ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року

м. Київ

Справа № 908/3209/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н.М. - головуючий, Кролевець О.А., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Охоти В.Б.,

представників учасників справи:

позивача - Мамотенко О.П.,

відповідача-1 - не з`явився,

відповідача-2 - Ільченко І.В.,

третьої особи - не з`явився,

прокуратури - Голуб Є.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку "Індустріалбанк"

на рішення Господарського суду Запорізької області

у складі колегії суддів: Проскуряков К. В., Азізбекян Т. А., Мірошниченко М. В.

від 03.07.2019 та

на постанову Центрального апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Березкіна О. В., Іванов І. Г., Антонік С. Г.

від 09.12.2019

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку "Індустріалбанк"

до Відділу урядового Фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Запоріжжі, Головного управління урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Державна казначейська служба України

за участю Військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України

про стягнення 2 749 201,39 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство Акціонерного комерційного банку "Індустріалбанк" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Відділу урядового Фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Запоріжжі про стягнення збитків у розмірі 2 749 201,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неналежного виконання Відділом урядового Фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Запоріжжі зобов`язань за договором №66/10 від 05.02.2010, а саме, не доставкою до пункту призначення цінного відправлення оголошеною цінністю 2 749 201,39 грн, позивач поніс збитки у зазначеному розмірі.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

05 лютого 2010 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний комерційний банк "Індустріалбанк" (надалі - Замовник) та Відділом урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Запоріжжя (надалі - Виконавець) було укладено договір №66/10 (надалі - Договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого (в редакції додаткової угоди №2 від 04.04.2016), Виконавець організовує і забезпечує доставку цінних відправлень Замовника на умовах вказаних нижче. Конфіденційність і збереження доставки гарантується Виконавцем.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Договору (в редакції додаткової угоди №2 від 04.04.2016) Виконавець забезпечує доставку відправлень Замовника на адресу юридичних осіб в обласних центрах України, м. Запоріжжя, м. Кременчук, Полтавської області, м. Київ з використанням встановлених фельд`єгерських маршрутів та виконує доставку до м. Дніпропетровськ та з м. Дніпропетровська до м. Запоріжжя з використанням спеціального автомаршруту.

У пункті 2.4 Договору сторони погодили, що термін доставки відправлень по території України від Замовника до одержувача становить 2 доби (не враховуючи день приймання відправлення Виконавцем, а також вихідні і святкові дні).

Відповідно до пункту 3.2 Договору на відправлення, що передаються Виконавцю, Замовник виписує три примірники реєстру встановленої форми. Перший та другий примірники реєстру подаються разом з відправленнями Виконавцю, а третій, з підписом і печаткою Виконавця, залишається у Замовника. При оформленні реєстру Замовник повинен обов`язково вказувати номер Договору.

У пункті 3.4 Договору сторони визначили, що пересилці не підлягають: відправлення на адресу іноземних фірм і фізичних осіб, небезпечні матеріали (вибухівка, отрута, речовини, які розплавляються, різного роду гази та інше) вибухові пристрої, речовини і матеріали, які можуть самозайматися, радіоактивні, інфекційні речовини, тварини, комахи, продукти харчування, холодна та вогнепальна зброя, наркотики та пристосування до їх використання, а також інші предмети і речовини заборонені для пересилки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 №1155 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку".

Згідно з пунктом 5.1 Договору Виконавець зобов`язався прийняти відправлення Замовника відповідно до пункту 2.2 та статті 3 Договору (пункт 5.1.1); доставити відправлення Замовника до пункту призначення в строк, передбачений пунктом 2.4 Договору (пункт 5.1.2); під час доставки відправлень Замовника Виконавець зобов`язаний забезпечити їх збереження та конфіденційність (пункт 5.1.3).

Відповідно до пункту 6 Договору Замовник та Виконавець звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків по Договору, якщо невиконання є наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення Договору в результаті подій, які сторони не могли ні передбачити, ні запобігти розумними способами. До таких подій відносяться стихійні лиха, пожежі, землетруси та інші природні явища, а також страйки, військові дії, повстання, рішення органів державної влади та Національного банку України, що призвели до неможливості виконання умов Договору.

