ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.03.2020 Справа № 905/1965/19 (905/1654/19)

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Новікової К.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гарт" до Акціонерного товариства "К.Енерго" про стягнення заборгованості в сумі 563683,74 грн,-

За участю представників сторін:

від позивача - Невядомська Г.В. (за довіреністю);

від відповідача - Щербань Л.А. (за довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гарт" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства "К.ЕНЕРГО" стягнення 563683,74 грн., у тому числі надмірно сплачені грошові кошти в сумі 501066,15 грн., інфляція в сумі 48254,71 грн., три проценти річних в сумі 14362,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач в період з квітня 2015р. по червень 2016р. проводив нарахування за теплопостачання позивачу, застосовуючи тариф встановлений постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго», яка була скасована з моменту її прийняття. Таким чином, за доводами позивача, за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №1640055 від 01.11.1998р. має місце переплата, у зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача надмірно сплачені кошти в сумі 501066,15 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.09.2019 відкрито провадження у справі №905/1654/19, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 03.10.2019 о 12.15 год.

Відповідач 01.10.2019 надав відзив на позовну заяву від 30.09.2019, в якому проти позовних вимог заперечує, посилаючись на ті обставини, що:

- всі обов`язки визначені договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №1640055 від 01.11.1998р. відповідач виконував сумлінно та в повному обсязі, не допускаючи при цьому порушення умов договору

- відповідачем цілком законно в спірний період застосовано тарифи встановлені постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015р. №613 у розмірі 531,10 грн./Гкал «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго», оскільки прийняття Київським апеляційним адміністративним судом постанови від 06.07.2016р. №826/15733/15 про визнання нечинною з моменту прийняття постанови НКРЕ є загальновідомим фактом та позивач мав бути обізнаний у її існуванні;

- позивачем дізнався про порушення своїх прав 06.07.2016, тому, оскільки він звернувся до суду у вересні 2019 строк позовної давності є пропущеним;

- посилання позивача на акт звіряння як на доказ переплати є не правомірним, оскільки: 1) останній підписаний неуповноваженою особою; 2) не незалежним доказом підтвердження наявності заборгованості або визнання боржником такої заборгованості; 3)не є первинним документом, тому не є доказом підтвердження здійснення господарської операції;

- позивачем не зазначено обсягу спожитих Гкал за спірний період, посилається на табуляграми, проте не додає їх до позовної заяви на підтвердження обсягу спожитих Гкал за спірний період;

- згідно з платіжними дорученнями наданими до позовної заяви, позивач сплатив за спірний період з квітня 2015р. по червень 2016р. 225315,91грн., а не 321540,68грн., при цьому, інші платіжні доручення, на які посилається позивач з урахуванням їх призначення не стосуються спірного періоду, тому не можуть братися до уваги;

- у зв`язку з викладеним вище, яким чином позивач прийшов висновку, що за період з квітня 2015р. по квітень 2016р. він мав сплатити лише 178700,98грн. відповідачу не зрозуміло ані з позовної заяви, ані з розрахунку, що доданий до неї;

- позивачем всупереч ч. 1 статті 14 ГПК України в позовній заяві не визначив жодної нормативно-правової підстави для стягнення надмірно сплачених грошових коштів, тобто свої вимоги не обґрунтував приписами чинного законодавства;

- вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних є також необґрунтованими, оскільки

Договір не містить жодного пункту, який би зобов`язував відповідача здійснювати оплату коштів позивачу, а з представлених розрахунків 3% річних та інфляційних незрозуміло за який період здійснено розрахунок, незрозуміло початок періоду прострочення та по яку дату розраховані.

Крім того, до відзиву на позовну заяву відповідачем додано заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог у справі. В обґрунтування пропуску строку позовної давності відповідачем зазначено, що з розрахунку ціни позову, з тексту позовної заяви та з первинних документів, наданих позивачем, вбачається, що позивач заявив позов про стягнення з відповідача коштів за договором за період з квітня 2015р. по червень 2016 року. При цьому, позивач дізнався про порушення своїх прав 06.07.2016, тому, оскільки він звернувся до суду у вересні 2019р, ним пропущений строк позовної давності.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 03.10.2019 відкладено підготовче засідання на 04.11.2019 року.

07.10.2019 від позивача на виконання вимог ухвали господарського суду Донецької області від 10.09.2019 надійшов супровідний лист з додатками.

Позивач 16.10.2020р. надав відповідь на відзив, в якій проти доводів та пояснень відповідача викладених у відзиві заперечив посилаючись на наступне:

- наданий позивачем як доказ по справі - акт звіряння, підписаний уповноваженої особою відповідача, є підтвердженням певних обставин, зокрема, наявності заборгованості та визнання її боржником;

- відповідачем не спростовано позицію позивача з приводу вартості та обсягу зазначених в оборотно-сальдових відомостях за спірний період. Оскільки відповідач поставив під сумнів чинність актів звірки, позивач просить суд долучити до матеріалів справи копії актів приймання-передавання товарної продукції та копії актів приймання-передавання товарної продукції та копії Актів звіряння розрахунків між сторонами за позовний період, що лягли в основу підписання та погодження актів від 29.11.2018 та 31.10.2018; оскільки акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.10.2018 та акт звіряння за послуги з постачання гарячої води від 29.11.2018 складено та підписано представником відповідача та скріплено печатками підприємств, вказане свідчить про визнання останнім передоплати в розмірі 275220,71грн. та 80565,81грн.

