ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. ОдесаСправа № 915/1511/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання Федорончук Д.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача не зявився;

від відповідача Григор`єв В.В., ордер ОД № 402470, дата видачі: 13.01.20.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Артур»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від „15 листопада 2019р., повний текст якого складено та підписано „25 листопада 2019р.

у справі № 915/1511/19

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція»

до відповідача Селянського (фермерського) господарства «Артур»

про стягнення заборгованості по відшкодуванню плати за землю,

головуючий суддя Ржепецький В.О.

місце прийняття рішення: Господарський суд Миколаївської області

В судовому засіданні 12.03.2020 року згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Учасники судового процесу про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Селянського (фермерського) господарства «Артур» про стягнення з останнього заборгованості по відшкодуванню плати за землю за період з червня 2016 по грудень 2017 року на суму 92976,52 грн, інфляційних втрат у розмірі 20185,10 грн, 3% річних у розмірі 5395,33 грн, пені у розмірі 13454,80 грн, штрафу у розмірі 6508,31 грн та судових витрат у розмірі 2077,80 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що з 01.01.2016 у зв`язку зі збільшенням нормативної грошової оцінки земельних ділянок та затвердженням рішення Южноукраїнської міської ради від 25.06.2015 № 1550, за землі енергетики 3%, щомісячна вартість послуг в 2016 році становить 661,11 грн., але всупереч умовам договору №36083 від 25.02.2015, додатку №1 від 25.02.2015 та рішення господарського суду Миколаївської області від 12.12.2017 у справі №915/1085/17 відповідач з червня 2016 року не здійснює відшкодування плати за землю, чим порушує умови договору та права позивача.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 15.11.2019р. по справі №915/1511/19 (суддя Ржепецький В.О.) позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Селянського (фермерського) господарства «Артур» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція»: основний борг у сумі 92976,52 грн; інфляційні втрати у розмірі 20185,10 грн; 3% річних у розмірі 5395,33 грн; пеню у розмірі 13109,84 грн; штраф у розмірі 6508,31грн; судові витрати у розмірі 2072,63 грн. За висновками господарського суду заборгованість відповідача перед позивачем за Договором №36083 від 25.02.2015 в сумі 92976,52 грн підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, судом було визнано обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню стягнення інфляційних витрат в сумі 20185,10 грн, 3% річних в сумі 5395,33 грн. та штрафу в розмірі в розмірі 6508,31 грн. Стосовно позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 13454,80 грн., судом здійснено власний розрахунок та встановлено, що розмір пені становить 13109,84 грн., а тому в задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 344,96 грн. судом відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Селянське (фермерське) господарство «Артур» звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповного з`ясування усіх обставин справи, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Зокрема, скаржник зазначає, що СФГ «Артур» свої зобов`язання щодо відшкодування плати за землю (земельний податок) за період з червня 2016 року по грудень 2017 року виконав відповідно до умов Договору № 36083від 25.02.2015 та рішення Господарського суду Миколаївської області по справі № 915/1085/17 від 12.12.2017 (набрало законної сили 02.01.2018р.) в повному обсязі, що підтверджується наступним:

- угодами про уступку права на вимоги від 03.06.2016 №01/2016 та від 17.08.2017 №08/2017, укладеними між ТОВ «Компані «Євродор» та СФГ «АРТУР», згідно з якими СФГ «АРТУР» набуло право вимоги зі стягнення заборгованості за виконані роботи, про що було повідомлено позивача по справі та позивач вище вказану переуступку визнав;

- відповідно до взаємозаліку зобов`язань позивач зарахував в рахунок відшкодування плати за землю кошти в загальному розмірі 39351,71 грн, про що свідчить акт звірки взаєморозрахунків;

- зміни до Договору на підставі рішення Господарського суду Миколаївської області по справі №915/1085/17 від 12.12.2017 (набрало законної сили 02.01.2018 року) почали діяти з 02.01.2018 року відповідно до ч. 5 ст. 188 ГК України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства «Артур» на рішення Господарського суду Миколаївської області від „15 листопада 2019р. у справі №915/1511/19; призначено розгляд апеляційної скарги Селянського (фермерського) господарства «Артур» до розгляду на 12 березня 2020 року о 10:00 год.