Згідно з пунктами 7.1.1, 7.1.2 Договору Виконавець несе матеріальну відповідальність за прийняті від Замовника відправлення у межах оголошеної цінності, за умови оформленого відповідно до чинного законодавства документального підтвердження вмісту вкладеного та суми нестачі, та за рішенням суду. Відповідальність Виконавця перед Замовником за збереження відправлень починається з моменту їх приймання у встановленому порядку від Замовника і закінчується в момент передачі відправлень у встановленому порядку за призначенням.

Пунктом 7.1.4 Договору обумовлено, що Виконавець не несе відповідальність за вміст відправлення.

Умовами пункту 7.2 Договору визначено, що Замовник відповідає за вкладене відповідно до пункту 3.4 Договору, оформлення, упаковку і правильність вказаної адреси.

Відповідно до пункту 10.1 Договору він вступає в силу з дня його підписання обома сторонами, діє протягом року і автоматично подовжується, якщо жодна із сторін не виявить письмового бажання його скасувати.

Додатком №1 до Договору сторонами визначено тарифи на послуги, що надаються за Договором.

15 листопада 2016 року в межах Договору Замовник передав Виконавцю цінне відправлення для його доставки з Регіонального відділення Акціонерного комерційного банку "Індустріалбанк" у м. Київ (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/7) до приміщення Акціонерного комерційного банку "Індустріалбанк" у м. Запоріжжя (69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 39Д), що підтверджується реєстром №1 на кореспонденцію, що направляється через Головне управління урядового фельд`єгерського зв`язку.

Відповідно до зазначеного реєстру Замовником передано, а Виконавцем прийнято без жодних зауважень і застережень відправлення з оголошеною цінністю 2 749 201,39 грн.

Цінність посилки була визначена виходячи із вартості вкладення у ній, а саме: 70000,00 доларів США, 34 000,00 євро, 160,00 канадських доларів. Такі грошові кошти відповідно до прибутково-видаткових касових ордерів №1992-1, №1992-2, №1993-3 від 15.11.2016 було складено в інкасаторську сумку та разом з супровідним касовим ордером №б/н від 15.11.2016 опломбовано пломбіратором №4 на дві пломби, разом з ярликом на якому вказано оголошену цінність відправлення, адреси Відправника та отримувача. Цінне відправлення разом з двома примірниками реєстру були передані представнику Виконаця, а 3-й примірник залишився в касових документах Замовника.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що Замовник повідомив Виконавця про вміст відправлення.

Виконавець не володів інформацією про вміст вкладеного відправлення, яке пересилалось, оскільки ним не проводився огляд наданого Замовником відправлення.

Позивач не надав жодних документів, які б підтверджували взяття Виконавцем на себе зобов`язання прийняти та доставити саме грошові кошти та працівником Виконавця від Замовника приймався лише пакет з оголошеною цінністю, а не валюта готівкою.

Відповідно до листа Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку "Індустріалбанк" від 10.10.2018 № 08-02-7886 операції під час передання готівки до приміщення Акціонерного комерційного банку "Індустріалбанк" у м. Запоріжжя цінним відправленням відображено в бухгалтерському обліку 15.11.2016 за балансовими рахунками 1007 "Банкноти та монети в дорозі" в кореспонденції з рахунками 1002 "Банкноти та монети в касі відділень банку", а саме: 1007.0.01.0000173 - 70 000,00 доларів США, 1007.7.01.0000173 - 34 000,00 євро, 1007.9.01.0000342 - 160,00 канадських доларів. За вказаними сумами заборгованості сформовано резерви за балансовими рахунками 1090 "Резерви за готівковими коштами, наявність яких є непідтвердженою": 1090.7.01.0000005 - 70 000,00 доларів США, 1090.6.01.0000006 - 34 000,00 євро, 1090.4.01.0000008 - 160,00 канадських доларів. На підтвердження вказаного позивачем надано до матеріалів справи копії виписок по рахункам 1007 та 1090.

