вказані заперечення відповідача суд зазначає, що у червні 2018 року АТ "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Кременчукгаз" 417 824 343,57 грн. заборгованості за послуги балансування обсягів природного газу, 54 506 920,85 грн. пені, 11 089 011,27 грн. - 3 % річних і 38 866 428,32 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 по справі № 917/706/18 позовні вимоги АТ "Укртрансгаз" задоволено повністю, стягнуто з ПрАТ "Кременчукгаз" на користь АТ "Укртрансгаз" 417 824 343,57 грн. заборгованості за послуги балансування обсягів природного газу, 54 506 920,85 грн. пені, 11 089 011,27 грн. - 3 % річних, 38 866 428,32 грн. інфляційних втрат і 616 700,00 грн. судового збору.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.07.2019 рішення Господарського суду Полтавської області від 23.04.2019 по справі № 917/706/18 скасовано; у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.11.2019 постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.07.2019 у справі № 917/706/18 залишено без змін.

У постанові від 05.11.2019 по справі № 917/706/18 Верховним Судом вказано наступне:

"Згідно з пунктом 1 глави 3 розділу І Кодексу ГТС (у редакції, чинній до 28.04.2017) оператор ГТС на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу: право користування ГТС на використання ГТС в межах розподілу потужностей на точках входу та виходу; послуги транспортування природного газу ГТС через газотранспортну систему в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій; послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до ГТС і відбираються з неї.

Алокація - це підтвердження поділу за певний розрахунковий період фактичного обсягу (об`єму) природного газу, поданого для транспортування в точку входу або відібраного з точки виходу, між замовниками послуги транспортування, у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів), що здійснюється відповідно до вимог розділу XII цього Кодексу. Балансування системи - діяльність, яка здійснюється оператором ГТС в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у ГТС, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування. Фізичним балансуванням є заходи, що вживаються оператором ГТС для забезпечення цілісності ГТС, а саме необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу. Комерційне балансування - діяльність оператора ГТС, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі даних, отриманих у процедурі алокації. Небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу та відібраними замовником послуг транспортування з ГТС на точці виходу, що визначається за процедурою алокації (пункт 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС у відповідній редакції).

Водночас за змістом пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС у редакції, чинній з 28.04.2017, алокація - це віднесення оператором ГТС обсягу природного газу в точках входу/виходу до/з ГТС по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів)) з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників, а згідно із зазначеними положеннями Кодексу ГТС у чинній редакції алокація - це обсяг природного газу, віднесений оператором ГТС в точках входу/виходу до/з ГТС по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів)) з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників.

З огляду на зміст визначення алокації, наведеного у відповідних редакціях Кодексу ГТС, обсяг природного газу по замовниках послуг транспортування визначається у будь-якому разі, у тому числі стосовно їх контрагентів (споживачів).

Згідно з пунктом 2 розділу XIII Кодексу ГТС замовники послуг транспортування зобов`язані своєчасно врегульовувати свої небаланси. Оператор ГТС надає послуги балансування виключно з метою підтримання звичайного рівня функціонування ГТС у разі недотримання замовниками послуг транспортування своїх підтверджених номінацій.

Відповідно до пункту 4 і підпункту 2 пункту 7 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС (у редакції, чинній до 28.04.2017) у разі негативного значення небалансу замовник послуг транспортування до 12-го числа наступного місяця: здійснює купівлю природного газу в інших замовників послуг транспортування; здійснює відбір природного газу шляхом подання оператору газосховища балансуючої номінації для врегулювання остатнього небалансу за цей газовий місяць. Місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був урегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором ГТС за рахунок таких заходів: при негативному місячному небалансі - за рахунок надання послуг балансування.

Місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований у строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором ГТС за рахунок таких заходів, зокрема при негативному місячному небалансі - за рахунок надання природного газу замовнику послуг транспортування в рамках послуги балансування для покриття ним неврегульованого обсягу природного газу (підпункт 2 пункту 7 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС у редакції, чинній з 28.04.2017).

Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є дані, визначені у звіті про надані послуги з транспортування. Оператор ГТС до 14-го числа наступного місяця надає замовнику послуг транспортування звіт про надані послуги та рахунок на оплату. Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів (пункти 3, 4 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС у редакції, чинній до 28.04.2017).

