Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/802/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "Альфа-Метал"

до відповідача Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство"

про стягнення заборгованості в сумі 50 584, 40 грн.

Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.

В засіданні приймали участь:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2019 року Приватне підприємство "Альфа-Метал" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" про стягнення заборгованості в сумі 50 584, 40 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив умови Договору купівлі-продажу брухту металів № 2019-88 від 13.05.2019 року.

Ухвалою суду від 18.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 03.12.2019.

28.11.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до якого останній заперечує проти позову в повному обсязі. Вказує, що на виконання умов договору відповідачем було підготовлено до передачі металобрухт в кількості 9 231 кг на суму 49 847,40 грн. та повідомлено позивача про готовність передати його. Стверджує, що на виконання зобов`язань за договором було оформлено видаткову накладну №302 від 13.05.2019, яка підписана сторонами без зауважень та скріплена печатками і відповідно до якої відповідачем було передано товар брухт металів для позивача. Зазначає, що підписана без зауважень видаткова накладна №302 від 13.05.2019 свідчить про передачу позивачу товару передбаченого договором та належне виконання зі сторони відповідача своїх зобов`язань по продажу та передачі позивачу товару, що є предметом укладеного договору, а тому доводи позивача про неотримання товару не відповідають дійсності. Також зазначає, що позивач неодноразово повідомлявся про те, що він може забрати металобрухт який є предметом договору. А тому ДП "Володимирецьке лісове господарство" було вчинено всі дії на виконання умов укладеного договору та передано товар у власність позивача, в свою чергу на момент подачі позову, позивачем не надано жодного документу в підтвердження неотримання товару.

В судовому засіданні 03.12.2019 оголошено перерву до 17.12.2019.

В судовому засіданні 17.12.2019 оголошено перерву до 16.01.2020.

02.01.2020 відповідач подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме: копія наказу №187 від 13.05.2019; копія акту №3 про ліквідацію основних засобів від 13.05.2019; копія акту технічного огляду списаних ОЗ; копія відомості про об`єкти держ. власності, які пропонуються до списання; копія довідки про технічний стан ОЗ; копія довідки від 13.05.2019; копія відомості про залишки товарно-матеріальних цінностей по Хиноцькому лісництву за травень 2019 року; копія наказу №211-к від 09.12.2019 про призначення в.о. директора підприємства. Суд ухвалив приєднати дані документи до матеріалів справи.

В судовому засіданні 16.01.2020 представник відповідача заявив усне клопотання про надання можливості ознайомитися із матеріалами справи, зокрема із поданим клопотанням про долучення документів до матеріалів справи, в зв`язку з чим просить відкласти судове засідання на іншу дату.

Ухвалою суду від 16.01.2020 вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання призначено на 13.02.2020.

13.02.2020 позивач подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме: копія ухвали від 15.05.2019 у справі №556/814/19. Суд ухвалив приєднати дані документи до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 13.02.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 12.03.2020.

12.03.2020 відповідач подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме: копія постанови про закриття кримінального провадження. Суд ухвалив приєднати дані документи до матеріалів справи.

Також 12.03.2020 через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство".

В судове засідання 12.03.2020 представник позивача не з`явився, про місце дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.202 ГПК України). Тому суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників позивача та відповідача за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд прийшов до наступних висновків.

13.05.2019 між Державним підприємством "Володимирецьке лісове господарство" (надалі Продавець) та Приватним підприємством "Альфа-Метал" (надалі Покупець) укладено договір купівлі-продажу брухту металів №2019-88 (надалі Договір; арк.с. 12-14), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов`язаний на умовах, передбачених цим договором передати у власність покупця, а покупець оплатити і прийняти металобрухт, надалі Товар, по цінам і в кількості вказаній у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 1.3. договору, товар поставляється партіями. Партією рахується кількість товару одного виду, що відвантажується в одну одиницю транспортного засобу і супроводжується одним документом, який засвідчує якість товару.

Згідно з п. 2.1. договору, покупець заздалегідь узгоджує з продавцем об`єми поставки товару, а також можливі дати відправки конкретної партії товару.

Передача-прийняття товару покупцю відбувається шляхом складення акту прийому-передачі на підставі накладних, що складаються в двох екземплярах (п. 2.2. Договору).

Пунктом 2.3. сторони погодили, що до кожної партії товару продавець надає наступні документи:

- рахунок;

- видаткову накладну;

- оформити податкову накладну у відповідності до чинного законодавства та зареєструвати її в реєстрі податкових накладних (для платників ПДВ).

Відповідно до п. 2.4. договору, право власності на товар переходять від продавця до покупця з моменту фактичної передачі товару. Датою поставки вважається дата підписання акту приймання-передачі.

Згідно з п. 2.5. договору, кількість товару до оплати визначається по вазі нетто з відрахуванням відсотка засміченості, вказаного в акті приймання-передачі.

Продаж товару здійснюється за ціною, що вказується у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору. Фактична кількість поставленого товару зазначається у актах прийому-передачі кожної партії товару (п. 3.1. Договору).

