ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. Справа№ 04/14-10/5026/2337/2011

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання: Ковган О.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 11.03.2020

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 01.10.2019

у справі №04/14-10/5026/2337/2011

за заявою Публічного акціонерного товариства "Сведбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 01.10.2019 (суддя Скиба Г.М.) у справі №04/14-10/5026/2337/2011 задоволено заяву арбітражного керуючого Юдицького О.В. від 01.04.19, стягнуто з гр. ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1", грошові кошти в розмірі 223 214,92 грн (198 400,00 грн безпідставно отриманих грошових коштів та 24 814,92 грн процентів за користування чужими коштами).

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 01.10.2019 повністю, в задоволенні заяви арбітражного керуючого Юдицького О.В. від 01.04.2019 про стягнення безпідставно отриманих коштів ТОВ "Сван-1" та процентів за користування грошовими коштами в період з 05.06.2018 по 31.03.2019 з ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначено, що суд першої інстанції не повідомив скаржника про розгляд справи. Громадянин ОСОБА_1 не входить до складу учасників у справі про банкрутство, а тому суд не вірно застосував до мене стягнення безпідставно отриманих коштів. При цьому, докази про отримання коштів відсутні.

Від ТОВ "СВАН-1" надійшов відзив в якому зазначено, що суд першої інстанції прийняв правомірне рішення. Обставини, які скаржник вважає не встановленими судом були неодноразово встановлені та підтверджуються судовими рішеннями які набрали законої сили в межах відповідної справи. Вже в процедурі банкрутсва ОСОБА_1 було зняту готівку з рахунку ТОВ «Сван-1».

Представники сторін повідомлені належним чином, направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копій ухвали суду.

Крім того, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги, так як сторони належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, учасниками якої вони є, а часткова неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду Черкаської області від 01.10.2019 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

21.10.19 р. набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 21.10.2019 №2597-VIII.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень, з дня введення в дію цього Кодексу визнати такими, що втратили чинність: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами); Постанову Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України " Про банкрутство" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 441). Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 28, ст. 940; 2015 р., № 43, ст. 386) втрачає чинність через один рік з дня введення в дію цього.

У випадках колізії нормативних приписів Закону та співвідносних норм інших законів судам слід керуватися роз`ясненнями Конституційного Суду України (далі-КСУ), викладеними в пункті 3 мотивувальної частини його Рішення від 3 жовтня 1997 р. N 4-зп про набуття чинності Конституції України. У цьому Рішенні КСУ роз`яснено: "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше". Відповідні роз`яснення КСУ слід застосовувати і до інших законів, приписи яких інакше, ніж Закон, мають протягом визначеного в них строку регулювати окремі питання.

За відсутності суперечностей у змісті норм судам слід застосовувати положення Закону в системному взаємозв`язку з приписами інших законів.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою Господарського суду Черкаської області від 01.11.2017 у даній справі Товариство "Сван-1" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Юдицького О.В.

В ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься запис, що станом на 01.11.2017 керівником та підписантом від імені Товариства "Сван-1" з 27.11.2013 є гр. ОСОБА_1 .

Відповідно до приписів ч.7, ч.8 ст.41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" під час проведення ліквідаційної процедури лікві датор зобов`язаний використовувати тільки один рахунок боржника в банківській установі. Інші рахунки, виявлені при проведенні ліквідаційної процедури, підлягають закриттю лікві датором. Залишки коштів на цих рахунках перераховуються на основний рахунок боржника.

Кошти, які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на основний рахунок боржника. З основного рахунка здійснюються виплати кредиторам у порядку черговості, визначеному цим Законом.

З основного рахунка банкрута проводяться виплати кредиторам, виплати поточних платежів та витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Після визнання 01.11.2017 Товариства "Сван-1" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури ліквідатором банкрута прийнято рішення використовувати лише один, основний рахунок в установі банку - № НОМЕР_1 в АТ "АБ "Укргазбанк" МФО 320478.

