ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.03.2020 Справа № 920/803/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у порядку загального позовного провадження справу № 920/803/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (40022, м. Суми, вул. 2-га Залізнична, буд. 10, ідентифікаційний код 33698982)

до відповідача Товариства з обмеженою «Інститут Сумипроект» (40000, м. Суми, вул. Кондратьєва, буд. 25, ідентифікаційний код 33698777)

про стягнення 1 013 613,35 грн,

за участю представників:

від позивача: Черняк К.М. (адвокат, довіреність № 64 від 04.12.2019)

від відповідача: не прибув

при секретарі судового засідання Пономаренко Т.М.

У судовому засіданні, розпочатому 02.03.2020, за згодою представників сторін оголошувалась перерва до 04.03.2020.

Суть спору: до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» з позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача - 1 013 613,35 грн. заборгованості, у тому числі 859913,86 грн. основного боргу за спожиті послуги з централізованого опалення, 114186,33 грн. пені, 29943,35 грн. інфляційних нарахувань, 9569,81 грн. - суму 3% річних; покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 15204,20 грн.

Ухвалою суду від 06.08.2019 відкрито провадження у справі № 920/803/19, справу постановлено розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, проти вимог позивача заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Позивачем подані заперечення на відзив на позову заяву, доводи відповідача позивач не визнає та наполягає на задоволенні позову у повному обсязі.

10.10.2019 до суду надійшли додаткові пояснення позивача з додатковим обґрунтуванням позовних вимог.

29.10.2019 на адресу суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Судом постановлено протокольну ухвалу про задоволення клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи, долучено до матеріалів справи докази, подані за відповідним клопотанням сторони.

Ухвалою суду від 05.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Розгляд справи по суті розпочато 21.01.2020.

Ухвалою від 21.01.2020 суд відклав розгляд справи по суті для отримання від сторін уточнюючих документів.

За клопотанням № 392 від 27.01.2020, поданим до суду 29.01.2020, позивач надав для долучення до матеріалів справи копії доказів на підтвердження розміру заявлених вимог.

Представник відповідача у судове засідання 28.02.2020 подав клопотання (вх. №М 694к від 28.02.2020) про витребування оригіналів доказів.

Суд ухвалою від 28.02.2020 задовольнив клопотання представника відповідача про витребування оригіналів доказів (вх. № 694к від 28.02.2020) та витребував у позивача відповідні оригінали документів, копії яких подані разом із клопотанням від 27.01.2020 для огляду, а також відклав розгляд справи по суті.

Також 28.02.2020 суд постановив ухвали, якими відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху, поданого до суду 28.02.2020 за вх. № 695к та у задоволенні клопотання представника відповідача про постановлення ухвали в письмовому вигляді, поданого до суду 28.02.2020 за вх. № 696к.

03.03.2020 представником відповідача подані до суду заперечення, у яких зазначив, що згідно інформаційної довідки від 03.03.2020 у власності відповідача відсутні нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Представник позивача зазначив, що покладається на розсуд суду при вирішенні питання долучення заперечень представника відповідача.

Судом постановлено протокольну ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання про долучення до матеріалів справи заперечень відповідача разом з доданими документами (вх. № 1973 від 03.03.2020).

Судом були досліджені докази, подані сторонами на підтвердження їх вимог і заперечень щодо предмета спору.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини:

Позовні вимоги обґрунтовані двома підставами: неналежним виконанням відповідачем умов договору № 265-Т про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, укладеного між сторонами 01.10.2017 та наявністю заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року у зв`язку з набуттям з 06.10.2017 у власність приміщення, яке раніше належало ОСОБА_1 та на особовий рахунок якої виконувались нарахування за надані послуги у вказаний період.

01.10.2017 між позивачем (виконавець) та відповідачем (споживач) було укладено договір №265-Т про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, за умовами якого позивач зобов`язався надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідач - своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором (пункт 1.1 договору).

Відповідно до п.п. 1.2-.1.4 укладеного договору суб`єктом користування послугами є споживач, який визначений умовами цього договору. Характеристика об`єкту (об`єктів) надання послуг, обсяги та нормативи (норми) споживання - договірні навантаження теплової енергії вказані у додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього договору. Умови обліку споживання послуг, характеристики засобів обліку води і теплової енергії вказані у Додатку № 2, який є невід`ємною частиною цього договору.

Умовами положень пунктів 3.1-3.5 договору сторони погодили, що розрахунки за послуги проводяться в грошовій формі (гривні) на умовах передплати відповідно до встановлених тарифів, які визначені умовами цього договору, або додатками до цього договору. Зміна форми розрахунків допускається за згодою Сторін. Споживач має право вносити авансові платежі без обмеження їх граничного розміру. У випадку зміни тарифів на послуги Виконавець здійснює перерахунки згідно п. 2.2 договору.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (в подальшому за текстом цього договору - розрахунковий місяць).