Згідно з п. 3.2. договору, оплата за товар проводиться після відвантаження товару на підставі виставленого рахунку не пізніше 3-х банківських днів з моменту отримання товару покупцем. За домовленістю сторін можлива попередня оплата вартості партії товару. Акт прийомки-передачі є підставою для проведення остаточних розрахунків.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2019 року, а в частині виконання зобов`язань до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по цьому договору. В разі якщо жодна із сторін за 30 днів до завершення терміну дії договору письмово не попередить іншу сторону про намір розірвати договір то договір вважається пролонгованим строком на 1 рік.

Даний Договір підписаний та скріплений печатками з боку обох сторін.

13.05.2019 між Державним підприємством "Володимирецьке лісове господарство" та Приватним підприємством "Альфа-Метал" підписано Специфікацію № 1 (Додаток №1 до Договору купівлі-продажу брухту металів №2019-88 від 13.05.2019; арк.с. 15).

Вказаною Специфікацією сторони погодили найменування продукції (брухт металів), ціну за один кг, яка становить 5 грн. 40 коп., кількість товару, яка становить 9 231 кг та загальну вартість товару, яка становить 49 847,40 грн.

Пунктом 1 Специфікації № 1 сторони погодили, що строки поставки: в разі попередньої оплати протягом 1 дня на суму попередньої оплати.

За пунктом 5 Специфікації № 1 ціна вказана в специфікації узгоджується сторонами щоразу перед відвантаженням партії товару. В разі зміни ціни сторонами підписується нова специфікація. В разі неузгодження сторонами ціни покупець вправі відмовитись від прийняття товару

Пунктом 6 Специфікації № 1 сторони погодили, що покупець вправі в односторонньому порядку відмовитися від прийняття партії товару до моменту завантаження товару у транспорт покупця, а в разі якщо товар транспортується транспортом продавця до моменту розвантаження товару на території покупця.

Також судом встановлено, що 13.05.2019 відповідачем виставлено позивачу рахунок №3 на оплату вартості товару за Договором на суму 49 847,40 грн., який оплачено позивачем в повному обсязі 13.05.2019, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія квитанції №0.41 від 13.05.2019 на суму 49 847,40 грн. (арк.с. 16-18).

Як стверджує позивач, відповідач в порушення умов вказаного договору оплачений товар не поставив, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Так, згідно з п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (з наступними змінами та доповненнями) первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно ч. 1 п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку визначено, зокрема, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Так, позивач просить стягнути з відповідача 49 847,40 грн. основного боргу та 737,00 грн. 3% річних, на підставі договору купівлі-продажу брухту металів №2019-88 від 13.05.2019, посилаючись на невиконання з боку відповідача умов договору щодо поставки оплаченого товару.

Судом встановлено, що 13.05.2019 відповідачем виставлено позивачу рахунок № 3 на оплату вартості товару за Договором на суму 49 847,40 грн., який оплачено позивачем в повному обсязі 13.05.2019, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія квитанції №0.41 від 13.05.2019 на суму 49 847,40 грн.

Як стверджує позивач, відповідач в порушення умов вказаного договору оплачений товар не поставив, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Однак, судом з матеріалів встановлено, що на виконання умов договору, Державним підприємством "Володимирецьке лісове господарство" поставлено, а Приватним підприємством "Альфа-Метал" отримано товар (металолом) на загальну суму 49 847,40 грн., що підтверджується видатковою накладною №302 від 13.05.2019. Вказану видаткову накладну підписано без зауважень повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток юридичних осіб - сторін договору (арк.с. 46).

Водночас, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження неотримання товару. Також, Приватним підприємством "Альфа-Метал" не надано доказів відмови від прийняття товару, можливість якої погоджена сторонами в пункті 6 Специфікації № 1 від 13.05.2019.

Крім того, позивач не заперечує проти автентичності підпису та відтиску штампу, здійсненого на видатковій накладній №302 від 13.05.2019.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач покликається на те, що видаткова накладна №302 від 13.05.2019 не може слугувати доказом отримання товару позивачем, оскільки сторонами не підписано акт прийому-передачі товару. Однак, суд критично ставиться до вказаних тверджень позивача, оскільки наявність або відсутність окремих документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

За таких обставин, наявна у матеріалах справи копія видаткової накладної, підписана сторонами та засвідчена печаткою позивача (останній не заперечує проти автентичності підпису та відтиску печатки) є належним та допустимими доказами, що засвідчують факт отримання товару позивачем, та відповідно переходу права власності на отриманий товар.

Отже, твердження відповідача про те, що поставка товару не відбулася спростовуються матеріалами справи, на які суд покликався вище.

За наведеного позов в частині стягнення з відповідача 49 847,40 грн. основного боргу задоволенню не підлягає.

В задоволенні вимог позивача в частині стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 737,00 грн., також слід відмовити, оскільки вказана вимога є похідною від вимог про стягнення основного боргу.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 17 березня 2020 року.

Суддя А.М. Горплюк