ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" березня 2020 р. м. ХарківСправа № 922/369/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

в порядку ст. ст. 165, 178 ГПК України, розглянувши питання прийняття до розгляду з залученням до матеріалів справи відзиву (вх. № 6840 від 17 березня 2020 року) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРТЕХІНВЕСТ», м. Дніпро,
до Приватного науково-виробничого підприємства «ФОРВАРД», м. Харків
про стягнення коштів у сумі 911 499,67 грн.,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРТЕХІНВЕСТ», звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Приватного науково-виробничого підприємства «ФОРВАРД», про стягнення боргу по договору № 3-30/08/19 поставки сільськогосподарської техніки від 30 серпня 2019 року у розмірі 653 380,00 грн., пені у розмірі 54 570,41 грн., штрафу у розмірі 146 676,00 грн., а також 30% у розмірі 56 873,26 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25 лютого 2020 року прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРТЕХІНВЕСТ» до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато у справі № 922/369/20 підготовче провадження і призначено підготовче засідання. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк, з дня вручення даної ухвали, для подання відзиву на позовну заяв.

17 березня 2020 року до суду від відповідача, за допомогою поштового зв`язку, надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 6840 від 17 березня 2020 року).

Суд, розглянувши питання прийняття до розгляду з залученням до матеріалів справи вище вказаного документа від відповідача, виходить з наступного.

Главою 1 Розділу III Господарського процесуального кодексу України регулюються питання щодо письмових заяв учасників справи. При цьому в кодексі диференційовано заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань.

Відповідно до статті 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, згідно з пунктом 8 частини 2 статті 176 ГПК України, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій, зокрема, зазначається строк для подання відзиву на позов. При цьому, процедура подачі відзиву, виходячи з норм статей 80, 91, 161, 165, 178 ГПК України, передбачає не лише додержання строку його подання, а також вимагає надіслання заяви по суті справи всім її учасникам та з долучення доказів на обґрунтування та подання повноважною особою.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25 лютого 2020 року про відкриття провадження у справі № 922/369/20 судом встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а саме - протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідач отримав вище вказану ухвалу суду 27 лютого 2020 року (рекомендоване поштове повідомлення про вручення, а.с. 120), відповідно, п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву, спливає 13 березня 2020 року. На противагу цьому, відповідачем сформовано та скеровано за допомогою поштового зв`язку на адресу суду заяву по суті справи (відзив на позов) лише 16 березня 2020 року, тобто поза межами строку, встановленого судом.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Згідно з частиною 1 статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

При цьому, за вимогами частин 1-2 статті 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

В даному випадку, відповідачем до суду не скеровано заяву/клопотання про продовження пропущеного процесуального строку в межах строків, визначених судом (тобто, до закінчення цього строку), а отже, в даному випадку лише суд, з власної ініціативи, в разі наявності виключних обставин, наведених учасником справи, наділений правом на продовження процесуального строку.

Разом з тим, право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Як встановлено судом, у відповідача було достатньо часу для підготовки та подачі у строк, встановлений судом, заяви по суті справи, оскільки з 27 лютого 2020 року (дата отримання ухвали суду від 25 лютого 2019 року) останній був обізнаний про судове провадження у даній господарській справі та про строки, в межах яких відповідч мав можливість реалізувати своє право на подання заяви по суті справи, та, як учасник судового розгляду, повинен проявляти процесуальну зацікавленість щодо подання обґрунтованого заперечення на поданий позивачем позов.

Наслідки пропуску процесуальних строків передбачені частинами 1, 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України, а саме право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

Поведінка заявників складає об`єктивний факт /.../ який необхідно брати до уваги для визначення факту перевищення розумного строку, зазначенного у статті 6 § 1 (Poiss v. Austria (Пойсс проти Австрії), § 57; Wiesinger v. Austria (Вісінгер проти Австрії), § 57; Humen v. Poland (Гумен проти Польщі) [ВП], § 66). Кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази, в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands (Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів § 33).

В світлі зазначеного, суд констатує, що відзив відповідачем подано лише 16 березня 2020 року (про що свідчить відтиск штемпеля поштової установи), тобто після спливу встановленого судом строку для подання відзиву на позовну заяву. Заяву, в порядку статті 119 Господарського процесуального кодексу України, про продовження встановленого судом процесуального строку відповідачем не надано, в тексті відзиву також відсутні будь-які посилання на поважність причин пропуску процесуальних строків, а вчинення даної дії судом порушить закладений в основі процесуального законодавства принцип рівності, який є складовою більш широкого розуміння поняття "справедливого судового розгляду", у зв`язку з чи суд залишає без розгляду відзив відповідача із залученням його до матеріалів справи.

Додатково суд зазначає, що при огляді відзиву та його додатків, судом встановлено, що інтереси підприємства-відповідача представляє адвокат А.О. Бєлокриницький, на підтвердження повноважень якого надано копію ордеру на надання правової допомоги Серія ХВ № 2381492 від 10 березня 2020 року та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 926 від 08 квітня 2011 року.

За умови частини 7 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, до відзиву, підписаного представником відповідача, додається довіреність чи інший документ, що підтведжує повноваження представника відповідача.

При цьому підписання та/або подання письмової заяви, клопотання чи заперечення є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина 1 статті 58 ГПК України).

Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (частина 4 статті 60 ГПК України).

Відповідно до пунктів 4, 5, 14 Положення ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням. В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України.

Ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об`єднання (бюро) зобов`язані вказати на звороті ордера.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені САМЕ оригіналом ордеру, виданого на ведення справи в суді або довіреністю.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року по справі № 202/5348/18 провадження № 61-10212ск19.

Також суд зазначає, що до матеріалів не скеровано договір про надання правової допомоги № 01/2504/2019 від 25 квітня 2019 року, посилання на який міститься в ордері Серія ХВ № 2381492 від 10 березня 2020 року.

За правовим висновком постанови Великої Палати Верховного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 817/66/16 укладання договору про надання правової допомоги є професійним обов`язком адвоката, передбаченим Законом України.

В розрізі викладеного вбачається, що ордер має похідним характер від договору про надання правової допомоги, укладення якого є імперативною вимогою Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», копію якого також не додано до матеріалів відзиву.

Право відповідача на подання відзиву в даній справі гарантується нормами процесуального законодавства, однак останній повинен неухильно дотримуватись вимог, які ставляться до відповідної процесуальної дії та подавати разом із заявою по суті справі весь необхідний пакет, який охоплюється нормами не лише Господарського процесуального кодексу України, а й в даному випадку (оскільки представник відповідача є фаховим адвокатом) нормами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Керуючись статтями 42, 118, 119, 165, 178, 232-236 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду відзив (вх. № 6840 від 17 березня 2020 року) із залученням його (відзиву) до матеріалів справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвалу підписано 19 березня 2020 року.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/369/20