- положенням статті 625 ЦКК поширюються на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦКУ.Ухвалою господарського суду Донецької області від 04.11.2019 відкладено підготовче судове засідання на 19.11.2019 об 11:40 год.

19.11.2019 до суду від відповідача надійшло клопотання про передачу матеріалів справи №905/1654/19 до господарського суду Донецької області для подальшого розгляду в межах справи про банкрутство №905/1965/19.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 19.11.2019 відкладено підготовче засідання на 03.12.2019 року.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 03.12.2019 матеріали справи №905/1654/19 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гарт", м.Київ до Акціонерного товариства "К.ЕНЕРГО", Донецька область, Мар`їнський район, м.Курахове про стягнення 563683,74 грн. передані господарському суду, в провадженні якого перебуває справа №905/1965/19 про банкрутство Акціонерного товариства "К.ЕНЕРГО", для розгляду спору в межах цієї справи.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Донецької області від 08.01.2020 призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв`язку з відкриттям суддею Зекуновим Е.В. провадження у справі про банкрутство Акціонерного товариства "К.Енерго", враховуючи ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 08.01.2020, справа №905/1654/19 передана для розгляду судді Зекунову Е.В.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 13.01.2020 прийнято до провадження справу № 905/1654/19 за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. Підготовче судове засідання призначено на 06.02.2020 року.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 06.02.2020 закрито підготовче провадження у справі №905/1654/19 та призначено розгляд справи по суті на 05.03.2020 року.

06.02.2020 у підготовче судове засідання сторони з`явились.

У судовому засідання відповідачем визнано заборгованість яка підтверджується актами звірки взаєморозрахунків від 29.11.2018 та від 31.10.2018 на загальну суму у розмірі 355 786,52 грн.

Відповідно до вимог ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувальних технічних засобів.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

01.11.1998 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (відповідач, енергопостачальна організація) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Гарт» (позивач, абонент) було підписано договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №1640055.

При цьому, як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву та як встановлено судом згідно даних з Єдиного державного реєстру, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач () змінив своє найменування та наразі є Акціонерним товариством «К.ЕНЕРГО» ().

Отже, станом на час розгляду справи найменуванням відповідача є Акціонерне товариство «К.ЕНЕРГО», що враховується судом при вирішенні спору.

Відповідно до п. 1.1. предметом цього договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої енергії у гарячій воді на умовах, викладених у цьому договорі.

Відповідно до п. 2.1 договору при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором , сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією , Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж (далі Правил), нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Згідно розділу 2.2. енергопостачальна організація зобов`язалась постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та обсягах згідно з додатком №1 до договору (п. 2.2.1); про зміну тарифів повідомляти абонента у п`ятиденний термін з моменту отримання розпорядження держадміністрації м. Києва про їх змінення (п.2.2.3.); своєчасно письмово сповіщати споживача про зміну власних юридичних реквізитів (найменування організації, розрахункового рахунку тощо), та при необхідності переукладати договір на постачання теплової енергії у гарячій воді (п.2.2.4).

Згідно п.п.2.3.1- 2.3.5 договору споживач зобов`язується додержуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними в додатку 4.; додержуватись умов та порядку припинення подачі теплової енергії, які передбачені а додатках, зазначати в додатках №№8-9 зазначати всі об`єкти тепло споживання, підключені до теплових мереж абонента.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.1999року (п.8.1 договору).

Договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення (п. 8.4 договору).

Припинення дії договору не звільняє абонента від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії. (п.8.4.)

Відповідно до п.1 Додатку №1 до Договору енергопостачальна організація відпускає абоненту в період з 1 листопада 1998 року по 31 грудня 1999 року теплову енергію в гарячій воді в межах 2142Гкал/рік.

Відповідно до додатку №3 до договору №1640055 від 01.11.1998 розрахунки з абонентом за відпущену теплову енергію енергопостачальною організацією проводяться згідно з тарифами затвердженими розпорядженням Київської міської адміністрації від 324.06.1997 №866 за кожну відпущену Гігакалорію без урахування ПДВ: для опалення 29-64 грн., для гарячого водопостачання 29-64грн.

За умовами додатку №4 розрахунки за теплову енергію, що споживається проводяться виключно у грошовій формі.

Абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у районному відділі тепло збуту №6 табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки «абонент» повертає РВТ) та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місця, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на почато розрахункового періоду. Сплату за вказаними документами абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №1640055 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.11.1998р. за період з січня 2015р. березень 2015р. відповідач поставив теплову енергію, а позивач в свою чергу прийняв вказану продукцію загальним обсягом 436,018 Гкал на загальну суму 154439,32 грн., що підтверджується актами приймання-передавання товарної продукції:

№01/2015-1640055 від 31.01.2015р. за січень 2015р. у кількості 164,558 Гкал на суму 58287,10грн.;

- №05/2015-1423278 від 28.02.2015р. за лютий 2015р. у кількості 148,58 Гкал на суму 52627,63грн.;

- №03/2015-1640055 від 31.10.2015р. за березень 2015р. у кількості 122,88 Гкал на суму 43524,59грн.;

Нарахування вартості теплової енергії у вказаний період було здійснено за тарифом, встановленим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 23.04.2014р. №465, згідно з якою тариф для відповідача на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії становить 295,17 грн./Гкал., тобто 354,20грн.

Позивачем до матеріалів справи долучено платіжні доручення про оплату боргу за спожиту теплову енергію у вказаний період:

- №121 від 16.01.2015р. на суму 56632,26грн.; №127 від 29.01.2015р. на суму 30000,00грн.; №136 від 20.02.2015р.на суму 27747,19грн.; №147від 06.03.2015р. на суму 27747,19грн.; №156 від 30.03.2015р.. на суму 27000,00грн.; №163 від 30.03.2015р.. на суму 22000,00грн.; №164 від 31.03.2016р. на суму 15000,00грн.; №176 від 27.04.2016р. на суму 19000,00грн.; №180 від 30.04.2016р. на суму 6800,00грн.

Всього за період з січня 2015 по березень 2015 позивачем сплачено 231926,64грн.

За період з квітня 2015р. по квітень 2016р. відповідач постави теплову енергію, а позивач в свою чергу прийняв вказану продукцію загальним обсягом 580,57 Гкал на загальну суму 362153,491 грн., що підтверджується актами приймання-передавання товарної продукції:

- №04/2015-1640055 від 30.04.2015р. за квітень 2015р. у кількості 97,99 Гкал на суму 54595,93 грн.;

- №05/2015-1423278 від 31.05.2015р. за травень 2015р. у кількості 8,619 Гкал на суму 5493,06 грн.;

- №10/2015-1640055 від 31.10.2015р. за жовтень 2015р. у кількості 34.81 Гкал на суму 22185,11 грн.;

- №11/2015-1640055 від 30.11.2015р. за листопад 2015р. у кількості 69,74 Гкал на суму 44446,999 грн.;

- №12/2015-1640055 від 31.12.2015р. за грудень 2015р. у кількості 75,36 Гкал на суму 48028,44 грн.;

- №1/2016-1640055 від 31.01.2016р. за січень 2016р. у кількості 109,55 Гкал на суму 69818,41 грн.;

- №2/2016-1640055 від 29.02.2016р. за лютий 2016р. у кількості 88,55 Гкал на суму 56434,69 грн.;

- №3/2016-1640055 від 31.03.2016р. за березень 2016р. у кількості 72,2 Гкал на суму 46014,50 грн.;

- №4/2016-1640055 від 30.04.2016р. за квітень 2016р. у кількості 23,75 Гкал на суму 15136,36 грн;

Нарахування вартості теплової енергії у вказаний період було здійснено за тарифами, встановленими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго», а саме у розмірі 531,10 гривень за 1 Гкал без ПДВ (637,32 гривень з ПДВ), що підтверджується обліковими картками та актами приймання передавання товарної продукції та не заперечується відповідачем.

Позивачем до матеріалів справи долучено платіжні доручення про оплату боргу за спожиту теплову енергію :

- №195 від 28.05.2015р. на суму 34880,00грн. - за квітень 2015р., №310 від 28.12.2015р. на суму 22855,44грн. - за листопад 2015р.; №20 від 20 від 29.01.2016р. на суму 20600,00грн. - за грудень 2015р.; №50 від 12.03.2016р. на суму 1784,00грн. - за лютий 2016р., №58 від 18.03.2016р.. на суму 5000,00грн. - за лютий 2016р., №72 від 23.03.2016р.. на суму 8600,00грн - за січень 2016р.,

№74 від 28.03.2016р. на суму 4100,00грн. - за січень 2016р., №93 від 15.04.2016р. на суму 40000,00грн.- - за січень-лютий 2016р., №95 від 18.04.2016р. на суму 2200,00грн. - за березень 2016р.,

№106 від 25.04.2016р. на суму 18970,00грн. - за квітень 2016р., №104 від 25.04.2016р. на суму 16311,97грн. - за січень-лютий 2016р., №105 від 25.04.2016р. на суму 43814,50грн. за березень 2016р., №123 від 18.05.2016р. на суму 6200,00грн. - за квітень 2016р.

Всього за період з квітня 2015р. по квітень 2016р. (спірний період) позивачем сплачено 225315,91грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016р. у справі №826/15733/15 постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 15.03.2016р. в частині відмови у задоволені позову про визнання нечинною постанови - скасовано, постановивши в цій частині нову, якою позовні вимоги задоволено, визнано нечинною з моменту прийняття постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 року №613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго», зобов`язано Національну комісію, що здійснює оприлюднити резолютивну частину даної постанови у 15-деннний термін з моменту її проголошення, в решті постанову суду - залишено без змін.

Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач стверджує про те, що в цей період до нарахувань відповідача слід застосовувати попередній тариф, встановлений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 23.04.2014р. №465, згідно з якою тариф для відповідача на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії становить 295,17 грн./Гкал., тобто 354,20грн. Тобто, з урахуванням такого тарифу позивач мав сплатити 178700,98грн., переплата становить 142839,70грн.

За період з жовтня 2016р. по квітень 2018 відповідач постави теплову енергію, а позивач в свою чергу прийняв вказану продукцію загальним обсягом 950,38 Гкал на загальну суму 1002452,25 грн., що підтверджується актами приймання-передавання товарної продукції:

- №10/2016-1640055 від 31.10.2016р. за жовтень 2016р. у кількості 28,8 Гкал на суму 39875,33грн.

- №11/2016-1640055 від 30.11.2016р. за листопад 2016р. у кількості 75,66Гкал на суму 104755,81 грн.;

- №12/2016-1640055 від 31.12.2016р. за грудень 2016р. у кількості 94,01 Гкал на суму 130162,49 грн.;

- №1/2017-1640055 від 31.01.2017р. за січень 2017р. у кількості 102.22 Гкал на суму 141529,73грн.;

- №2/2017-1640055 від 28.02.2017р. за лютий 2017р. у кількості 99,88 Гкал на суму 138289,85 грн.;

- №3/2017-1640055 від 31.03.2017р. за березень 2017р. у кількості 67,172 Гкал на суму 93003,66 грн.;

- №4/2017-1640055 від 30.04.2017р. за квітень 2017р. у кількості 11,703 Гкал на суму 16203,5 грн.;

- №10/2017-1640055 від 31.10.2017р. за жовтень 2017р. у кількості 9,135 Гкал на суму 12647,95 грн.;

- №11/2017-1640055 від 30.11.2017р. за листопад 2017р. у кількості 72,128 Гкал на суму 99865,65 грн;

- №12/2017-1640055 від 31.12.2017р. за грудень 2017р. у кількості 76,08 Гкал на суму 105320,71грн;

- №1/2018-1640055 від 31.01.2018 за січень 2018 у кількості 89,38 Гкал на суму 119037,98грн;

- №2/2018-1640055 від 28.02.2018 за лютий 2018 у кількості 105,89 Гкал на суму 140407,72грн.

- №3/2018-1640055 від 31.03.2018 за березень 2018 у кількості 88,78 Гкал на суму 101671,34грн.

№4/2018-1640055 від 30.04.2018 за квітень 2018 у кількості 29,7 Гкал на суму 39500,11грн.

За період з грудня 2017р. по лютий 2018 відповідач здійснював спеціалізоване постачання гарячої води всього на 148967,48грн., що підтверджується актами надання послуг: №00101/02/2018/1 від 28.02.2018, №00101/01/2018/1 від 31.01.2018, №00101/12/2017/1 від 31.12.2017р.

Позивачем до матеріалів справи долучено платіжні доручення про оплату боргу за спожиту у вказаний період теплову енергію:

- №258 від 24.11.2016р. на суму 22000,00грн.; №284 від 19.12.2016р. на суму 25106,86грн.; №12 від 30.01.2017р. на суму 68722,95грн; №32 від 20.02.2017р. на суму 97000,00грн; №35 від 27.02.2017р. на суму 44529,73грн; №54 від 20.03.2017р. на суму 60000,00грн.; №63 від 29.03.2017р. на суму 35000,00грн.; №66 від 06.10.2017р. на суму 10100,00грн.; №67 від 07.04.2017р. на суму 3960,00грн.;

№68 від 10.04.2017р. на суму 4630,00грн.; №69 від 12.04.2017р. на суму 1000,00грн.; №70 від 14.04.2017р. на суму 1500,00грн.; №91 від 28.04.2017р. на суму 3700,00грн.; №92 від 28.04.2017р. на суму 14300,00грн., №102 від 19.05.2017р. на суму 16000,00грн.; №235 від 22.11.2017р. на суму 2000,00грн.; №257 від 26.12.2017р. на суму 40000,00грн.; №260 від 27.12.2017р. на суму 40000,00грн.;

№271 від 29.12.2017р. на суму 44000,00грн.; №9 від 29.01.2018 на суму 47000,00грн.; №14 від 31.01.2018 на суму 32000,00грн.; №24 від 20.02.2018 на суму 42992,45грн.; №34 від 26.02.2018 на суму 64000,00грн.; №38 від 27.02.2018 на суму 20000,00грн.; №39 від 28.02.2018 на суму 14000,00грн.:

Позивачем до матеріалів справи долучено платіжні доручення про оплату боргу за спожиту у вказаний період гарячу воду: №259 від 27.12.2017р. на суму 58000,00грн.; №270 від 29.12.2017р. на суму 48000,00грн.; №10 від 29.01.2018 на суму 42000,00грн.; №35 від 26.02.2018 на суму 28000,00грн.; №55 від 26.03.2018 на суму 55000,00грн.; №66 від 30.03.2018 на суму 10000,00грн.; №76 від 25.04.2018 на суму 25000,00грн.; №95 від 30.05.2018 на суму 48000,00грн.