10.03.2020 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення Господарського суду Миколаївського суду від 15.11.2019 року у справі №915/1511/19 без змін.

Крім того, 10.03.2020 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі представника позивача.

В судовому засіданні 12.03.2020 представник скаржника просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача в судове засідання не з`явився.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши пояснення присутнього представника скаржника, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 15.01.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (Орендодавець) та Селянським фермерським господарством Артур, м. Южноукраїнськ Миколаївської області (Орендар) було укладено Договір оренди державного нерухомого майна № РОФ-1321 з договором про внесення змін до нього від 27.02.2015 № 1, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно Домобудівний комбінат (розширення) замощення з огорожею загальною площею 6608,9 кв. м. (271,92 пог. м) (інвентарний №10203747/5, реєстровий № 24584661.9ДЯМХКШ1179), до складу якого входить: бетонне замощення № 1 площею 6035 кв.м, замощення з відсіву №1-4, площею 573,9 кв.м, залізобетонна огорожа № 7, довжиною 126,72 пог. м, залізобетонна огорожа №8, довжиною 138,35 п.м. та металеві ворота №5, довжиною 6,85 п.м, розташований за адресою: Миколаївська область, АДРЕСА_1 Южноукраїнськ, Проммайданчик АДРЕСА_2 , що знаходиться на балансі Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом та обліковується у Відокремленому підрозділі Южно-Українська атомна електрична станція (п.1.1.).

Договір оренди укладено сторонами строком на 2 роки 364 дні, з 15.01.2015 року по 13.01.2018 року включно (п. 10.1).

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

На виконання умов Договору оренди Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області передало Селянському фермерському господарству Артур, м. Южноукраїнськ, Миколаївської області зазначене майно, що підтверджується актом приймання-передавання від 15.01.2015, підписаним обома сторонами Договору оренди та погодженим балансоутримувачем Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція.

25.02.2015 між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, м. Київ в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція, м. Южноукраїнськ Миколаївської області (Сторона-1) і Селянським фермерським господарством Артур, м. Южноукраїнськ Миколаївської області (Сторона-2) було укладено Договір про відшкодування плати за землю №ПУ-36083, відповідно до умов якого Сторона-2 користується земельною ділянкою площею 7626 кв.м., розташованою за адресою: Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промисловий майданчик, 24, для складування сипучих матеріалів і відшкодовує Стороні-1 відповідну плату за землю. Земельна ділянка перебуває у постійному користуванні Сторони-1 у відповідності до державного акту від 19.04.1995 ІІ-МК-002166 На право постійного користування земельною ділянкою (п.1).

Згідно з пунктами 2.1-2.2 Договору від 25.02.2015 № ПУ-36083 розмір відшкодування плати за землю визначається на підставі Розрахунку відшкодування плати за землю під час користування Селянським фермерським господарством Артур, м. Южноукраїнськ Миколаївської області земельною ділянкою, що знаходиться у постійному користуванні Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, м. Київ в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція, м.Южноукраїнськ Миколаївської області для складування сипучих матеріалів (додаток 1) та орієнтовно становить 43557 грн. 29 коп., в тому числі ПДВ 20% 7259 грн. 55 коп. Оплату послуг по договору Сторона-2 здійснює щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Сторони-1 на підставі акту, підписаного сторонами, та пред`явленого рахунку протягом 14-ти календарних днів з моменту отримання Стороною-2 рахунку на оплату.

Пунктом 3.2 Договору від 25.02.2015 № ПУ-36083 визначено, що Сторона-1 бере на себе зобов`язання письмово повідомляти Сторону-2 про перегляд розміру відшкодування плати за землю. Розмір відшкодування плати за землю переглядається у випадку зміни розміру земельної ділянки, щорічних ставок земельного податку за користування цією ділянкою, або її індексації, відповідно до нормативно-правових документів.

Розділом 4 Договору від 25.02.2015 № ПУ-36083 визначено відповідальність сторін за договором, зокрема, передбачено можливість стягнення пені та збитків за неналежне виконання зобов`язань за договором.

