ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

23 березня 2020 року Справа № 915/285/20

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Мавродієвої М.В.,

розглянувши заяву Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №2 №32-1649вих-20 від 16.03.2020 (вхід.№3395/20 від 17.03.2020) про забезпечення позову у справі

за позовом: Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №2

(54050, м.Миколаїв, просп.Богоявленський, буд.317),

в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації

(54001, м.Миколаїв, вул.Адміральська, буд.22; ідент.код 00022579),

до відповідача-1: Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області

(54034, м.Миколаїв, просп.Миру, буд.34; ідент.код 39825404),

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітовський транспортний центр" (54001, м.Миколаїв, вул.Велика Морська, буд.89; ідент.код 40900718),

про: визнання незаконним та скасування наказу, скасування запису про реєстрацію права власності та витребування земельної ділянки,-

в с т а н о в и в:

12.03.2020 Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №32-1569вих-20 від 11.03.2020 в якій просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №1180-СГ від 19.10.2015, яким затверджено проект із землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :01:000:1796) для ведення особистого селянського господарства в межах території Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №17335175 від 08.11.2016 про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 2 га із кадастровим номером :01:000:1796 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Вітовський транспортний центр";

- витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітовський транспортний центр" на користь власника земельної ділянки держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :01:000:1796 в межах території Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 19.10.2015 № 1180-СГ затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :01:000:1796) для ведення особистого селянського господарства в межах території Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. На підставі цього Наказу ОСОБА_1 22.10.2015 видано свідоцтво про право власності №46135183 на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :01:000:1796), про що вчинено запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 22.10.2015 №11713477. Крім цього установлено, що у подальшому ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №1040 від 08.11.2016, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурією С.А., відчужила право власності на вказану земельну ділянку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітовський транспортний центр", про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис №17335175. Зазначає, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області прийнято з порушенням вимог законодавства, у зв`язку з чим він підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Всупереч ст.85, 88 Водного кодексу України, статей 59, 61, 84 Земельного кодексу України ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області надано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку прибережної захисної смуги Бузького лиману для ведення особистого селянського господарства. Враховуючи, що вищезазначений наказ прийнятий з порушеннями закону, то запис №11713477 від 22.10.2015 в Реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :01:000:1796, який внесено на його підставі, також є незаконним. Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітовський транспортний центр" придбало вказану земельну ділянку в особи, яка, з огляду на зазначені обставини, не мала права її отримувати та відчужувати, то договір купівлі-продажу №1040 від 08.11.2016, укладений між ОСОБА_1 та Товариством щодо земельної ділянки площею 2 га із кадастровим номером :01:000:1796, а також запис про право власності на нерухоме майно від 08.11.2016 №17335175, відповідно до ст.ст. 21, 203, 215 ЦК України, ст. 152 ЗК України підлягають визнанню недійсними та скасуванню.

Ухвалою суду від 16.03.2020 (головуючий у справі суддя Семенчук Н.О.) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено 16.04.2020.

17.03.2020 за вхід.№3395/20 Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №2 звернувся до суду з заявою №32-1649вих-20 від 16.03.2020 про забезпечення позову у справі у даній справі шляхом: 1) накладення арешту на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :01:000:1796, розташовану в межах території Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, та заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки (у тому числі у разі її поділу чи об`єднання з іншими ділянками); 2) заборони ТОВ «Вітовський транспортний центр» () вчиняти дії, спрямовані на зміну цільового призначення земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :01:000:1796) для особистого селянського господарства в межах території Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї.

Згідно розпоряджень керівника апарату Господарського суду Миколаївської області №24 від 17.03.2020, №30 від 18.03.2020, №64 від 23.03.2020 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №915/285/20 в частині розгляду заяви, поданої у порядку ст.ст.136-140 ГПК України, в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Семенчук Н.О., та згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2020, заяву призначено до розгляду головуючому судді Мавродієвій М.В.

Заява прокурора мотивована тим, що у силу об`єктивних, явних та документально підтверджених даних, відповідачі усвідомлювали, що порушили встановлений законодавством порядок надання у власність громадянці, а в подальшому юридичній особі. Більш того, свідомі дії ТОВ «Вітовський транспортний центр» щодо подальшого набуття права власності на спірну земельну ділянку, ставить його добросовісність під обґрунтований сумнів.

Звернення прокурора до суду фактично спрямоване на задоволення суспільної потреби по відновленню законності при вирішенні питання збереження прибережної захисної смуги Бузького лиману.

Прокурор зазначає, що на теперішній час ТОВ «Вітовський транспортний центр» як власник земельної ділянки може розпоряджатись нею на власний розсуд, у зв`язку з чим існує очевидна небезпека відчуження спірної земельної ділянки, що фактично призведе до неможливості реального поновлення інтересів держави та повернення земельної ділянки належному власнику - державі в особі Миколаївської обласної державної адміністрації.

Крім цього, прокурор вказує, що вказана земельна ділянка перебуває у власності ТОВ «Вітовський транспортний центр», тому останнє відповідно до положень ч.3 ст.20 Земельного кодексу України може ініціювати питання щодо зміни її цільового призначення та виду її функціонального використання, що у подальшому призведе до необхідності скасування відповідних рішень органів виконавчої влади шляхом звернення до суду з іншими позовними заявами.

Накладення ж судом арешту на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :01:000:1796) та заборона органам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки, у тому числі внаслідок її поділу чи об`єднання з іншими, обґрунтовується прокурором тим, що якщо під час розгляду справи або набрання законної сили рішенням суду, відповідач відчужить будь-яким способом спірну ділянку на користь інших осіб або надасть її в оренду іншим особам, це зумовить необхідність звернення до суду з іншим позовом до інших відповідачів, що призведе до тривалого непоновлення інтересів держави. У разі поділу земельних ділянок або об`єднання їх з іншими ділянками та реєстрації прав на новостворені об`єкти виникне необхідність зміни предмету позову, збільшення або зменшення позовних вимог. Крім того, такий вид забезпечення позову унеможливить вжиття будь-яких дій з боку ТОВ «Вітовський транспортний центр» та інших осіб щодо спірної земельної ділянки.

Заборона ТОВ «Вітовський транспортний центр» вчиняти дії, спрямовані на зміну цільового призначення спірної земельної ділянки, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, обґрунтовується прокурором метою запобігання зміні предмету спору, сторін у справі та забезпечення реального виконання рішення суду та поновлення інтересів держави.

При розгляді заяви судом взято до уваги наступне.

Відповідно до норм ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі.

Відповідно до ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно ч.3 ст.137 ГПК України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.4 ст.137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд, вирішуючи питання про наявність/відсутність підстав для забезпечення позову надав оцінку обґрунтованості доводів прокурора щодо необхідності вжиття запропонованих ним заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог прокурора щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Як роз`яснив Пленум Вищого господарського суду України у п.п.7, 9 Постанови "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 №16, обираючи, який саме захід забезпечення позову слід застосовувати у тій чи іншій справі, господарський суд повинен виходити з такого. За позовами про визнання права власності (іншого речового права) або витребування майна арешт може бути лише накладений на індивідуальне визначене майно, і притому лише таке, що відноситься до предмета спору. В такому разі в ухвалі про забезпечення позову мають зазначатися ознаки, які ідентифікують відповідне майно та відрізняють його від іншого (однорідного чи подібного) майна, та за необхідності місцезнаходження майна (п.п.7.2 п.7). Виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Помилковими слід визнавати ухвали, якими боржникам забороняється користуватись їх майном, якщо через особливості цього майна користування ним не тягне знищення або зменшення його цінності. За наявності підстав для застосування такого заходу до забезпечення позову господарський суд може заборонити витрачання майна на власні потреби, відчуження його у будь-який спосіб, у тому числі здійснення тих чи інших платежів або перерахування авансом певних сум тощо. Якщо з урахуванням особливостей майна користування ним не тягне за собою його знищення або зменшення його цінності, то для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві користуватися таким майном підстави, як правило, відсутні. Такі правила повинні застосовуватись і до інших осіб, яким забороняється вчинення дій щодо предмета спору (п.9).

Відповідно до п.4) ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав зокрема підлягає заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Приписами п.6) ч.1 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо зокрема наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Згідно п.4) ч.4 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі зокрема державної реєстрації інших обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна. Про зупинення реєстраційних дій на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна. У разі наявності зареєстрованих заяв на проведення реєстраційних дій державний реєстратор, який здійснює розгляд таких заяв, невідкладно повідомляє про зупинення реєстраційних дій відповідних заявників. Рішення суду або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.

Судом враховано, що відповідно до ст.5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За своєю правовою природою, заходи до забезпечення позову спрямовані на запобігання правопорушенню з метою якнайшвидшого реагування на протиправні дії.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що у випадку відсутності у відповідача наміру проводити реєстраційні дії відносно спірної земельної ділянки та дії спрямовані на зміну її цільового призначення, забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб ніяким іншим чином не обмежить права відповідача щодо його господарської діяльності до вирішення спору по суті, оскільки унеможливлюють лише внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань.

З огляду на вище наведені приписи чинного законодавства, а також приймаючи до уваги фактичні обставини справи, господарський суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви прокурора про забезпечення позову, у визначений заявником спосіб, з метою забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів держави.

Керуючись ст.ст.136, 137, 139, 140, 234, 235 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №2 №32-1649вих-20 від 16.03.2020 (вхід.№3395/2 від 17.03.2020) про забезпечення позову - задовольнити.

2. Накласти арешт на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :01:000:1796, розташовану в межах території Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки (у тому числі у разі її поділу чи об`єднання з іншими ділянками);

3. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Вітовський транспортний центр» (ідент.код 40900718) вчиняти дії, спрямовані на зміну цільового призначення земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :01:000:1796) для особистого селянського господарства в межах території Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї.

4. Ухвала є обов`язковою та набирає законної сили з 23.03.2020.

5. Дана ухвала є виконавчим документом та дійсна для пред`явлення державному виконавцю на протязі 3-х років.

6. Стягувачем за даним виконавчим документом є Миколаївська обласна державна адміністрація (54001, м.Миколаїв, вул.Адміральська, буд.22; ідент.код 00022579).

7. Боржником за даним виконавчим документом є Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітовський транспортний центр" (54001, м.Миколаїв, вул.Велика Морська, буд.89; ідент.код 40900718).

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала оформлена у відповідності до ст.234 ГПК України

та підписана суддею 23 березня 2020 року.

Суддя М.В.Мавродієва