Всього за період з жовтня 2016р. по травень 2018 позивачем сплачено 1067541,99грн.

Згідно з наданим розрахунком позивача останньому надано субсидію в період з 02.2015р. по 05.2018 в сумі 948728,87грн.

Згідно з наданим позивачем актом звіряння розрахунків, підписаного відповідачем, за період з 07.2015 по 01.11.2018 згідно договору №1640055 станом на 31.10.2018 за даними якої ПАТ «Київенерго» сальдо розрахунків за теплову енергію становить 275220,71грн.

Крім того, відповідно до акту звіряння взаєморозрахунків за послуги з постачання гарячої води на підставі договору №00100 за період з 07.2015р. -11.2018, підписаного обома сторонами, вихідне сальдо розрахунків станом на листопад 2018 (переплата) становить 80565,81грн.

Таким чином, позивач, з посиланням на наявність переплати, що виникла у зв`язку із застосуванням тарифу визначеного Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 №613, що була скасована з моменту її прийняття, а також у зв`язку із наданою йому субсидією, у позивача за період з 01.01.2015р. по 11.2018 за постачання теплової енергії та гарячої води наявна переплата в сумі 501066,15 грн.

Відповідач заперечуючи проти позову, стверджує, що відповідачем цілком законно в спірний період застосовано тарифи встановлені постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015р. №613 у розмірі 531,10 грн./Гкал «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго», оскільки прийняття Київським апеляційним адміністративним судом постанови від 06.07.2016р. №826/15733/15 про визнання нечинною з моменту прийняття постанови НКРЕ є загальновідомим фактом та позивач мав бути обізнаний у її існуванні

Крім того, стверджує про те, що позивачем пропущена позовна давність щодо вимог стягнення з відповідача коштів за договором за період з квітня 2015р. по червень 2016р., наполягає на застосуванні судом відповідних нормативних положень про позовну давність та відмовити у позові у повному обсязі.

Проте, у судовому засіданні 05.03.2020 представник відповідача пояснив, що згідно наявних в матеріалах справи актів звірки взаєморозрахунків від 29.11.2018 та від 31.10.2018, підписаних уповноваженою особою АТ «К.Енерго», відповідач визнає заборгованість у розмірі 355 786,52 грн.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Статтею 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Дослідивши зміст укладеного договору №1423278 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 19.11.2012р., суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

У відповідності до ст.16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, зокрема, належать: розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання; розроблення і затвердження методології (порядку) формування тарифів на теплову енергію у сфері теплопостачання для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках; встановлення тарифів на теплову енергію суб`єктам природних монополій у сфері теплопостачання, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб`єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

При цьому, зі змісту вказаних актів приймання-передавання товарної продукції вбачається, що вартість поставленої теплової енергії було визначено згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №613 від 03.03.2015 року.

Постановою від 03.03.2015 року № 613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго» відповідно до Закону України «Про державне регулювання у сферах комунальних послуг», Указу Президента України від 10.09.2014р. №715 «Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послгу» та постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) постановила:

« 1. Установити ПАТ «Київенерго» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні:

- тариф на теплову енергію - 531,10 грн./Гкал (без ПДВ) за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії - 482,21 грн./Гкал (без ПДВ); тариф на транспортування теплової енергії - 46,77 грн./Гкал (без ПДВ); тариф на постачання теплової енергії - 2,12 грн./Гкал (без ПДВ);

2. Установити ПАТ «Київенерго» структуру тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення згідно з додатками 1, 2, 3, 4

3. Визнати такою, що втратила чинність, постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 23 квітня 2014 № 465 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго».

Разом з тим, як встановлено судом, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016р. у справі № 826/15733/15 визнано не чинною з моменту прийняття постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015р. № 613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго».

Постановою Верховного Суду від 02.04.2018 №826/15733/15 було відмовлено у задоволенні заяви Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року у справі №826/15733/15.

Постановою Верховного Суду від 07.10.2019р касаційні скарги Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Публічного акціонерного товариства «Київенерго» - залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року - залишено без змін.

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми ст.129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» заява № 52854/99, «Устименко проти України» (заява № 32053/13).

Відповідно до п.72 рішення Європейського Суду з прав людини від 25.07.2002 у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» (заява № 48553/99) зазначено: «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 параграфа 1, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції (995_004), яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.».

Таким чином, судове рішення у справі №826/15733/15 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, а тому факт визнанння нечинною з моменту прийняття постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 року №613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго» підтверджено постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року у справі №826/15733/15, яка набрала законної сили.

Згідно з ч.5 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції станом на момент прийняття постанови) постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Тобто, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016р. у справі № 826/15733/15, якою визнано нечинною з моменту прийняття Постанову № 613, набрала законної сили з моменту її проголошення, а відтак, у сторін по справі відсутній обов`язок виконувати рішення про встановлення тарифів на теплову енергію, яке в судовому порядку визнано нечинними з моменту їх прийняття, в той час як нарахування відповідачем оплати за теплову енергію на підставі тарифів, встановлених цією постановою, примушує позивача робити те, що не передбачено законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.03.2018 у справі №910/7749/17, від 23.08.2018 у справі №910/16692/17, від 12.10.2018 у справі №910/30728/15.

При цьому, судом встановлено, що 23.04.2014р. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг було прийнято постанову №465, відповідно до якої тариф для ПАТ «Київенерго» на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії становить 295,17 грн./Гкал,; постанова набирає чинності з 01 липня 2014 року.

Строку чинності тарифів, вказаних у постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23.04.2014р. №465, не встановлено.

Враховуючи наведене, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визначення вартості спожитої позивачем теплової енергії за період з квітня 2015р. по квітень 2016р. за договором №116450055 від 01.11.1998р., який передбачає застосування регульованого тарифу, встановленого уповноваженим органом.

У даному випадку до спірних правовідносин за договором №116450055 від 01.11.1998р. слід застосовувати тариф, встановлений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №465 від 23.04.2014р. «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго», якою було встановлено тариф на теплову енергію у розмірі 295,17 гривень (без ПДВ) за 1 Гкал (354,20 гривень з ПДВ).

Проте, оскільки вказана постанова НКРЕКП визнана судом нечинною з моменту її прийняття, відсутні підстави для визначення вартості спожитої теплової енергії за період з квітня 2015р. по квітень 2016р. з урахуванням тарифу 531,10 грн за 1 Гкал без ПДВ (637,32 грн. з ПДВ).

Здійснивши перерахунок спожитої позивачем теплової енергії на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 23.04.2014 № 465, судом встановлено, що вартість спожитої теплової енергії позивачем у період з квітня 2015р. по квітень 2016р. у розмірі 580,57 Гкал становить 205637,9 грн. з ПДВ.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з наведеного, у сторін по справі відсутній обов`язок виконувати рішення про встановлення тарифів на теплову енергію, які суперечать Конституції та Законам України, з часу прийняття цих рішень. Нарахування ж відповідачем оплати за теплову енергію на підставі тарифів, встановлених цими рішеннями, примушує позивача робити те, що не передбачено законодавством.

Таким чином, з огляду на вищевикладене та враховуючи те, що суду не надано доказів погодження між сторонами в письмовому вигляді (зміна умов договору) змінення тарифів, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про необхідність здійснення нарахування йому плати за теплову енергію, спожиту протягом квітня 2015р. - квітень 2016р., за тарифами згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23.04.2014 №465, що складає у вказаному періоді суму 205637,94 грн. з ПДВ, виходячи з кількості спожитої теплової енергії.

Отже, різниця між фактично сплаченою за нечинним тарифом (225315,91грн.) та визначеною судом вартістю спожитої теплової енергії позивачем у період з квітня 2015р. по квітень 2016р. становить 19677,97 грн.

Суд не погоджується з запереченнями відповідача щодо неправомірності стягнення спірної суми коштів на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України з огляду на наступне.

Згідно ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Таким чином, обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує виникнення даного виду зобов`язань, є відсутність правової підстави для набуття майна однією особою за рахунок іншої особи.

Відсутність правової підстави означає, що майно набуте особою поза підставою (юридичним фактом), передбаченою законом чи правочином.

Правову кваліфікацію матеріально-правової природи вимоги про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, виходячи з обставин справи, повинен дати суд.

Представленими доказами встановлено, що правовідносини між сторонами спору врегульовані умовами договору 19.11.2012р. №1423278.

Відтак, суд визнає, що між сторонами у цьому спорі виникли господарські правовідносини, які регулюються нормами зобов`язального права, що застосовуються до окремих видів угод, а договірний характер цих правовідносин виключає можливість застосування до них положень стаття 1212 ЦК України. Тому зазначені грошові кошти не можуть бути витребувані у відповідача як безпідставне збагачення. За таких обставин доводи відповідача, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні положень стаття 1212 ЦК України, визнаються судом такими, що не доведені та не відповідають вимогам самої ст.1212 ЦК Україна.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Нормами частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.ч.2, 3 ст.20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси, які порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У відповідності до ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Тобто, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, до стану, яке існувало до порушення права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто самостійно визначити, яке його право, на його суб`єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з`ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Суд відзначає, що питання правомірності нарахування вартості теплової енергії за відповідними тарифами повинно вирішуватись при розгляді спору, предметом якого є стягнення заборгованості, з наданням власних розрахунків та тарифів, які повинні були застосовуватися, на думку позивача, у певний період даних правовідносин.