Зі змісту пункту 5.1 Договору від 25.02.2015 № ПУ-36083 вбачається, що цей договір складено на період дії договору оренди державного нерухомого майна від 15.01.2015 № РОФ-1321.

Відповідно до пункту 6.2 Договору від 25.02.2015 № ПУ-36083 зміни та доповнення в договір вносяться за взаємною згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою.

Розділом 7 Договору від 25.02.2015 № ПУ-36083 встановлено порядок врегулювання розбіжностей.

Всі суперечки і розбіжності, які можуть виникнути по договору або у зв`язку з ним, вирішуються Сторонами в претензійному порядку, передбаченому чинним законодавством України. Претензія підлягає розгляду в місячний термін, який обчислюється з дня отримання претензії. У разі не задоволення претензії або неотримання відгуку у встановлений термін, а також неможливості врегулювання розбіжностей у претензійного порядку, суперечка вирішується в судовому порядку.

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Рішенням Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 25.06.2015 №1550 встановлено з 01.01.2016 ставки за землю (земельного податку та орендної плати за землю) та затверджено Положення про плату за землю, згідно з пунктом 5.1 якого ставка плати за землі, зокрема, енергетики, для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Така зміна обумовила збільшення з 01.01.2016 нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка використовується відповідачем, що підтверджується поданим позивачем витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сформованим станом на 01.01.2016.

У зв`язку з ухиленням відповідача від підписання Додаткової угоди від 29.02.2016 № 1 до Договору від 25.02.2015 № ПУ-36083, якою передбачалось збільшити вартість розміру відшкодування плати за землю до суми 141115,30 грн. з ПДВ та застосувати зазначений розмір плати до відносин, що виникли між сторонами з 01.01.2016, а також відповідного Додатку № 1 до вищевказаної Додаткової угоди, в якому визначено з 01.01.2016 вартість відшкодування плати за землю за місяць у сумі 5206,12 грн. з ПДВ, позивач звернувся за захистом прав та законних інтересів до господарського суду.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.12.2017 у справі №915/1085/17 визнано укладеною Додаткову угоду №2 від 18.04.2017 з Додатком №1 до неї до Договору №36083 від 25.02.2015 про відшкодування плати за землю (реєстр НАЕК №57-123-SD-15-01351 від 17.04.2015), укладеного між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція та Селянським (фермерським) господарством Артур.

Зазначене рішення суду відповідачем не оскаржено та набрало законної сили.

Відповідно до п. 1 зазначеної Додаткової угоди №2 від 18.04.2017 з Додатком №1, у зв`язку із збільшенням з 01.01.2017р. нормативної грошової оцінки земельних ділянок на коефіцієнт індексації 1,06 Сторони домовилися викласти Додаток №1 до Договору №36083 від 25.02.2015р. в новій редакції, яка додається до даної Додаткової угоди.

Відповідно до п.2.1 Додаткової угоди №2 з Додатком №1 до Договору №ПУ-36083 розмір відшкодування плати за землю визначається на підставі «Розрахунку відшкодування плати за землю» під час користування СФГ «Артур» земельною ділянкою (додаток №1) та орієнтовно становить 144994,61 грн., в тому числі ПДВ 20%) - 24165,77 грн. У зв`язку з тим, що за січень - березень 2017 року були нараховані відшкодування без урахування змін з 01 січня 2017 році, то різницю вартості в місяць визначити з розрахунку: 4598,73 грн. - 4338,43 грн. = 260,30 грн. (без ПДВ), крім того ПДВ 20% - 52,06 грн. Всього - 312,36 грн., з ПДВ 20%.

Згідно нової редакції Додатку №1 до Договору №36083 від 25.02.2015р. з 01.01.2016 по 31.12.2016 вартість відшкодування плати за землю за місяць з урахуванням ПДВ становить 5206,12 грн., з 01.01.2017 по 31.12.2017 5518,48 грн.