Споживач до 15 числа розрахункового періоду сплачує Виконавцю вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період.

Щомісячно 6-го числа Споживач отримує від Виконавця акт прийому-передачі теплової енергії (далі - акт прийому-передачі послуг), форма якого (додаток №3) є невід`ємною частиною договору, та рахунок за спожиту теплову енергію. Несвоєчасне отримання рахунку не звільняє Споживача від відповідальності щодо сплати за надані Виконавцем послуги.

Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію здійснюється до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Обов`язок споживача оплачувати послуги у встановлені цим договором строки передбачений також пп. 4.2.1 п. 4.2 договору № 265-Т.

Відповідно до Додатку № 1 до договору № 265-Т від 01.10.2017 «Характеристика об`єкту (об`єктів) надання послуг, обсяги та нормативи (норми) навантаження - договірне навантаження теплової енергії» зазначено найменування та адресу об`єкта надання послуг - ТОВ «Інститут Сумипроект» АДРЕСА_2.

Як вказує позивач, теплове навантаження згідно Додатку № 1 до договору - 0,0147 Гкал/год. нарахування відповідачу за спожиті послуги відбувались на підставі показників засобу обліку теплової енергії пропорційно займаній площі.

Як пояснював позивач, відповідач за спожиті послуги сплачував до жовтня 2018 року, однак після вказаного терміну зобов`язання по оплаті за спожиті послуги з теплопостачання відповідачем належним чином не виконуються.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини першої статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно вимог статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, позивач протягом строку дії договору № 265-Т від 01.10.2017 надавав відповідачу послуги, обумовлені даним договором.

Згідно п.п. 9, 10 Додатку № 2 до Договору №265-Т від 01.10.2017 для підтвердження кількості фактично спожитих послуг, щомісячно 6-го числа Сторони складають та підписують визначений у Договорі акт прийому-передачі послуг. Споживач на протязі 2-х днів з дня отримання від виконавця акту прийому-передачі послуг, зобов`язаний направити виконавцю підписаний зі свого боку акт прийому-передачі послуг або вмотивовану відмову від його підписання. Якщо споживач протягом встановленого строку, вказаного в п. 9 даного Додатку, не підпише зі свого боку вищевказаний акт та не надасть вмотивовану відмову щодо причин його непідписання, вважається, що акт прийому-передачі послуги є підписаним без заперечень, а послуга (теплова енергія) вважається наданою в обсязі, вказаному в акті.

На підтвердження нарахувань за договором у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року позивачем надані суду акти прийому-передачі теплової енергії за листопад 2018 року - квітень 2019 року, а також рахунки: № 265 від 31.12.2018 на суму 83159,51 грн, № 265 від 31.01.2019 на суму 86793,19 грн, № 265 від 28.02.2019 на суму 72414,18 грн, № 265 від 31.03.2019 на суму 58663,85 грн, № 265 від 30.04.2019 на суму 19989,41 грн, а всього - на суму 321020,14 грн.

Вищезазначені акти і рахунки отримані відповідачем, про що свідчать підписи уповноваженої особи (бухгалтера) на вказаних документах.

Доказів наявності заперечень за весь спірний період від ТОВ «Інститут Сумипроект» щодо обсягу наданих послуг матеріали справи не містять.

Таким чином наявними у матеріалах справи доказами підтверджений факт надання позивачем відповідачеві протягом листопада 2018 року-квітня 2019 року послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на об`єкті ТОВ «Інститут Сумипроект» АДРЕСА_2

Відтак суд доходить висновку, що вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості за надані за Договором № 265-Т від 01.10.2017 послуги в сумі 321020,14 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Заперечення відповідача стосовно того, що він не є власником спірного нежитлового приміщення суд до уваги не приймає, оскільки наявними у матеріалах справи доказами підтверджений факт того, що на момент виникнення заборгованості за надані позивачем послуги саме відповідач був власником зазначеного приміщення.

Крім суми основного боргу за договором № 265-Т позивачем заявлено до стягнення з відповідача нараховані за неналежне виконання договірних зобов`язань суми пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Згідно з п.3 ч.1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до умов п. 5.1.5 договору № 265-Т від 01.10.2017 у разі несвоєчасної сплати споживачем грошових коштів, які передбачені термінами цього договору, за послуги виконавця, споживач сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (яка діяла на момент прострочення виконання грошового зобов`язання споживачем) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен календарний день (враховуючи вихідні і святкові дні) прострочення грошового зобов`язання. Споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу виконавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних.