16 листопада 2016 року невідомими особами було здійснено збройний напад на військовослужбовців ГУУФЗ Держзв`язку, які виконували доставку цінних відправлень, у тому числі, відправлення за Договором маршрутом Київ-Запоріжжя.

Внаслідок вказаного нападу, невідомими особами було здійснено відкрите викрадення, в тому числі, цінностей Замовника, які передавались з м. Києва до м. Запоріжжя за реєстром №1 від 15.11.2016 на підставі Договору. За даним фактом Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження №0000292, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 187 Кримінального кодексу України.

За вказаним фактом Військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України також відкрито кримінальне провадження №0000298, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 185, частини 2 статті 418 Кримінального кодексу України за фактом таємного викрадення грошових коштів на загальну суму 29 714 387,24 грн та банківського металу (золото 959 ХAU) загальною вагою 1 295 грам. Зазначене кримінальне провадження відкрито відносно військовослужбовців (співробітників) Виконавця.

До матеріалів справи залучено акт службового розслідування від 15.12.2016, за результатом якого комісія встановила порушення молодшим лейтенантом Маслаком С.В. та молодшим лейтенантом Шкурко С.В. статті 16 розділу 1 частини 1 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних сил України", Закону України "Про Статут гарнізонної та вартової служби Збройних сил України", пунктів 180-182, 185 Інструкції Державної фельд`єгерської служби України, затвердженої наказом Міністерства транспорту №8с від 30.03.1995 та Посадової інструкції офіцера фельдзв`язку, що призвело до втрати частини цінних відправлень та до настання тяжких наслідків.

Недоставка наданого Замовником відправлення сталась не з вини Виконавця, а в силу подій, які останній не міг передбачити та усунути, а саме, внаслідок нападу на військовослужбовців при виконанні своїх службових обов`язків, про що свідчить витяг з кримінального провадження № 0000298.

22 листопада 2016 року Замовник звернувся до Виконавця із претензією №5298 про відшкодування завданих збитків в межах оголошеної цінності відправлення, шляхом перерахування грошових коштів в сумі 2 749 201,39 грн, яка була залишена Виконавцем без задоволення.

Позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність усіх елементів складу господарського правопорушення.

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.07.2019, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2019, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що позивачем не надано доказів здійснення перевірки вмісту відправлення Виконавцем, не дотримано вимоги Інструкції з організації перевезення валютних цінностей та інкасації коштів в установах банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.02.2007 № 45 та порушено норми Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, не надано належних доказів на підтвердження наявності протиправних дій Виконавця під час виконання умов Договору, наявності усіх елементів складу господарського правопорушення.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 03.07.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2019 у даній справі та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

5. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що:

- суди не застосували до спірних відносин Інструкцію про порядок перевезення відправлень з оголошеною цінністю, затверджену наказом Головного управління державної фельд`єгерської служби України від 07.05.2004 № 132, Інструкцію Державної фельд`єгерської служби України, затверджену наказом Міністерства транспорту від 30.03.1995 № 8с;

- суди неправильно кваліфікували встановлені у справі обставини, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про відсутність складу цивільного правопорушення;

- суди припустилися неправильного застосування норм матеріального права, що регулюють питання відшкодування збитків у договірних відносинах;

- суди не виконали визначеного у статті 86 Господарського процесуального кодексу України обов`язку і не навели у рішеннях жодного мотиву, з якого відхилили усі й кожен із наданих позивачем доказів.

6. Доводи інших учасників справи

Головне управління урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Військова прокуратура Запорізького гарнізону Південного регіону України подали відзиви на касаційну скаргу позивача, в якому просили залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, та згідно із компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

8. Джерела права й акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, предметом даного спору є вимога про стягнення збитків у розмірі 2 749 201,39 грн, завданих внаслідок неналежного виконання Виконавцем умов Договору, а саме, втрати переданих Замовником цінностей.

Згідно зі статтею 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до статті 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

За змістом частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України" державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України є державним органом, який призначений для забезпечення функціонування і розвитку державної системи урядового зв`язку, Національної системи конфіденційного зв`язку, формування та реалізації державної політики у сферах криптографічного та технічного захисту інформації, телекомунікацій, користування радіочастотним ресурсом України, поштового зв`язку спеціального призначення, урядового фельд`єгерського зв`язку, а також інших завдань відповідно до закону.

