ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 справа № 914/50/20

Суддя Юркевич М.В., при секретарі Кияк І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали

позовної заяви: Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», м. Київ

до відповідача: Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, м. Львів

про: стягнення 7 097,13 грн. страхового відшкодування в порядку регресу

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про стягнення 7 097,13 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Ухвалою від 10.01.2020р. було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та надано строк для подання відзиву та доказів по справі.

04.02.2020р. на електронну адресу суду надійшло клопотання відповідача про призначення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, однак клопотання не було підписано ЕЦП.

В той же час, станом на 04.02.2020р. відзиву на позов від відповідача не надходило.

Ухвалою від 04.02.2020р. судом було призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 25.02.2020р. Крім того, у цій же ухвалі, судом було надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження відкладався з підстав викладених в ухвалі суду від 25.02.2020р.

04.03.2020р. від позивача надійшло клопотання про слухання справи в режимі відеоконференції, однак останнє не було підписано ЕЦП уповноваженою особою, тому суд його не приймає та не розглядає.

В судове засідання 10.03.2020р. сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили. В той же час, через канцелярію суду від відповідача поступив відзив на позовну заяву.

Однак, суд не приймає до розгляду поданий 10.03.2020р. відзив, оскільки його було подано з порушенням строків встановлених судом, що не дало можливість позивачу з ним ознайомитися та підготувати заперечення. Так, відповідно до квитанції та опису вкладення, відповідач надіслав позивачу такий відзив лише 10.03.2020р., тобто в день розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи те, що 10.03.2020р. спливає передбачений законодавцем двомісячний строк для розгляду справи у спрощеному провадженні, то суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.

Дослідивши обставини справи та подані докази, судом встановлено наступне:

05.09.2017р. на вул. Трускавецька, 16 в м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу KIA Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки про ДТП № 655580 від 05.09.2017р., схеми ДТП та акту обстеження вулично-шляхової мережі механізм ДТП полягає в тому, що водій KIA Sportage, рухаючись по дорожньому полотну, наїхала на вибоїну шириною 1,7 м, довжиною - 1,4 м, глибиною - 14 см.

17.10.2016р. між ОСОБА_1 (власником автомобіля KIA Sportage) та позивачем було укладено договір добровільного страхування автомобіля.

Як стверджує позивач, внаслідок такого наїзду транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень, а вартість відновлювального ремонту становить 8 641,75 грн., з яких - 6 169,75 грн. вартість відновлювального ремонту та 2 472,00 грн. вартість придбаної шини.

07.09.2017р. представником власника транспортного засобу була подана заява до позивача про відшкодування витрат на ремонт транспортного засобу на рахунок СТО ТОВ «Радар-Сервіс».

ТДВ «Експрес страхування» було визнано вказаний випадок страховим та здійснено виплату відповідно до заяви від 07.09.2017р. за ремонт транспортного засобу 4 660,88 грн. на підставі платіжного доручення ЦО02467.

19.10.2019р. представником власника транспортного засобу була подана заява до позивача про відшкодування вартості придбаної шини.

ТДВ «Експрес страхування» було здійснено виплату відповідно до заяви від 19.10.2017р. за придбану шину в розмірі 2 436,25 грн. на підставі платіжного доручення ЦО02952.

Позиція позивача.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування застрахованій особі в загальному розмірі 7 097,13 грн. позивач вважає, що в нього виникло право регресної вимоги до винної в ДТП особи в сумі виплаченого страхового відшкодування.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач покликається на те, що відповідач є балансоутримувачем ділянки дороги на якій стався наїзд на вибоїну водієм застрахованого транспортного засобу. Крім того, на норми ЗУ «Про дорожній рух» та п. 11 Єдиних правил ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, затверджених постановою КМУ від 30.03.1994р. №198, відповідно до яких власники дорожніх об`єктів зобов`язані постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження.