Позивачем надсилались відповідачу рахунки: №РС, 16-4381 від 30.06.2016 року на суму 5206,12 грн., №РС,16-4587 від 31.07.2016 року на суму 5206,12 гри., №РС,16-4722 від 31.08.2016 року на суму 5206,12 грн., №РС,16-4902 від 30.09.2016 року на суму 5206,12 грн., №РС, 16-5066 від 31.10.2016 року на суму 5206,12 грн., №РС,16-5283 від 30.11.2016 року на суму 5206,12 грн., №РС,16-5517 від 31.12.2016 року на суму 5206,12 грн., №РС, 17-22 від 31.01.2017 року на суму 5206,12 грн, №РС, 17-272 від 28.02.2017 на суму 5206,12 грн, №РС-, 17-591 від 31.03.2017 на суму 5206,12 грн, №РС, 17-953 від 30.04.2017 на суму 5518,48 грн, №РС, 17-954 від 18.04.2017 на суму 312,36 грн, №РС, 17-955 від 18.04.2017 на суму 312,36 грн, №РС, 17-956 від 18.04.2017 на суму 312,36 грн, №РС, 17-1060 від 31.05.2017 на суму 5518,48 грн, №РС, 17-1369 від 30.06.2017 на суму 5518,48 грн, №РС, 17-1434 від 31.07.2017 на суму 5518,48 грн, №РС, 17-1596 від 31.08.2017 на суму 5518,48 грн, №РС, 17-1791 від 30.09.2017 на суму 5518,48 грн, №РС, 17-1975 від 31.10.2017 на суму 5518,48 грн, №РС, 17-2186 від 30.11.2017 на суму 5518,48 грн, №РС, 17-2400 від 31.12.2017 на суму 5518,48 грн, в яких розмір відшкодування плати за землю було зазначено з урахуванням змін нормативної грошової оцінки. Відповідач такі рахунки одержував, про що свідчать рекомендовані повідомлення додані позивачем до позовної заяви, але не сплачував.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.03.2018 у справі №915/117/17 частково стягнуто з Селянського (фермерського) господарства Артур на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС заборгованість за договором № 36083 від 25.02.2015 про відшкодування плати за землю в розмірі 11499,46 грн., з яких: 9688,08 грн. основний борг, 670,04 грн. пеня, 392,83 грн. інфляційні втрати, 70,34 грн. 3% річних, 678,17 грн. штраф; та 377,51 грн. судового збору.

Рішення суду відповідачем не оскаржено та набрало законної сили.

На виконання п.2.2 Договору №36083 від 25.02.2015р. на адресу відповідача супровідним листом №51/3957 від 12.03.2018 були направлені акти про відшкодування плати за землю за червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень - 2016 року; січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень - 2017 року.

Зазначений лист відповідачем отримано 15.03.2018, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення 550, однак зазначені акти не підписані та не повернуті позивачеві.

Будь-які заперечення щодо підписання цих актів з боку відповідача в матеріалах справи відсутні, що свідчить про мовчазну згоду з боку одержувача відповідної кореспонденції.

25.10.2018 позивачем направлено відповідачеві претензію № 32/17716 про сплату боргу та штрафних санкцій, у зв`язку з несвоєчасною сплатою відшкодування плати за землю.

Відповідачем зазначену претензію отримано 29.10.2018, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення 552.

Відповідач залишив претензію без реагування, що зумовило звернення позивача до місцевого господарського суду із вказаним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (п. 1 ст. 202 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В свою чергу згідно ст. 629 ЦК України вказаний договір є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Поняття договору оренди землі визначено ст. 13 Закону України "Про оренду землі", за приписами якої договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін в договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України.

Статтею 632 ЦК України зазначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, дію Договору оренди №РОФ-1321 від 15 січня 2015 року, укладеного між РВФДМ України по Миколаївській області та СФГ «Артур» припинено з 01 січня 2018 року, що підтверджується копією договору від 31 грудня 2017 року про дострокове припинення дії договору №РОФ-1321 від 15 січня 2015 року.

Згідно ч. 4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 ЦК України).

У зв`язку із викладеним та враховуючи умови договору від 25.02.2015 № ПУ-36083 щодо визначеного в додатку № 1 до договору розміру відшкодування плати за землю та умови п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди №2 з додатком №1 до договору №ПУ-36083, яку визнано укладеною рішенням господарського суду Миколаївської області від 12.12.2017 у справі №915/1085/17, виставлені відповідачеві рахунки та акти, а також рішення господарського суду Миколаївської області від 01.03.2018 у справі №915/117/17 про часткове стягнення заборгованості, колегія суддів підтримує правомірний висновок суду першої інстанції, що позивачем правомірно визначено заборгованість з відшкодування плати за землю у період з червня 2016 року по грудень 2017 року, яка становить 92976,52 грн.