Положеннями статті 5 Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України" передбачено, що до загальної структури державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України входить, зокрема, головне управління та підрозділи урядового фельд`єгерського зв`язку.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України" визначено, що головне управління та підрозділи урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України призначені для організації і забезпечення урядовим фельд`єгерським зв`язком Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, державних органів, органів місцевого самоврядування, органів військового управління та інших юридичних осіб відповідно до законодавства.

Пунктом 4 частини 1 статті 15 Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України" передбачено, що для забезпечення виконання покладених на неї обов`язків Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України має право надавати фізичним або юридичним особам на договірних засадах послуги, безпосередньо пов`язані із забезпеченням виконання покладених на Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України завдань, за переліком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Положеннями Порядку визначення вартості та надання платних послуг Головним управлінням та підрозділами урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженого наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України 29.09.2016 № 600 (надалі - Порядок), встановлено особливості визначення вартості та надання Головним управлінням та підрозділами урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України платних послуг державним органам, органам місцевого самоврядування та іншим юридичним особам відповідно до пункту 5 частини 5 та пункту 4 частини 6 статті 10 Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України", Переліку платних послуг, що надаються Головним управлінням та підрозділами урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1105.

У вказаному Порядку визначено, зокрема, наступні терміни:

- замовник - державний орган, орган місцевого самоврядування та інші юридичні особи, яким надаються платні послуги із забезпечення урядовим фельд`єгерським зв`язком на договірних засадах;

- цінне відправлення - відправлення з оголошеною цінністю, визначеною замовником, яке прийняте для доставки Головним управлінням та підрозділами урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1105 затверджено Перелік платних послуг, що надаються Головним управлінням та підрозділами урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, серед якого зазначено, зокрема, доставка кореспонденції та/або цінних відправлень співробітником Головного управління та підрозділів урядового фельд`єгерського зв`язку з прийманням у приміщенні замовника за його заявою: без використання автотранспортних засобів Головного управління та підрозділів урядового фельд`єгерського зв`язку; з використанням автотранспортних засобів Головного управління та підрозділів урядового фельд`єгерського зв`язку.

Статтею 2 Закону України "Про поштовий зв`язок" визначено, що відносини у сфері надання послуг поштового зв`язку регулюються Конституцією України, цим та іншими законами України і прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Діяльність у сфері надання послуг поштового зв`язку спеціального призначення (фельд`єгерського і спеціального зв`язку) провадиться відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України "Про поштовий зв`язок" поштовий зв`язок спеціального призначення - складова частина поштового зв`язку України, призначена для надання послуг поштового зв`язку окремим категоріям користувачів.

Пунктами 8, 13, 14 частини 1 статті 1 Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України" визначено, що спеціальний зв`язок - зв`язок, що забезпечує передачу секретної та/або службової інформації шляхом застосування відповідних організаційних та технічних заходів; система спеціального зв`язку - сукупність обладнання, засобів, комплексів та систем обробки, передачі, технічного та криптографічного захисту інформації, що організаційно, технічно та функціонально поєднані в єдине ціле, призначена для забезпечення користувачів спеціальним зв`язком; засіб спеціального зв`язку - апаратний, апаратно-програмний засіб, який призначений для обробки інформації з обмеженим доступом у складі системи спеціального зв`язку, але не реалізує криптографічних перетворень інформації.

Аналізуючи наведені положення законодавства, суди першої та апеляційної інстанцій вірно зазначили, що фельд`єгерський зв`язок входить до системи поштового зв`язку України і регулюється нормами Закону України "Про поштовий зв`язок" з урахуванням особливостей, передбачених нормами спеціального законодавства, а діяльність у сфері фельд`єгерського зв`язку здійснюється відповідно до законодавства України.

За змістом статті 13 Закону України "Про поштовий зв`язок" оператори надають користувачам послуги поштового зв`язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку. Послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості.

Відповідно до пункту 30 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (надалі - Правила надання послуг поштового зв`язку), у внутрішніх поштових відправленнях пересилаються предмети, не заборонені для пересилання.

Згідно з пунктом 32 Правил надання послуг поштового зв`язку (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) у внутрішніх поштових відправленнях забороняється пересилати: вогнепальну зброю усіх видів і боєприпаси до неї (крім несправних частин рушниць, які відправляються магазинами мисливських і рибальських знарядь, правлінням Товариства мисливців і рибалок на адресу заводів-виробників або майстерень з ремонту рушниць, а також цими заводами або майстернями на адресу відповідних магазинів і правління Товариства мисливців і рибалок), холодну зброю та інші предмети, спеціально призначені для нападу та оборони (кастети, стилети, балончики з рідиною паралітичної дії тощо), вибухові, легкозаймисті або інші небезпечні речовини, якщо інше не передбачено законодавством; наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги та прекурсори, включені ДСКН до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, що підлягають спеціальному контролю відповідно до законодавства; токсичні та радіоактивні речовини, ртуть, кислоти, отруйні, їдкі речовини; тварин та отруйні рослини; національну валюту (крім нумізматичних монет та їх колекцій), іноземну валюту; харчові продукти, строк зберігання яких не перевищує 10 діб; спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 57 Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, що сума оголошеної цінності внутрішнього поштового відправлення не повинна перевищувати фактичної вартості вкладення та можливих витрат на відновлення документів, що пересилалися, у разі їх втрати.

Враховуючи викладене та положення пункту 3.4 Договору, суди першої та апеляційної інстанцій вірно зазначили, що фельд`єгерським зв`язком, як зв`язком спеціального призначення, що входить до системи поштового зв`язку України, забороняється пересилати національну та іноземну валюту (крім нумізматичних монет та їх колекцій), а сума оголошеної цінності поштового відправлення не повинна перевищувати фактичної вартості вкладення.

При цьому, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, у поштовому відправленні, прийнятому Виконавцем згідно з реєстром № 1 від 15.11.2016, Замовником подано для пересилання Виконавцю іноземну валюту, вказане підтверджується прибутково-видатковими касовими ордерами №1992-1, №1992-2, №1993-3 від 15.11.2016 на суму 70 000,00 доларів США, 34 000,00 євро, 160,00 канадських доларів, що не відповідає умовам Договору. Проте, Виконавцем не проводився огляд наданого Замовником відправлення, оскільки умовами Договору не встановлено обов`язок Виконавця здійснювати такий огляд.

За таких обставин, факт надання Замовником для пересилання саме іноземної валюти є встановленим судами першої та апеляційної інстанцій, чим порушено умови укладеного Договору, а саме пункту 3.4 Договору.

Тобто, пересилання грошових коштів, а саме, іноземної валюти, фельд`єгерським зв`язком, шляхом їх вкладення у цінне відправлення, було прямо заборонено Законом України "Про поштовий зв`язок" та умовами укладеного між сторонами Договору.

Крім того, законодавством передбачений спеціальний порядок перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні.

Так, відповідно до пункту 1.2 Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 20.10.2004 №495 (надалі - Інструкція № 495), ця інструкція визначає порядок відображення в бухгалтерському обліку банками України (далі - банки) типових операцій з готівкою в національній та іноземній валютах під час здійснення касових операцій з приймання та видачі готівки клієнтам, у тому числі із застосуванням платіжних карток, операцій з інкасації готівки, підкріплення банків готівкою національної валюти, під час передавання готівки між банками, вилучення з обігу сумнівних банкнот (монет) та надсилання їх на дослідження, здійснення валютно-обмінних операцій банку, операцій з пам`ятними монетами та банківськими металами в касах банків.

У пункті 1.4 Інструкції № 495 визначено, що бухгалтерський облік операцій банків з готівкою здійснюється за такими балансовими та позабалансовими рахунками, зокрема, 1001 А "Банкноти та монети в касі банку"; 1007 А "Банкноти та монети в дорозі".

У розділі 3 Інструкції № 495 передбачено облік операцій з підкріплення банків готівкою.