У відповідності до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, враховуючи, що право на нарахування штрафних санкцій та компенсаційних нарахувань виникло у позивача в силу умов п. 5.1.5. Договору №265-Т від 01.10.2017 та положень діючого законодавства, то з урахуванням наведеного суд вважає обґрунтованими і правомірними проведені позивачем нарахування пені у розмірі 27431,82 грн, 2305,83 грн. 3% річних та 6931,12 грн інфляційних втрат.

Як вже зазначено судом вище, частину позовних вимог складає заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 541334,68 грн, яка виникла внаслідок невиконання умов договору № 184-Т від 01.10.2008 попереднім власником нежитлових приміщень, право власності на які перейшло до відповідача.

Так в обґрунтування зазначених позовних вимог позивач посилається на те, що 01.10.2008 між ним та ОСОБА_1 був укладений договір № 184-Т про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, умови якого останньою у період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року в частині оплати наданих послуг належним чином не виконувались, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 541334,68 грн.

У подальшому позивачеві стало відомо, що ТОВ «Інститут Сумипроект» набуло право власності на нежитлові приміщення, які належали ОСОБА_1 . У зв`язку з цим позивач у листопаді 2018 року усі нарахування, які були здійснені ОСОБА_1 за договором № 184-Т від 01.10.2008 за жовтень 2017-квітень 2018 років були відкориговані шляхом їх віднесення на рахунок нового власника - відповідача. Так позивач у листопаді 2018 року нарахував відповідачу за надані попередньому власнику послуги з централізованого опалення до сплати 541334,68 грн, а 14.12.2018 направив на адресу відповідача рахунок та акт з зазначенням проведених коригувань, враховуючи площу попереднього власника - ОСОБА_1 , а також додаткову угоду про збільшення договірного навантаження.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 78 даного Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином суд зазначає, що позивач має довести належними і допустимими доказами факт передачі права власності на нежитлові приміщення, що належали ОСОБА_1 відповідачеві, а також площу переданих приміщень та докази повідомлення відповідача про проведення йому нарахувань за надані послуги з централізованого опалення на площі, займані раніше ОСОБА_1 .

В обґрунтування вищезазначених позовних вимог позивач вказує, що 01.10.2008 він уклав з ОСОБА_1 договір № 184-Т про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Як зазначив позивач опалювальна площа за договором № 184-Т станом на 01.11.2017 складала 2723,90 м2, що становило 48,92% від загальної площі будівлі по АДРЕСА_2 м. Сумах.

Відповідно до Протоколу № 1 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут Сумипроект» від 03.05.2017 ОСОБА_1 передала до статутного капіталу Товариства наступні нежитлові приміщення, що належали їй на праві власності: площею 215,4 м2, площею 585,7 м2, площею 155,6 м2, площею 581,6 м2, площею 1878,7 м2.

При цьому позивачем не надано пояснень, яким чином він визначив відсоткове відношення займаної приміщеннями ОСОБА_1 площі приміщень від загальної площі будівлі. Також позивачем не доведено, який розмір переданих згідно Протоколу № 1 відповідачу приміщень становить їх опалювальна площа.

Щодо визначення відсоткової частки опалювальної площі приміщень, належних ОСОБА_1 , які у подальшому були передані до статутного капіталу відповідача, позивачем надані наступні пояснення.

У період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року нарахування за спожиті послуги на приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , відбувалось на площу приміщення, яка становила 5567,73 м2 (за виключенням відключених від опалення приміщень) на підставі укладених договорів із споживачами згідно займаної площі у відсотковому відношенні, наступним чином: ФОП Сухецька Н.Д. (договір № 180-Т від 01.10.2020 на приміщення площею 454,90 м2, приміщення відключено від теплопостачання); ФОП Яковенко О.А. (договір № 182-Т від 01.20.2008 на приміщення площею 489 м2, опалювальна площа 394,61 м2); ОСОБА_1 (договір № 184-Т від 01.10.2008 на приміщення площею 956,70 м2 з подальшим набуттям у власність 1878,7 м2 згідно договору купівлі-продажу від 04.10.2016, опалювальна площа 2723,90 м2); ОСОБА_2 (договір не укладений, загальна площа приміщення 95,09 м2); ФОП Мазний О.М. (договір № 187-Т від 01.10.2008 на приміщення площею 234,5 м2, станом на 01.11.2017 приміщення не опалювалось); ФОП Золотавіна Н.В. (договір № 190-Т від 01.10.2008 на приміщення площею 72,70 м2); ПП «Фабрика реклами» (договір № 193-Т від 17.10.2008 на приміщення площею 128,8 м2); ФОП Сукачов В.М, (договір № 194Т від 17.10.2008 на приміщення площею 335,9 м2, опалювальна площа 91,73 м2); ФОП Казіміров Р.В. (договір № 199-Т від 17.10.2008 на приміщення площею 34,5 м2); ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (договір № 439-Т від 01.10.2006 на приміщення площею2228,4 м2, опалювальна площа 1791,9 м2); ТОВ «Інститут Сумипроект» (приміщення площею 234,5 м.).

Разом з тим суд наголошує, що з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень у будівлі по АДРЕСА_2 вбачається, що окрім зазначених вище суб`єктів права власності на нежитлові приміщення, розміщені у цій будівлі, власниками також є ОСОБА_3 , якому належить нежиле приміщення площею 330,3 м2, ОСОБА_4 , якому належить нежитлове приміщення площею 781,5 м2.

Доказів укладання договорів із зазначеними особами про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води позивачем не надано, як не надано і пояснень стосовно того, чи постачались взагалі послуги з теплопостачання до вказаних приміщень хоча б у позадоговірному порядку.

З наявних у справі копій договорів купівлі-продажу, договорів про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, укладених з власниками нежитлових приміщень, інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень у будівлі по АДРЕСА_2, неможливо достеменно встановити, який розмір становлять саме опалювальні площі приміщень, розташованих у будівлі по АДРЕСА_2 а також позивачем не надано доказів на підтвердження загальної площі самої будівлі.

Також щодо покладання на відповідача зобов`язань по оплаті послуг з теплопостачання згідно умов договору № 184-Т від 01.10.2008, укладеного з ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Позивачем листом № 6569 від 14.12.2018 були направлені відповідачу Додаткова угода до договору № 265-Т від 01.10.2017 з пропозицією перенесення заборгованості за договором № 184-Т ( ОСОБА_1 ) на договір № 265-Т (ТОВ «Інститут Сумипроект») за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року включно у розмірі 541334,68 грн та із погодженням сторін, що умови цієї додаткової угоди розповсюджуються на відносини, які виникли до їх укладання (в т.ч. щодо оплати за фактично надані послуги), починаючи з 07.10.2017. Також позивачем до вказаного листа додано Додаток № 1 від 01.12.2018 до договору № 265-Т від 01.10.2017 з його викладенням у новій редакції та направлено відповідачу для підписання і оплати акт прийому-передачі теплової енергії № 265 від 30.11.2018 та рахунок № 265 від 30.11.2018 на суму 541334,68 грн.

Згідно п. 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Вищезазначене міститься і у Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженому наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12.05.2006 № 211.

Як доказ направлення листа № 6569 від 14.12.2018 відповідачу позивачем подана до суду копія фіскального чеку № 0592 від 19.12.2018. Однак суд зазначає, що без наявності внутрішнього опису, який би підтверджував вміст поштового відправлення, суд не може прийняти вищевказану копію поштової квитанції як належний доказ направлення відповідачеві пропозиції внесення змін до договору № 265-Т від 01.10.2017 та акту приймання-передачі теплової енергії і рахунку на оплату її вартості згідно умов договору № 184-Т від 01.10.2008.

Таким чином суд зазначає, що позивачем не доведено у встановленому порядку розмір нежитлових приміщень, переданих за Протоколом № 1 загальних зборів учасників ТОВ «Інститут Сумипроект» від 03.05.2017 ОСОБА_1 до статутного фонду відповідача з зазначенням розміру опалювальної площі приміщень, не доведено розмір відсоткової частки цих нежитлових приміщень відносно загальної площі будівлі, у якій вони розташовані, не подано даних стосовно загальної площі самої будівлі по АДРЕСА_2 . Сумах, не доведено факту належного повідомлення відповідача про проведені коригування в частині переведення заборгованості за договором № 184-Т, укладеним позивачем 01.10.2008 з ОСОБА_1 , на особовий рахунок відповідача.

У зв`язку з вищенаведеним у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 541334,68 грн, яка виникла внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором № 184-Т в частині оплати послуг з теплопостачання попереднім власником нежитлових приміщень, власником яких у спірний період - з жовтня 2017 по квітень 2018 року був відповідач.

Враховуючи відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання умов договору № 184-Т від 01.10.2008, укладеного позивачем з ОСОБА_1 , у розмірі 541334,68 грн, відсутні підстави також для задоволення позову в частині стягнення з відповідача сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на вказану заборгованість.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з фактичних обставин даної справи у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог - у сумі 5365,33 грн.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою «Інститут Сумипроект» (40000, м. Суми, вул. Кондратьєва, буд. 25, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (40022, м. Суми, вул. 2-га Залізнична, буд. 10, ) 321020,14 грн основної заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно умов договору № 265-Т від 01.10.2017, 27431,82 грн. пені, 2305,83 грн суму 3% річних, 6931,12 грн інфляційних нарахувань; 5365,33 грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншому відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 16.03.2020.

Суддя В.Л. Котельницька