Водночас за змістом пунктів 3, 4 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС у редакції, чинній з 28.04.2017, підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є односторонній акт про надання послуг балансування обсягів природного газу, оформлений оператором ГТС відповідно до умов договору транспортування природного газу. Оператор ГТС до 14-го числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику послуг транспортування односторонній акт про надання послуг балансування на обсяги природного газу, місячного небалансу замовника послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3 - 5 глави 3 цього розділу, рахунок на оплату, звіт по точкам входу/виходу замовника послуг транспортування (що має містити деталізацію по споживачах замовника послуг транспортування на точках виходу). Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів із дня отримання ним зазначених документів.

Як уже зазначалося, у пунктах 9.1, 9.4, 11.4 договору № сторони погодили, що у разі виникнення у замовника негативного місячного небалансу та неврегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу ГТС у строк до 12-го числа місяця, наступного за газовим місяцем, замовник зобов`язаний сплатити оператору за послуги балансування; негативний місячний небаланс замовника визначається відповідно до Кодексу ГТС; оператор до 14-го числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру; замовник, крім вартості послуг, наведених в абзаці другому цього пункту, зобов`язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів; послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого замовником відповідно до Кодексу ГТС та розділу ІХ цього договору.

Відповідно до пунктів 1-2 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС (у редакції, чинній до 28.04.2017) оператор ГТС визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з ГТС у точках виходу (у тому числі щодо власних споживачів) за цей газовий місяць. Місячний небаланс розраховується оператором ГТС до 10-го числа наступного місяця на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації, яку здійснює оператор ГТС, а також алокацій, одержаних від операторів суміжних ГТС, операторів ГТС, операторів газосховищ, газовидобувних підприємств або прямих споживачів.

У розумінні наведених положень законодавства та зважаючи на умови договору № , АТ "Укртрансгаз" як оператор ГТС до 14-го числа місяця, наступного за звітним, надає ПрАТ "Кременчукгаз" односторонній акт про надання послуг балансування.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції з`ясував, що коригуючі акти надання послуг балансування обсягів природного газу із застосуванням коефіцієнту 1,2 за лютий 2017 року, січень - червень 2016 року, жовтень 2016 року, січень 2017 року були складені та направлені відповідачеві з порушенням строків (у тому числі розумних) для оформлення наданих послуг балансування, визначених Кодексом ГТС і спірним договором. Водночас повторне балансування газу у травні-липні 2017 року за зазначені минулі місяці 2016 року і січень - лютий 2017 року на підставі додаткових або коригуючих актів не передбачено положеннями договору та Кодексу ГТС, тому немає підстав для стягнення з відповідача заборгованості за послуги балансування обсягів природного газу за коригуючими актами. Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду, зокрема, від 18.06.2019 у справі № 922/1580/18, від 05.03.2019 у справі № 923/351/18, від 10.04.2019 у справі № 924/447/18, від 12.06.2019 у справі №920/344/18.

У зв`язку із наведеним колегія суддів відхиляє довід, зазначений у касаційній скарзі АТ "Укртрансгаз" про наявність у товариства у такому випадку права на коригування попередньо наданих послуг і не бере до уваги посилання скаржника, викладені в обґрунтування заявлених ним заперечень, на правові позиції, зазначені у постановах Вищого господарського суду України від 20.12.2016 у справі № 922/1688/16, від 24.12.2017 у справі № 922/1689/16, від 16.11.2016 у справі № 904/4505/16, оскільки за змістом частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду.

Також колегія суддів відхиляє наведені у касаційній скарзі АТ "Укртрансгаз" посилання на положення статей 50, 192 Податкового кодексу України щодо наділення позивача правом коригування вартості попередньо наданих послуг, оскільки між сторонами виникли спірні господарські правовідносини, натомість з огляду на вимоги частини 1 статті 4 Господарського кодексу України фінансові (в тому числі податкові) відносини за участі суб`єктів господарювання, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів, не є предметом регулювання Гоподарським кодексом України.

Водночас апеляційний господарський суд наголосив на відсутності в АТ "Укртрансгаз" правових підстав для здійснення перерахунку наданих послуг балансування попередніх газових місяців (за актами, складеними до 28.04.2017), за якими позивач вже надав послуги з балансування обсягів природного газу; зазначив, що здійснення алокації позивачем за попередні газові місяці в період, коли він не мав правових підстав для її здійснення з урахуванням вимог закону, є діями, що безпідставно збільшують відповідальність ПрАТ "Кременчукгаз".

Правова позиція про недопустимість надання зворотної сили положенням Кодексу ГТС, які набрали чинності з 28.04.2017, та зумовлену цим відсутність правових підстав для коригування розміру небалансу позивачем за актами, складеними до 28.04.2017, та за якими оператором ГТС вже здійснив балансування, Верховний Суд виклав у постановах від 18.06.2019 у справі № 922/1580/18, від 25.06.2019 у справі № 916/2090/16, від 17.07.2019 у справі № 906/408/18.

Крім цього, судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в п. 97 постанови від 25.02.2020 по справі № 905/2248/18, згідно якої оператор ГРМ у взаємовідносинах з Оператором ГТС розглядається як оператор суміжної системи, який закуповує природний газ для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та ВТВ природного газу в газорозподільній системі на підставі договору купівлі-продажу. Водночас в розумінні статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" Оператор ГРМ під час використання природного газу на ВТВ не є споживачем, а отже норми щодо здійснення несанкціонованого відбору природного газу споживачем не можуть застосовуватись до нього.

Враховуючи вищевикладене, у позивача відсутні підстави для застосування до оператора ГРМ ПрАТ "Кременчукгаз" норм щодо несанкціонованого відбору природного газу споживачем. Саме споживач відповідає за безпідставне набуття майна.

За змістом ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, відповідач стверджує, що у спірних правовідносинах він не є прямим споживачем, а отже не повинен нести відповідальність за несанкціонований відбір природного газу.

На вказане заперечення суд зазначає, що позивач не вказує несанкціонований відбір відповідачем природного газу за нормами Кодексу ГТС як підставу позову. Позивач посилається на набуття відповідачем майна позивача без належної підстави, відповідальність за яке регламентується ст. 1212 ЦК України (безпідставно набуте майно).

Судом встановлено, що при здійсненні відбору природного газу у січні-серпні 2016 року з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, через газорозподільну систему, оператором якої є ПАТ «Кременчукгаз», відповідач не мав постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання як це передбачено абз. 2 п. З глави 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2493, та п. 10 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2496.

Відповідач був обізнаний про те, що споживав природний газ у січні-серпні 2016 року не маючи укладеного з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" договору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідачу не було поставлено цей обсяг газу жодним постачальником, відповідач без належної правової підстави набув належний позивачу природний газ з газотранспортної системи.

Позивачем у позові заявлено вимогу щодо повернення в натурі безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 43514,596 тис.куб.м.

Згідно ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про ринок природного газу" господарська діяльність на ринку природного газу, пов`язана з його транспортуванням, розподілом, зберіганням, наданням послуг установки LNG, постачанням природного газу, провадиться за умови отримання відповідної ліцензії.

Позивачем не доведено, що відповідач має ліцензію на зберігання газу. Газ є речовиною, яка споживається в момент її отримання. До того ж і сам представник відповідача підтверджує відсутність у нього цього майна. Враховуючи викладене, вказана вимога позивача є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача 290788028,35 грн. вартості безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 43514,596 тис.куб.м.

Згідно ч. 2 ст. 1213 ЦК України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

При розрахунку вартості майна позивачем враховано ціни закупівлі газу станом на липень 2019 року (6682,54 грн.). Інші учасники справи не заперечували проти вказаної позивачем вартості спірного майна.

Судом перевірено розрахунок вартості спірного майна та встановлено його правильність.

Оскільки судом встановлено факт набуття відповідачем без належної правової підстави належного позивачу природного газу в обсязі 43514,596 тис.куб.м., а також встановлено неможливість повернення вказаного майна в натурі, вимога позивача про відшкодування вартості безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 43514,596 тис.куб.м. у розмірі 290788028,35 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідач просить суд застосувати до вимог позивача позовну давність. При цьому відповідач посилається на те, що сума заборгованості стягується позивачем за період з січня по серпень 2016 року, отже на момент подання позову 3-річний строк позовної давності сплив.

В свою чергу позивач у поясненнях від 19.12.2019 (вх. № 14116 від 19.12.2019) зазначає, що згідно з п. 1 глави 2 розділу XII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), від 30.09.2015 № 2493, в редакції до 28.04.2017 було встановлено, що у точках виходу, в яких природний газ з газотранспортної системи направляється до суміжної газотранспортної системи, газосховища або до прямого споживача, алокація обсягів природного газу здійснюється відповідним оператором суміжної газотранспортної системи, оператором газосховища або прямим споживачем, яка має бути направлена ними до оператора газотранспортної системи в строки, описані в пункті 6 цієї глави. Алокація обсягів природного газу для віртуальної точки виходу до газорозподільної системи здійснюється відповідним оператором газорозподільної системи з урахуванням глави 3 цього розділу.

Наведений розділ XII Кодексу ГТС було змінено з 28.04.2017 та викладено у новій редакції, згідно з якою було встановлено, що алокація фактичних обсягів природного газу по кожному замовнику послуг транспортування, поданих (отриманих) ним у точці входу та відібраних (переданих) ним у точці виходу за певний розрахунковий період, здійснюється оператором газотранспортної системи (позивачем) та доводиться ним до замовника послуг транспортування відповідно до вимог розділу XIV цього Кодексу (п. 1 глави 1 розділу XII Кодексу ГТС в редакції після 28.04.2017).

Враховуючи наведені редакції розділу XII Кодексу ГТС, позивач вказує, що до 28.04.2017 по точках виходу з газотранспортної системи позивач не здійснював алокацію і таку функцію виконували оператори газорозподільної системи. Разом з тим з 28.04.2017 згідно з розділом XII Кодексу ГТС в новій редакції алокацію почав здійснювати виключно позивач. Після початку виконання функцій щодо здійснення алокації позивач виявив випадки порушення ПАТ «Кременчукгаз» положень Кодексу ГТС при здійсненні алокації в частині необґрунтованого та безпідставного віднесення ПАТ «Кременчукгаз» обсягів споживання природного газу деякими споживачами (в тому числі ПАТ «Полтаваобленерго») з ресурсу НАК "Нафтогаз України", у зв`язку з чим у позивача як Оператора ГТС виник обов`язок усунення таких порушень.

Таким чином позивач вважає, що ним не пропущено строк позовної давності по спірних правовідносинах.

При вирішенні питання застосування строку позовної давності суд керується наступним.

За змістом ст. 256, ст. 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно частини 5 зазначеної статті за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем додано до позовної заяви звіти газорозподільної компанії ПАТ «Кременчукгаз» про фактичні обсяги розподілу природного газу за січень - серпень 2016 року та реєстри обсягів газу, що були використані споживачами за вказані періоди. З вказаних звітів та реєстрів вбачається відсутність підтверджених номінацій на постачання газу відповідачу у вказані періоди. Вказані звіти та реєстри містять вхідні штампи позивача, згідно яких останній звіт за серпень 2016 року позивачем отримано 07.09.2016. Отже позивач, отримуючи щомісячно вищевказані документи, ще на початку 2016 року знав про відсутність номінації у відповідача.

Таким чином трирічний строк для звернення до суду повністю сплинув 08.09.2019. В той час як позивач звернувся до суду 27.09.2019 (дата на конверті, в якому надійшла позовна заява), що є безумовною підставою для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення 290788028,35 грн. вартості майна через сплив строків позовної давності.

При цьому заперечення позивача стовно того, що строк позовної давності по спірних взаємовідносинах розпочинається лише з набранням чинності нової редакції розділу XII Кодексу ГТС 28.04.2017, відповідно до якої алокацію почав здійснювати виключно позивач, судом до уваги не береться, оскільки підставою позову є безпідставне набуття відповідачем майна позивача. Судом встановлено, що позивач знав про набуття відповідачем його майна без будь-яких правових підстав до набрання чинності новою редакцією Кодексу ГТС.

Таким чином, розглянувши заяву відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог, суд дійшов висновку про її задоволення.

З огляду на викладене, позовні вимоги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» щодо стягнення 290788028,35 грн. вартості безпідставно набутого майна не підлягають задоволенню в зв`язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Статтями 76 і 77 ГПК України встановлено вимоги щодо належності та допустимості доказів. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на позивача та не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 19.03.2020.

Суддя О.С. Семчук