При з`ясуванні наявності інших рахунків Товариства "Сван-1" були встановлені обставини відкриття та використання ОСОБА_1 в Черкаському ГРУ АТ КБ "При ватБанк" рахунку № НОМЕР_2 :

15.08.2018 після зняття з рахунку № НОМЕР_2 готівкових коштів в розмірі 198 400,00 грн., гр. ОСОБА_1 закриває даний рахунок.

За отриманими виписками з рахунку № НОМЕР_2 Черкаському ГРУ АТ КБ Приватбанк" МФО 354347 було встановлено, що ОСОБА_1 були отримані грошові кошти товариства "Сван-1" на суму 198 400,00 грн., які були отримані ним готівкою через банкомати в період з 05.06.2018 по 10.08.2018.

Заявник вважає, що гр. ОСОБА_1 шляхом вчинення про типравних дій з використанням викрадених (привласнених) документів та підробленої печатки ТОВ "Сван-1", в порушення вимог закону та ухвали господарського суду Чер каської області від 29.05.2012 по справі №14-10/5026/2337/2011, якою накладено арешт на все майно ТОВ "Сван-1", включаючи грошові кошти, проведення його опису із складанням опису й арешту майна, заборонено вчинення будь-яких дій з арештованим майном (грошовими коштами), заволодів грошовими коштами Товариства "Сван-1" на за гальну суму 198 400,00 грн., чим наніс Товариству значної матеріальної шкоди.

ТОВ "Сван-1" подає до Господарського суду Черкаської області в межах справи №04/14-10/5026/2337/2011 про банкрутство ТОВ "Сван-1" заяву про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 198 000,00 грн. та процентів в розмірі облікової ставки Нацбанку України за весь час користування безпідставно отриманими грошовими кош тами ТОВ "Сван-1" за період з 05.06.2018 по 31.03.2019 на загальну суму 24 814,92 грн., а разом 223 214,92 грн.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний господарський суд виходив з наступного.

З моменту порушення провадження про банкрутсво, призначено Ліквідатора ТОВ "Сван-1" Юдицького О.В., за наслідком підприємство вже не перебувало в договірних відносинах з особою гр. ОСОБА_1 , який на момент отримання коштів Товариства не є посадовою особою Товариства. Тому сторони перебували в абсолютних правовідносинах на підставі Закону.

У зв`язку з порушенням провадження у справі про банкрутство борж ника, існують деякі особливості та обмеження у реалізації органами управління боржника своїх повноважень з управління підприємством. Такі особливості визначені, зокрема, норма ми ч.ч. 11 -16 ст.13 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Водночас, ч.2 ст.12 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 04.11.2012 встановлює порядок вжиття господарським судом заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, зокрема шляхом відсторонення керівника боржника (який також відноситься до органів управління боржника) від посади з покладенням його обов`язків на розпорядника майна. При цьому, таке питання вирішується виключно господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, шляхом ухвалення відповідного судового рішення (ухвали).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що питання щодо повноважень керівника ТОВ "СВАН-1" було вирішено господарським судом у межах справи банкрутство. Відповідна ухвала суду у справі про банкрутство ТОВ "СВАН-1" не скасована, набрала законної сили та є обов`язковою до виконання на всій території України в силу приписів ст. 124 Конституції України як норми прямої дії.

Отже, до скасування у встановленому законом порядку у справі про банкрутство заходу щодо забезпечення вимог кредиторів, здійснених ухвалою господарського суду Черкаської області від 09.02.2012 у справі №10/5026/2337/2011, у порядку, встановленому ст.12 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", розпорядник майна Юдицький О.В. є єдиним повноважним керівником позивача ТОВ "СВАН-1".

Законодавець вимагає повернення отриманих коштів власнику, оскільки приписами ст.1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потер пілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ч. 1 ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одер жала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Частиною 2 ст. 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збере ження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до приписів ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У відповідності з п.2 ст.536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідач позовні вимоги не заперечив та не спростував в встановлений спосіб доводи ліквідатора (кредитора у спірних відносинах).

Суд вважає, що гр. ОСОБА_1 був належно повідомлений про час і місце розгляду спору, оскільки звертався з заявою до суду про зобов`язання ліквідатора напарвити йому тексти заяв.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім того ОСОБА_1 не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого госпо дарського суду стосовно застосування аналогії закону, зокрема, статей 1048, 1057 ЦК України щодо стягнення з відповідача відсотків за користування безпідставно утримуваними грошовими коштами, оскільки ст.8 цього Кодексу передбачено, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодав ства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). В даному випадку подібність відносин полягає в користуванні грошовими коштами".

При цьому, в інших провадження вже було встановлено обставини, які свідчили про протиправну діяльність ОСОБА_1 на посаді генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1" як особи, повноваження якої не підтверджені рішенням суду в межах справи №04/14-10/5026/2337/2011 про банкрутство ТОВ "Сван-1".

Щодо розгляду поданої заяви в межах справи №04/14-10/5026/2337/2011 про банкрутство ТОВ "Сван-1" місцевий господарський суд вірно послався на принцип концентрації всіх спо рів у межах справи про банкрутство за для судового контролю у межах цього провад ження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Оскільки даний спір про визнання права власності безпосередньо пов`язаний із здійсненням провадження у справі про банкрутство та стосується питань щодо формування ліквідаційної маси боржника, враховуючи, що вказані обставини безпосередньо стосуються та можуть порушувати права інших осіб - учасників справи про банкрутство (зокрема, кредиторів заявника), колегія суддів вважає правомірним висновки суду першої інстанції про розгляду в межах справи про банкрутство ТОВ «Сван-1», а не в окремому позовному провадженні.

Отже, суд вважає доведеними вимоги ліквідатора ТОВ "Сван-1" про відновлення порушеного права шляхом стягнення з боржника безпідставно отриманих коштів, а тому, належить стягнути з ОСОБА_1 , грошові кошти як безпідставно отримані та проценти за користування чужими коштами на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сван-1".

Суд апеляційної інстанції хоче зазначити, що період часу з моменту порушення судом справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними. Частиною 1 ст. 20 Закону про банкрутство, встановлено правову презумпцію сумнівності правочинів та майнових дій боржника, що вчинені ним протягом вказаного у Законі строку, тому будь-який правочин або дії директора щодо майна боржника може бути визнаний незаконими на підставі наведеної норми.

Якщо правочини у цей період вчиняються із заінтересованими особами, повинна діяти правова презумпція сумнівності, оскільки заінтересована особа знає про стан неплатоспроможності боржника при вчиненні правочину. Ця презумпція стосується осіб передбачених у ст. 1 Закону про банкрутство, де визначено коло заінтересованих осіб, а дія такої презумпції повинна накладати тягар доказування і на заінтересовану особу.

Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, ОСОБА_1 у період часу з моменту порушення банкрутства повинен був правочинів та інших дій які можуть нести шкоду боржнику та порушувати права кредиторів.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Проніна та інші проти України" від 18.07.2006 зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може прийматись як вимоги подавати детальну відповідь на кожний аргумент.

У рішенні у справі "Сутяжник проти Росії" (заява № 8269/02) від 23.07.2009, Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише з підстав порушення незначних правил при розгляді та задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. Доводи скаржника спростовуються матеріалами справи та встановленими обставинами. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275 Господарського процесуального кодексу України, Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 01.10.2019 у справі №04/14-10/5026/2337/2011 залишити без змін.

Матеріали справи №04/14-10/5026/2337/2011 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк передбачений ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України та нормами Кодексу України з процедур банкрутства.

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді С.А. Пашкіна

А.О. Мальченко

повний текст виготовлено 18.03.2020