РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.03.2020Справа № 910/18752/19
Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33, м. Київ, 01054) до Товариства з додатковою відповідальністю «Київ Ре» (вул. Анрі Барбюса, буд. 13Б, м. Київ, 03680) про відшкодування шкоди у розмірі 96616,75 грн,

Без виклику сторін

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Київ Ре», в якому просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Київ Ре» на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» суму страхового відшкодування у розмірі 96616,75 грн та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 19.05.2018 між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів № 670573355.18, згідно якого застраховано автомобіль «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 . 28.04.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення між автомобілем «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 та автомобілем, під керуванням водія ОСОБА_2 Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси винним у скоєнні даної ДТП визнано ОСОБА_2 . Позивач визнав подію, що мала місце 28.04.2019 із застрахованим автомобілем, страховим випадком та здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 96616,75 грн. З урахуванням положень ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 1191 Цивільного кодексу України позивач вважає, що відповідачем, як страховиком цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 , має бути сплачене страхове відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.01.2020 позовна заява прийнята до розгляду, у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу запропоновано у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, відповідачу надано строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (якщо така буде подана) подати заперечення на відповідь на відзив.

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримано позивачем 09.01.2020, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі направлено відповідачу за юридичною адресою (вул . Анрі Барбюса, буд. 13Б, м. Київ, 03680 ) згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Відповідачем копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано не було, конверт з копією ухвали повернувся до суду із відміткою поштового повідомлення «вибули».

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 п. 4 с. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 05.03.2009 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку" рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка"), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і не вручена підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Тобто неотримання відповідачем поштової кореспонденції, надісланої судом за належною адресою, залежало виключно від суб`єктивної поведінки сторони.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що неотримання листів з копією ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідачем та повернення її до суду є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо його належного отримання, тобто є власною волею відповідача.

Таким чином, відповідач у справі був належним чином повідомлений про розгляд справи у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Відповідач не скористався правом подання до суду відзиву на позовну заяву, позивачем додаткових пояснень до суду подано не було.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

03.05.2018 між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) укладено договір страхування № 670573355.18 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. НОМЕР_1 , страхова сума 2177090,00 грн, франшиза 0,00 грн, зі строком дії договору з 00.00 год 10.05.2018 до 24.00 год 09.05.2019.

За умовами даного договору страховим випадком за договором є пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пожежі, стихійного лиха, падіння предметів, попадання каміння, протиправних дій третіх осіб, угону.

28.04.2019 о 18.15 год по вул. Болгарській, буд. 31 у м. Одеса водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався попереду та в свою чергу здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановою Малиновського районного суду міста Одеси ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляду штрафу у розмірі 340 грн.

Вказана постанова набрала законної сили 04.06.2019, про що здійснено відмітку на копії постанови, долученої до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідачем на підставі полісу АМ № 004884961, ліміт за шкоду майну - 100000,00 грн, франшиза - 00,00 грн.

02.05.2019 ОСОБА_3 звернувся до позивача із повідомленням про випадок та заявою на виплату страхового відшкодування.

Згідно Звіту № 05-006 спеціаліста-оцінщика по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», складеного 16.05.2019 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. НОМЕР_1 складає 109834,32 грн, вартість матеріальної шкоди, завданої власнику в результаті аварійного пошкодження автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. НОМЕР_1 складає 169362,27 грн.

Вказані відомості підтверджуються ремонтною калькуляцією № 05-006_19 від 16.05.2019.

В подальшому Товариством з обмеженою відповідальністю «ВТП «Інжпроект» до сплати ОСОБА_3 виставлено рахунок на оплату № 4826 від 16.05.2019, за яким вартість ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. НОМЕР_1 складає 96616,75 грн.

06.06.2019 позивачем, на підставі страхового акту № 1958044 від 20.05.2019, сплачено на користь страхувальника ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 96616,75 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 6940 від 06.06.2019.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов таких обґрунтованих висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Вина особи, яка керувала автомобілем «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 28.04.2019 о 18.15 год по вул . Болгарській, буд. 31 у м. Одеса встановлена у судовому порядку постановою Малиновського районного суду міста Одеси.

Відповідно до частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із ст. 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Київ Ре», поліс АМ № 004884961, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 100000,00 грн., франшиза - 0,00 грн. Вказаний поліс діяв станом на дату дорожньо-транспортної пригоди - 28.04.2019. Вказаний факт відповідачем не спростовано.

Таким чином, здійснивши виплату страхового відшкодування у визначеному розмірі за договором страхування, позивач в силу положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», набув права вимоги до відповідача як страхової компанії, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність винної особи.

З урахуванням викладеного, враховуючи заявлені позовні вимоги, вимога позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 96616,75 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача у справі 1921,00 грн. судових витрат зі сплати судового збору на підставі положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

В зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О. повний текст рішення складений та підписаний 23.03.2020.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Київ Ре» (вул. Анрі Барбюса, буд. 13Б, м. Київ, 03680, ідентифікаційний код 33442139) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33, м. Київ, 01054, ідентифікаційний код 16285602) суму страхового відшкодування у розмірі 96616 грн 75 коп та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921 грн 00 коп, а всього 98537 (дев`яносто вісім тисяч п`ятсот тридцять сім) грн 75 (сімдесят п`ять) коп.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено та підписано 23.03.2020.

Суддя В.О.Демидов