Отже, за висновками суду, позивачем вірно обрано спосіб захисту свого права шляхом стягнення суми надміру сплачених коштів.

Щодо заявленого з цього приводу відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за відповідний період (04.2015-04.20160), суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом статей 260-261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідач в своїх поясненнях зазначає, що згідно наявних в матеріалах справи платіжних доручень, датованих періодом з квітня 2015 року по серпень 2016 року, він повністю розрахувався за спірний період квітень 2015 року - червень 2016 року.

Однак, Позивачем не доведено, що у нього відсутня заборгованість за спірний період квітень 2015 року - червень 2016 року перед відповідачем за Договором.

Щодо прийняття Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постанови 07.10.2019 у справі № 826/15733/15.

Згідно ч.5 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції яка діяла на момент прийняття постанови) постанова або ухвала суду апеляційної набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копії особам, які беруть участь у справі.

В тексті постанови від 06.07.2016 року у справі № 826/15733/15 зазначено: «Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України».

З огляду на зазначене суд вважає помилковими посилання Позивача на постанову Верховного суду від 07.10.2019 як на підставу, з якої Позивач не звертався до суду з позовом, оскільки для захисту своїх прав Позивач мав керуватися і керувався як вбачається з доводів позовної заяви судовим рішенням від 06.07.2016 у справі № 826/15733/15, що на той час вже набрало законної сили.

Верховний суд України у постанові від 05.07.2017 зробив правовий висновок у справі № 6-3116цс16, згідно якого початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідач стверджує, що саме з 06.07.2016 року у Позивача як зацікавленої особи виникло право на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд Позивач мав саме з моменту прийняття апеляційною інстанцією постанови у справі № 826/15733/15.

Більш того, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі № 826/15733/15 є загальнодоступною для ознайомлення на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень у відповідності до Закону України «Про доступ до судових рішень». Датою оприлюднення зазначеної постанови є 13.07.2016.

Відповідно до п. 3 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10.09.2014 N 715/2014, серед завдань НКРЕКП є, зокрема, забезпечення проведення цінової і тарифної політики у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення. На сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг стосовно постанови № 613 від 03.03.2015 наявна з 01.07.2016 року публічна загальнодоступна інформацію, що вбачається з роздруківки доданої до матеріалів справи відповідачем.

Отже, публічна загальнодоступна інформація з урахуванням оновлення 01.07.2016 про втрату чинності постанови є доступною на сайті регулятора цін.

Крім того, Позивач є обслуговуючим кооперативом, тому Відповідач зазначає про презумпцію можливості та обов`язку особи яка на постійній основі надає послуги та є обслуговуючою організацією знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 по справі №6-2469цс16.

Відповідач зазначає, що загальнодоступною є велика кількість судової практики у спірних правовідношеннях, про яку міг довідатися Позивач в межах строку позовної давності. Як на приклад, відповідач посилається на судові рішення розміщені на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (у відповідності до Закону України «Про доступ до судових рішень») у наступних справах:

За звернення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Арован" у справі № 910/1089/18 відкрито провадження судом 19.02.2018 .

За зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія «Простір» у справі № 910/16178/18 відкрито провадження судом 17.12.2018 .

За зверненням Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12» у справі № 910/17050/18 відкрито провадження судом 04.01.2019 .

За зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатуюча організація "Голосієво" у справі № 910/17529/18 відкрито провадження судом 18.02.2019.

Згідно доводів Відповідача, вищезазначені приклади доводять, що у зацікавлених осіб, в тому числі і у Позивача, існувала можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд в межах строків позовної давності, що в свою чергу не було вчинено Позивачем.

Відповідач вказав, що керуючись постановою НКРЕКП від 09.06.2016 року він на своєму сайті повідомляв усіх споживачів своїх послуг про зміну тарифів з 01 липня 2016 року.

Тобто, на виконання умов пункту 2.2.4 договору Відповідач кожного разу, як тільки Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг були змінені тарифи, повідомляв про це на своєму сайті. Крім зазначеного, учасники договірних відносин складали щомісячно акти приймання-передавання товарної продукції, в яких завжди були посилання на постанову НКРЕКП, якою були встановлені тарифи.

У спірний період з квітня 2015 року по квітень 2016 року Відповідачем було правомірно здійснений розрахунок вартості спожитої теплової енергії на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 року № 613, між сторонами було складено акти приймання-передачі.

Визнання нечинною з моменту прийняття постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 року № 613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго» не є зміною тарифу в класичному розумінні, а є підставою для застосування іншого (раніше визначеного) тарифу, встановленого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №465 від 23.04.2014 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго».

Обов`язок відповідача самостійно здійснити перерахунок спожитої теплової енергії у випадку скасування тарифу, затвердженого органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг ані договором, ані законом не передбачено.

Згідно п.2.5.2. договору перевірка достовірності нарахувань та проведення розрахунків за теплову енергію є правом споживача.

Оскільки відповідно до постанови НКРЕКП від 09.06.2016 з 01 липня 2016 року почали діяти нові тарифи, Відповідач стверджує, що Позивач як обслуговуючий кооператив, щоразу під час отримання рахунків на оплату від Відповідача мав право в силу пункту 2.5.2. договору пересвідчуватися в дійсності вказаних тарифів за надані послуги на сайті регулятора цін - НРКЕКП, де в свою чергу відносно постанови №613 від 03.03.2015 з 01 липня 2016 року вже була наявна позначка, що постанова втратила чинність з моменту її прийняття.

З урахуванням вищевикладеного, у зв`язку із пропуском Позивачем строків позовної давності для захисту своїх прав, Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та заявленими з пропущенням Позивачем строку позовної давності згідно до ст. 267 ЦК України.

В обґрунтування пропуску строку позовної давності відповідачем зазначено, що з розрахунку ціни позову, з тексту позовної заяви та з первинних документів, наданих позивачем, вбачається, що позивач заявив позов про стягнення з відповідача коштів за договором за період з квітня 2015р. по квітень 2016р.

Судом встановлено, що позовні вимоги дійсно стосуються вартості спожитої у період з квітня 2015р. по квітень 2016р. теплової енергії.

Проте, право на отримання перерахунку у вказаний період виникло у позивача лише з моменту прийняття постанови Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2016р. у справі №826/15733/15, якою постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №613 від 03.03.2015 визнано нечинною з моменту її прийняття.

Днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв`язку, через яке надсилається позовна заява, а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява позивачем була подана 04.09.2019, про що свідчить штамп Укрпошти на конверті.

Разом з тим, за змістом ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

При цьому при дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах позовної давності, а не після її спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17.

Судом встановлено, що відповідачем було вчинено дії, які свідчать про переривання позовної давності.

Зокрема, останнім підписані та скріплені печаткою акти звіряння взаємних розрахунків за період з 07.2015 по 01.11.2018 згідно договору №1640055 станом на 31.10.2018 за даними якої ПАТ «Київенерго» сальдо розрахунків за теплову енергію становить 275220,71грн. та на підставі договору №00100 підписаний акт звіряння за період з 07.2015р. -11.2018, за яким вихідне сальдо відповідача станом на листопад 2018 (переплата) становить 80565,81грн.

Чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем, а також місце вчинення цього акту. Натомість підписання відповідачем акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, свідчить про визнання такого боргу. (Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного суду від 08.05.2018 у справі №910/16725/17).

Враховуючи, що відповідні дії вчинялися у період, коли позовна давність не сплинула, тобто перебіг позовної давності переривався та почав свій перебіг заново (зокрема з 01.11.2018), суд дійшов висновку про те, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом 04.09.2019 не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення суми переплат 275220,71грн. та 80565,81грн.

Доводи відповідача про те, що акт звіряння взаємних розрахунків не є належними доказами визнання відповідачем заборгованості, оскільки підписані від імені відповідача неуповноваженою особою, відхиляються судом, оскільки наявні в матеріалах справи копії вказаних актів містять відомості про характер та вид господарської операції; реквізити договору, на виконання якого здійснена поставка теплової енергії та гарячої води, особистий підпис уповноважених осіб сторін, засвідчені відтиском печатки товариств.

Відтиск печатки відповідача підтверджує засвідчення цього документа саме Акціонерним товариства "К.ЕНЕРГО", Донецька область, Мар`їнський район, м.Курахове як юридичною особою - учасником господарських відносин. Відповідач не заперечував проти автентичності відтиску печатки, здійсненого на актах звірянн, а матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляції в сумі 48254,71 грн., трьох процентів річних в сумі 14362,88 грн. за період з лютого 2015 року по травень 2018 року.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат в межах періоду, визначеного позивачем в розрахунку доданого до позовної заяви, суд дійшов висновку про обґрунтованість цих нарахувань на суми 664,96 грн та 2045,31 грн. відповідно.

При цьому, господарський суд виходив з сум переплат за послуги з постачання гарячої води, як бази для здійснення нарахування на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, наведених у розрахунку станом на 01.12.2017 у розмірі 11673,06 грн, на 01.01.2018 - 50196,59 грн, на 01.02.2018 - 28745,60 грн, на 01.03.2018 - 55462,77 грн, на 01.04.2018 - 38354 грн, на 01.05.2018 - 80565,81 грн.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач та відповідач, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гарт" до Акціонерного товариства "К.Енерго" про стягнення заборгованості в сумі 563683,74 грн - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "К.Енерго" (85612, Донецька область, Мар`їнський район, м.Курахове, вул.Енергетиків, буд.34, ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гарт" (02232, м.Київ, вулиця Бальзака, будинок 81/1, ) надмірно сплачених коштів у розмірі 355 786,52 грн, 3% річних у розмірі 664,96 грн, інфляційні втрати - 2045,31 грн та судовий збір у розмірі 5374,56 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 05 березня 2020 року.

Повний текст рішення складено та підписано 16.03.2020 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов