ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.03.2020 Справа № 908/695/20

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі суду: судді Боєвої О.С., розглянувши матеріали заяви від 10.03.2020 за вих. № 16 про видачу судового наказу

заявника: Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради, (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29а)

до боржника: Нефьодової Світлани Ростиславівни , організаційно-правовий статус боржника - фізична особа - підприємець, РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1

за вимогою про стягнення суми 4751,68 грн.,

Без повідомлення(виклику)заявника і боржника

ВСТАНОВИВ:

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу від 13.03.2020 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/695/20 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Згідно з ч. 2 ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність його заявнику невідомо.

Судовий наказ, відповідно до положень статті 232 ГПК України, є судовим рішенням.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.148 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

За змістом статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 ГПК України).

Згідно з п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до змісту ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 86 цього Кодексу суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 ГПК України).

Із змісту заяви, поданої КП «Наше місто» Запорізької міської ради, слідує, що заявник просить стягнути з боржника заборгованість, яка виникла за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №2758/2017/09/нж від 01.09.2017 (далі - договір), а саме: заборгованість з оплати послуг, наданих Виконавцем (заявником) за жовтень 2017 року (нарахування з вересня 2016 року по жовтень 2017) в загальному розмірі 4751,68 грн. Згідно з п. 20 договору встановлено, що договір набирає чинності з моменту підписання і діє безстроково. Сторони домовились, що відповідно до п. 3 ст. 631 ЦК України умови цього договору розповсюджуються на взаємовідносини між сторонами, які виникли з 01.09.2016.

До заяви додано, зокрема, копію вищезазначеного договору та розрахунок основного боргу за цим договором станом на 01.03.2020 яким, як зазначено в тексті заяви, підтверджується виникнення заборгованості. Інших доказів на підтвердження надання Виконавцем за договором послуг у спірний період та виникнення заявленої до стягнення заборгованості у заяві не вказано та до неї не додано.

Згідно з п.6 договору встановлено, що Виконавець надає акт здачі-приймання робіт (надання послуг). Отриманий акт здачі-прийняття робіт споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути в адресу виконавцю протягом 7-ми робочих днів з дати отримання. У разі неотримання виконавцем акту здачі-прийняття робіт або обґрунтованих заперечень в його підписанні у встановлений термін, акт підписується з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

В заяві КП «Наше місто» ЗМР зазначено, що Споживач отримав послугу належної якості без будь-яких зауважень загальною вартістю 4751,68 грн.; на виконання умов розділу 2 договору заявник щомісячно направляв боржнику акти виконаних робіт (наданих послуг), однак підписані іншою стороною акти не були повернуті, як з зауваженнями так і без зауважень.

Відповідні акти (їх копії) до заяви не додано, не надано доказів надання (направлення) Споживачу (боржнику) таких актів, як то зазначено в заяві, та/або вимоги щодо оплати заявленої до стягнення суми заборгованості. Крім того, в наданому заявником розрахунку боргу відображено оплату у серпні 2019 в розмірі 2101,40 грн., однак доказів на підтвердження здійснення боржником (споживачем) зазначеної суми оплати до заяви також не додано.

Сам по собі наданий заявником розрахунок суми основного боргу, без доказів на його обґрунтування, не є належним доказом на підтвердження виникнення заявленої до стягнення заборгованості.

Суд зазначає, що зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, якщо виникнення (наявність) та розмір заборгованості, а також викладені у заяві обставини підтверджується доданими до заяви документами.

Ненадання заявником відповідних доказів виключає можливість розгляду його вимог у порядку наказного провадження.

Враховуючи вищевикладене, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, не підтверджуються доданими до неї документами; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу про стягнення суми грошової заборгованості.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що у задоволенні заяви про видачу судового наказу слід відмовити на підставі п.п.1, 8 частини першої статті 152 ГПК України.

Суд також звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 147 ГПК України заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

На титульній сторінці заяви вказано боржника: Нефьодова Світлана Ростиславівна , організаційно-правовий статус - фізична особа-підприємець. В той же час у тесті заяви вказано, що договір, на підставі якого заявлено вимоги, укладено між КП «Наше місто» Запорізької міської ради та Нефьодовою Світланою Ростиславівною (без зазначення статусу фізичної особи - підприємця). В прохальній частині також викладено вимоги про стягнення заборгованості з боржника - Нефьоводової С.Р. , як з фізичної особи, що не відповідає приписам ч. 3 ст. 147 ГПК України.

За змістом ч. 1 ст. 153 цього Кодексу відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків. Крім того, заявник має право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні.

У разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст. 147, 150, п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Комунальному підприємству «Наше місто» Запорізької міської ради у видачі судового наказу про стягнення з Нефьодової Світлани Ростиславівни суми 4751,68 грн. заборгованості.

Отримати інформацію по справі можливо на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/sud5009/.

Ухвала підписана 20.03.2020.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її підписання в порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя О.С. Боєва