Щодо стягнення господарським судом інфляційних у розмірі 20185,10 грн. та 3% річних у розмірі 5395,33 грн.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Стаття 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання. Позивачем за неналежне виконанням відповідачем зобов`язання по сплаті відшкодування плати за землю заявлено до стягнення з СФГ «Артур» інфляційні втрати в сумі 20185,10 грн та 3% річних в сумі 5395,33 грн.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши вказані розрахунки, погоджується з висновком місцевого господарського суду про їх правильність та відповідність чинному законодавству, а отже і обґрунтованість позовних вимог Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних у вказаній сумі.

Щодо стягнення суми пені в розмірі 13454,80 грн. та штрафу у розмірі 6508,31 грн.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями статті 216, частини першої статті 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесені штраф і пеня (частина перша статті 230 ГК).

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути викопано.

Відповідно до п. 4.1. Договору № ПУ-36083 від 25.02.2015 за несвоєчасну оплату відшкодування плати за землю Сторона-2 сплачує Стороні-1 пеню у розмірі 0,1 % за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у розмірі 7%.

Позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 13454,80 грн.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши вказаний розрахунок позивача, вважає вірним перерахунок розміру пені, здійснений судом першої інстанції, відповідно до якого розмір пені становить 13109,84 грн., нарахованої за несвоєчасне виконання умов договору.

Щодо стягнення суми штрафу у розмірі 6508,31 грн.

За прострочення платежу понад 30 днів позивачем нараховано штраф у розмірі 7%, який за розрахунком позивача становить 6508,31 грн.

Колегією суддів перевірено розрахунок сум штрафу, здійсненого позивачем та встановлено, що він здійснений арифметично вірно, а тому судом першої інстанції цілком правомірно задоволено позовні вимоги у вказаній частині.

Щодо доводів скаржника про те, що свої зобов`язання щодо відшкодування плати за землю (земельний податок) за період з червня 2016 року по грудень 2017 року виконав відповідно до умов Договору № 36083 від 25.02.2015 та рішення Господарського суду Миколаївської області по справі № 915/1085/17 від 12.12.2017 (набрало законної сили 02.01.2018р.) в повному обсязі, слід зазначити наступне.

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.12.2017 у справі №915/1085/17 визнано укладеною Додаткову угоду №2 від 18.04.2017 з Додатком №1 до неї до Договору №36083 від 25.02.2015 про відшкодування плати за землю (реєстр НАЕК №57-123-SD-15-01351 від 17.04.2015), укладеного між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція та Селянським (фермерським) господарством Артур.

Зазначене рішення суду відповідачем не оскаржено та набрало законної сили.

Крім того, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.03.2018 у справі №915/117/17 частково стягнуто з Селянського (фермерського) господарства Артур на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС заборгованість за договором № 36083 від 25.02.2015 про відшкодування плати за землю в розмірі 11499,46 грн., з яких: 9688,08 грн. основний борг, 670,04 грн. пеня, 392,83 грн. інфляційні втрати, 70,34 грн. 3% річних, 678,17 грн. штраф; та 377,51 грн. судового збору.

Вказане рішення також відповідачем не оскаржено та набрало законної сили. Враховуючи зазначені судові рішення, відсутність оплати за рахунками, які надсилались позивачем, не підписання актів про надання послуг, позивачем було скеровано на адресу позивача претензію №32/17716 від 23.10.2018 про перерахування заборгованості та штрафних санкцій. Разом з тим, вказана претензія залишилась відповідачем без належного реагування.

Таким чином, докази зазначені вище, спростовують виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо відшкодування плати за землю за період з червня 2016 року по грудень 2017 року та рішення Господарського суду Миколаївської області по справі № 915/1085/17 від 12.12.2017 у справі №915/1085/17, яке набрало законної сили 29.12.2017р.