В порядку досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією від 21.02.2019р. про відшкодування 7 097,13 грн., однак, листом від 29.03.2019р. Франківська районна адміністрація у відшкодуванні виплати було відмовлено.

Позиція відповідача.

Заперечуючи проти виплати відшкодування в порядку регресу, відповідач покликався на недостатність представлених позивачем доказів, які підтверджували б вину відповідача у спричинені збитків застрахованій особі позивача.

Зокрема, в ході судового розгляду відповідач зазначив, що з документів у справі вбачається лише про сам факт здійснення застрахованою особою наїзду на вибоїну по вул. Трускавецькій у м. Львові з деталізацією ДТП, однак відсутні докази, які підтверджували б вину відповідача у настанні вказаного страхового випадку.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення суд послуговується наступними законоположеннями та своїми висновками:

У ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач визнав страховим випадком ДТП, яке сталося 15.09.2017р. за участю автомобіля застрахованої особи KIA Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 та виплатив страхове відшкодування потерпілому в загальному розмірі 7 097,13 грн. Даний факт підтверджений доказами, а саме страховими актами та платіжними дорученнями, про які було зазначено вище.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Позивач вважає, що відповідальним за завданий збиток потерпілому є саме відповідач, як балансоутримувач ділянки дороги, на якій сталася ДТП. На думку позивача, доказами, які підтверджують вину відповідача є Довідка про ДТП №655580 від 05.09.2017р., схемою ДТП та актом обстеження ділянки дороги.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) шкоди та її розміру;

3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони, а також вина. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З довідки про дорожньо-транспортну пригоду, яка надана позивачем вбачається, що Управлінням патрульної поліції у м. Львові в п. 3 зазначено, що наявні недоліки утримання вулично-дорожньої мережі на місці ДТП, яку обслуговує Франківська районна адміністрація. В той же час, у цьому ж пункті довідки відсутня інформація про складення адміністративного протоколу за фактом правопорушення, яке призвело до скоєння ДТП.

Більше того, серед інших доказів, які долучені позивачем до матеріалів справи також відсутній документ, який би визнавав відповідача, чи його посадових осіб винними у вчиненні ДТП чи бездіяльності, внаслідок якої виникла пригода.

Суд наголошує на тому, що фактично надана позивачем доказова база лише фактично констатує сам факт ДТП, однак не вказує на винуватця, який відповідно до законодавства повинен був би бути притягнутий до адміністративної відповідальності працівниками патрульної поліції.

Зокрема, суд звертає увагу на норми ст. 140 КУаП, які передбачають відповідальність, в тому числі юридичних осіб в особі їх посадових осіб у випадку порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, що тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, судом було встановлено та не заперечено відповідачем, що саме він є балансоутримувачем вказаної ділянки дороги та зобов`язаний в силу закону утримувати її в належному безпечному для учасників дорожнього руху стані. Однак, в даному випадку, відповідача не було притягнуто до адміністративної відповідальності та не було визнано винним у встановленому чинним законодавством порядку. Доказів протилежного суду представлено не було.

Суд наголошує на тому, що згадана вище довідка про ДТП №655580 від 05.09.2017р. сама по собі не може слугувати підставою для визнання винним особи у вчиненні правопорушення та покладення на неї відповідальності.

Право позивача на звернення з регресною вимогою до винної особи про виплату страхового відшкодування судом не заперечується, однак сукупність доказів у даній справі є недостатньою для покладення вини на відповідача по даній справі та стягнення 7 097,13 грн.

Аналогічна правова підтверджується усталеною практикою Верховного суду, зокрема у справах: Касаційного цивільного суду №0508/13610/2012 від 13.03.2019р.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу приписів ч. 1 ст. 79 ГПК України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Таким чином, суд дійшов висновку в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Судовий збір, сплачений при поданні позову, в силу приписів ч. 4 ст. 129 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» - відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 13.03.2019р.

Суддя Юркевич М. В.