Так, відповідно до пунктів 3.3, 3.4 Інструкції № 495 банк має відображати операції зі здавання готівки, у тому числі не придатної до обігу, до Національного банку такими бухгалтерськими проводками: після видачі коштів з операційної каси банку: Дебет - 1007; Кредит - 1001, 1002; після надходження коштів на коррахунок банку: Дебет - 1200; Кредит - 1911; одночасно: Дебет - 1911; Кредит - 1007. Банк має відображати операції зі здаванням готівки, у тому числі не придатної до обігу, до Національного банку через підрозділи перевезення цінностей та інкасації коштів іншого банку такими бухгалтерськими проводками: після видачі коштів з операційної каси банку: Дебет - 1811; Кредит - 1001, 1002; після надходження на коррахунок банку коштів як оплати за готівку: Дебет - 1200; Кредит - 1811.

Згідно з пунктом 4.4 Інструкції № 495 бухгалтерський облік операцій з передавання готівки між банком та його філіями (відділеннями) та між філіями (відділеннями) одного банку визначається банком самостійно з урахуванням його облікової політики, з дотриманням законодавства України, цієї Інструкції № 495.

Крім того, загальний порядок забезпечення банків готівкою та порядок передавання готівки банками своїм філіям передбачено Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою Правління Національного Банку України від 01.06.2011 №174 (надалі - Інструкція № 174), зокрема, її пунктом 3 Розділу ІІ.

Згідно з пунктом 3.1 розділу ІІ Інструкції № 174 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) банк (філія) має право самостійно передавати готівку своїм філіям (банку), відділенням або іншим банкам (філіям, відділенням) незалежно від їх місця розташування на території України.

Відповідно до пункту 3.3 розділу ІІ Інструкції № 174 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) банк (філія, відділення) видає готівку банку-отримувачу за прибутково-видатковим касовим ордером та довіреністю (через уповноважену особу) або за описом цінностей у національній валюті України, що перевозяться (далі - опис цінностей), прибутково-видатковим касовим ордером та дорученням на перевезення валютних цінностей (через інкасаторів).

Пунктом 3.5 розділу ІІ Інструкції № 174 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі передавання банком (філією) готівки національної валюти своїм філіям та іншим банкам (філіям, відділенням) незалежно від їх місцезнаходження не пізніше наступного робочого дня надсилається повідомлення про передавання готівки як банком (філією), що передає готівку, так і банком (філією), що її одержує, відповідному відділу (управлінню) грошового обігу в регіоні засобами програмного комплексу "Автоматизація оброблення заявок банків на підкріплення готівкою, вивезення її надлишків і не придатних до обігу банкнот і монет" або, як виняток, засобами електронного зв`язку за погодженням із відділом (управлінням) грошового обігу в регіоні. У повідомленні про передавання готівки на кожний окремий опис мають зазначатися: у разі передавання готівки - найменування банку (філії, відділення), що передав готівку, дата видачі готівки, сума готівки та найменування банку-отримувача (філії, відділення); у разі отримання готівки - найменування банку (філії, відділення), що одержав готівку, дата видачі готівки, дата отримання готівки, сума готівки та найменування банку-відправника (філії, відділення).

На час передачі позивачем відправлень службовій особі фельд`єгерського зв`язку, порядок вивезення (інкасації) валютних цінностей із філій банків був передбачений Інструкцією з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 14.02.2007 №45 (надалі - Інструкція № 45).

Вказаною Інструкцією № 45 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачений спеціальний порядок вивезення готівки, який визначає відповідні заходи щодо збереження вмісту мішків із готівкою та іншими цінностями та передбачає складання відповідних документів на різних етапах здійснення переміщення цінностей.

Відповідно до положень пункту 5 Розділу І Інструкції № 45 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) перевезення валютних цінностей - переміщення в установленому порядку транспортними засобами валютних цінностей, яке здійснюють інкасатори між банківськими установами, між Національним банком і банківськими установами та в структурі Національного банку; послуги з інкасації - це перелік послуг, до яких належать: вивезення надлишків та доставка підкріплень готівки між Національним банком та банківськими установами, між банківськими установами, їх філіями, відділеннями та від них до банкоматів, пунктів обміну валют і у зворотному напрямку; власні сили банку - бригада інкасації підрозділу інкасації банку або уповноважена особа банку в супроводі осіб, які здійснюють заходи щодо її особистої охорони та/або цінностей, що переміщуються цією особою.

Згідно з пунктом 1 Глави 4 Розділу ІІІ Інструкції№ 45 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) перевезення валютних цінностей між банківськими установами (юридичними особами) здійснюється власними підрозділами інкасації, інкасаторами Національного банку або підрозділами інкасації інших банківських установ на підставі укладених договорів.

Відповідно до пункту 3 Глави 1 Розділу ІІІ Інструкції № 45 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) перевезення валютних цінностей між банком і його територіально відокремленими підрозділами (філіями, відділеннями) та до пунктів обміну валют, банкоматів і у зворотному напрямку здійснюється з урахуванням вимог додатка 2 до цієї Інструкції власними силами банку або підрозділами інкасації інших банківських установ згідно з вимогами Положення з використанням визначених відповідно до цього порядку окремих документів, серед яких прибутково-видатковий касовий ордер, опис цінностей, доручення на перевезення валютних цінностей, супровідна відомість до сумки з готівкою (додаток 7), супровідний касовий ордер до сумки з валютними цінностями (додаток 8). Допускається додаткове використання інших документів, розроблених банком для виконання визначених у Положенні про підрозділ завдань щодо внутрішньобанківських перевезень цінностей.

Таким чином, порядок доставки підкріплень готівки визначається Інструкцією № 45 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), а доказом передачі валюти особам уповноваженим на її перевезення та факт дотримання Замовником вимог законодавства, що регулює порядок вивезення готівки із власних філій в іноземній валюті, може бути супровідна відомість (додаток 7 до Інструкції), супровідний касовий ордер до сумки з валютними цінностями (додаток 8 до Інструкції).

Отже, з огляду на положення пункту 3 Глави 1, пункту 1 Глави 4 Розділу ІІІ Інструкції № 45 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), пункту 32 Правил надання послуг поштового зв`язку, вивезення надлишків та доставка підкріплень готівки між банківськими установами, їх філіями, відділеннями здійснюється власними силами банку (тобто бригадою інкасації підрозділу інкасації банку або уповноваженою особою банку в супроводі осіб, які здійснюють заходи щодо її особистої охорони та/або цінностей, що переміщуються цією особою) або інкасаторами Національного банку, а пересилання національної валюти (крім нумізматичних монет та їх колекцій) та іноземної валюти у внутрішніх поштових відправленнях заборонено в силу прямої норми законодавства.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, всупереч встановленої процедури Замовник передав Виконавцю цінне відправлення, до якого було вкладено грошові кошти у іноземній валюті в розмірі 70 000,00 дол. США, 34000,00 євро та 160 канадських доларів.

Вкладаючи у відправлення готівкові кошти - іноземну валюту, позивач мав усвідомлювати порушення ним умов Договору та законодавчо встановлену процедуру перевезення валютних цінностей та відповідно мав передбачити очікувані ризики такого порушення.

При цьому, відповідно до пункту 7.2 Договору саме на Замовника покладена відповідальність за вміст відправлення, оформлення, упаковку і правильність вказаної адреси.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами 1, 2 статті 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Частинами 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частиною 1 статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності порушення заподіювача, наявності та розміру понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками, покладено на потерпілу сторону.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Таким чином, позивач, як потерпіла сторона, повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та надати докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу, як заподіювачу, потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Таким чином, протиправна поведінка позивача, який порушив умови договору та вимоги чинного законодавства, не надає йому права вимагати від відповідача відшкодування збитків, оскільки захисту підлягає лише законна та добросовісна поведінка учасника правовідносин.

При цьому, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Згідно зі статтею 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

З конструкції частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з порушенням своїх зобов`язань, які виникають з цих правовідносин, є формою зловживання правом.

Частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим відповідно до частини 3 статті 16 Цивільного кодексу України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2 - 5 статті 13 цього Кодексу, зокрема, відмовити у захисті права, яким особа зловжила.

Враховуючи вищевикладене, таке право особи, як відшкодування збитків, у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням іншою стороною свого обов`язку за договором, має ставитися у пряму залежність від добросовісності виконання другою стороною положень такого договору, в даному випадку, пасивного обов`язку щодо утримання від пересилання фельд`єгерським зв`язком грошових коштів без дотримання встановленої законом процедури.

Тобто, при встановленні наявності підстав реалізації стороною свого права на відшкодування збитків у зв`язку з невиконанням іншою стороною умов договору суд враховує, також, добросовісність виконання іншою стороною, покладених на нею договором обов`язків.

Намагання позивача пересилати грошові кошти способом, який прямо заборонений законом, є формою зловживання правом. В свою чергу, зловживання не може мати результатом користування благами, які отримані шляхом такого зловживання. Зловживання як таке не підлягає судовому захисту.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 910/2738/17, від 24.06.2019 у справі № 910/1398/17, від 27.01.2020 у справі № 910/3579/17.

Враховуючи вищенаведене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно кваліфікували встановлені у справі обставини, припустилися неправильного застосування норм матеріального права, що регулюють питання відшкодування збитків у договірних відносинах, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про відсутність складу цивільного правопорушення.

Аргументи скаржника про те, що спір, який виник між учасниками справи є спором з державою Україна, тому суди попередніх інстанцій не оцінювали встановлені у справі обставини з точки зору захисту права позивача на мирне володіння своїм майном визнаються судом касаційної інстанції неспроможними, оскільки як вбачається з матеріалів справи та зазначалось позивачем як у позові, так і в касаційній скарзі, спір у даній справі виник внаслідок, на думку позивача, неналежного виконання першим відповідачем умов Договору, будь яких вимог до держави України, в особі відповідних уповноважених органів, позивачем не заявлялось.

Суд касаційної інстанції відхиляє аргументи скаржника про те, що суди попередніх інстанцій не виконали визначеного у статті 86 Господарського процесуального кодексу України обов`язку і не навели у рішеннях жодного мотиву, з якого відхилили усі й кожен із наданих позивачем доказів, оскільки як вбачається із тексту оспорюваних судових рішень, зокрема, судом першої інстанції було надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, та мотивовано відхилено і враховано кожен доказ, зокрема, реєстр № 1 від 15.11.2016, прибутково-видаткові касові ордери №1992-1, №1992-2, №1993-3 від 15.11.2016, заяву свідка ОСОБА_1 тощо.

Аргументи скаржника про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не застосували до спірних відносин Інструкцію про порядок перевезення відправлень з оголошеною цінністю, затверджену наказом Головного управління державної фельд`єгерської служби України від 07.05.2004 № 132 (надалі - Інструкція № 132), Інструкцію Державної фельд`єгерської служби України, затверджену наказом Міністерства зв`язку України від 30.03.1995 № 8с (надалі - Інструкція № 8с), суд касаційної інстанції також відхиляє, з огляду на те, що Інструкція № 132 поширювалась на порядок перевезень фельд`єгерською службою відправлень з оголошеною цінністю, а Інструкція № 8с визначала єдиний порядок організації роботи підрозділів фельд`єгерської служби по перевезенню і доставці кореспонденції. Тобто, як Інструкція № 132, так і Інструкція № 8с, не регулювала питання перевезень готівкових коштів та не передбачала можливість перевезень фельд`єгерською службою готівкових коштів.

Суд касаційної інстанції зазначає, що фактично доводи скаржника, наведені у касаційній скарзі зводяться до переоцінки встановлених судами обставин. Водночас оцінка доводів касаційної скарги, спрямованих на заперечення встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи та переоцінку доказів у ній, перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції, яка відповідно до частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

На підставі вищевикладеного Верховний Суд, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених господарськими судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, перевірив правильність застосування норм матеріального та процесуального права та прийшов до висновку, що оскаржувані рішення та постанова є законними та обґрунтованими, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

10. Судові витрати

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку "Індустріалбанк" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 03.07.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2019 у справі №908/3209/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.М. Губенко

Судді О.А. Кролевець

В.І. Студенець