Щодо посилань скаржника на відсутність заборгованості по відшкодуванню плати за землю у зв`язку із припиненням зобов`язань заліком зустрічних однорідних вимог, то слід зазначити,наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Компанія «Євродор» в 2016 та 2017 роках укладалися договори на ремонт технологічних доріг №04/2016/10 від 15.04.2016 року на суму 99171,60 грн. та №04/2017/2 від 24.04.2017 на суму 106062,00 грн.

В подальшому між ТОВ «Компанія «Євродор» та СФГ «АРТУР» було укладено угоди про уступку права на вимоги від 03.06.2016 р. №01/2016 та від 17.08.2017 р. №08/2017, згідно з якими СФГ «АРТУР» набуло право вимоги зі стягнення заборгованості за виконані роботи.

Оскільки, відповідач мав заборгованість по відшкодуванню плати за землю за Договором №36083 від 25.02.2015 року перед позивачем, а позивач мав заборгованість перед ТОВ «Компанія «Євродор», на підставі укладених в 2016 та 2017 роках Договорів №04/2016/10 від 15.04.2016 та №04/2017/2 від 24.04.2017, позивачем було проведено взаємозаліки зустрічних однорідних вимог на суму 99171,60 грн та 106062,00 грн, по декількох договорах, укладених між позивачем та відповідачем, у тому числі по спірному договору №36083 від 25.02.2015 року.

Зазначене підтверджується доданими позивачем до матеріалів справи:

- довідкою позивача про взаєморозрахунки між позивачем та відповідачем та період з 01.06.2016 року по 31.10.2017 року;

- заявою позивача №51/8898 від 25.06.2016 року про припинення зобов`язань заліком зустрічних однорідних вимог на суму 29663,63 гри. (відшкодування плати за землю за період з жовтня 2015 року по травень 2016 року по договору №36083 від 25.02.2015 року) копія долучена до матеріалів справи);

- заявою відповідача №27/10/17 від 27.10.2017 року про припинення зобов`язань заліком зустрічних однорідних вимог на суму 8435,29 грн (за договорами №06-05/ПУ-278883 від 31.05.2011, №РОФ-1080 від 01.06.2012, №РОФ-1321 від 15.01.2015);

- заявою відповідача №27/12-1 від 27.12.2017 року про припинення зобов`язань заліком зустрічних однорідних вимог на суму 24698,24 грн (за договорами: №06-05/ПУ-27883 від 31.05.2011, №06-25/ПУ-29349 від 31.01.2012, №РОФ-1080 від 01.06.2012, №РОФ-1321 від 15.01.2015, №58 від 01.07.2009, а також за рішенням господарського суду Миколаївської області від 28.03.2017 у справі №915/118/17 та постанови ВГСУ від 26.10.2017 у справі №915/118/17);

- заявою позивача №51/4870 від 27.03.2018 року про припинення зобов`язань заліком зустрічних однорідних вимог на суму 73649,05 грн. (заборгованість за договором №34897 від 26.04.2014 про відшкодування плати за землю та у відповідності до рішення господарського суду Миколаївської області від 06.12.2017 у справі №915/1086/17).

Таким чином, за Договором №36083 від 25.02.2015 залік зустрічних однорідних вимог проведено на суму 29663,63 грн.

Крім того, за даними бухгалтерського обліку позивача погашено 9688,08 грн. заборгованості за рішенням господарського суду Миколаївської області від 01.03.2019 у справі №915/117/17).

Отже, відповідно до взаємозаліку зобов`язань позивач зарахував в рахунок відшкодування плати за землю кошти в загальному розмірі 39351,71 грн, що також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період січень 2016 року грудень 2018 року (т. 2, а.с. 127-128).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором №36083 від 25.02.2015 в сумі 92976,52 грн підтверджена матеріалами справи та не спростована відповідачем.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на встановлений ст. 14 Господарського процесуального кодексу України принцип диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статей 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, судова колегія доходить висновку про законність оскаржуваного рішення, обґрунтованість, дотримання норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, що є підставою для залишення рішення без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

За таких обставин рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.11.2019р. залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Артур» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.11.2019 у справі №915/1511/19 - без змін.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

17.03.2020р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький