РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2020Справа № 910/18509/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О., за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОСЕМ"

до 1) ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОХОЛДИНГ РУНО"

2) ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО "ДНІПРО"

3) ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПІДЛУБИ АГРО+"

про стягнення 321080,05 грн.

Представники учасників сторін:

від позивача, Сушицький В.М.

від відповідача 1, не з`явився

від відповідача 2, не з`явився

від відповідача 3, не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОСЕМ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОХОЛДИНГ РУНО", ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО "ДНІПРО", ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПІДЛУБИ АГРО+" про стягнення 321080,05 грн., зокрема позивач просив стягнути з відповідача-1: 19631,04 грн. основного боргу, 32 028,11 грн. пені, 32844,34 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 8 557,20 грн. 3% річних; з відповідача-2: 86 009,68 грн. основного боргу, 15000,00 грн. пені; з відповідача -3: 112 009,68 грн. основного боргу та 15 000,00 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем 1 умов договору поставки №16.04.18-14/1 від 16.04.2018 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару. У зв`язку із тим, що виконання зобов`язань за договором поставки №16.04.18-14/1 від 16.04.2018 забезпечені договорами поруки №11/05/2019/1 від 11.05.2109, № 11/05/2019 від 11.05.2019, позивачем заявлено вимоги про стягнення 321080,05 грн. з відповідачів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/18509/19, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 28.01.2020.

У підготовчому засіданні 28.01.2020 постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 18.02.2020, про що сторін повідомлено ухвалою.

18.02.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи для доручення до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 18.02.2020 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.03.2020.

11.03.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог.

В судове засідання 12.03.2020 з`явився представник позивача та відмовився від заяви про зменшення позовних вимог, просив не приймати її до розгляду.

Суд протокольною ухвалою залишив без розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні 12.03.2020 підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання 12.03.2020 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідачі про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідачі у строк, встановлений ухвалою суду, не подали до суду відзиви на позов, а відтак не скористались наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 12.03.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16.04.2018 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОСЕМ" (далі - постачальник) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОХОЛДИНГ РУНО" (далі - покупець) укладено договір поставки № 16.04.18-14/1 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених договором, постачальник зобов`язується передати (поставити) покупцеві у його власність продукцію виробничо-технічного призначення (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.

Найменування, асортимент та кількість товару визначаються у специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 3.1 договору, ціна за одиницю та загальна вартість товару зазначаються сторонами у специфікаціях (додатках), що є невід`ємною частиною договору.

Положеннями п. 3.5 договору встановлено, що покупець оплачує товар шляхом 100% передоплати, якщо інший порядок та строки не визначені у відповідній специфікації до договору.

На виконання умов договору між сторонами погоджено та підписано специфікацію № 2 від 24.04.2018, відповідно до якої сторони погодили поставку товару на загальну суму 705 650,40 грн.

Згідно з п. 3 вказаної специфікації № 2 покупець оплачує вартість товару наступним чином: а) оплата товару в розмірі 30% загальної вартості товару, що постачається по цьому договору, здійснюється до 27.04.2018; б) решта вартості товару в розмірі 70% загальної вартості товару, що постачається по цьому договору, здійснюється до 31.10.2018.

На виконання умов договору та специфікації №2, 24.04.2018 відповідачем-1 здійснено попередню оплату товару на суму 212 000,00 грн.

Позивачем, виконання умов договору та специфікації №2, 27.04.2018 здійснено поставку товару на суму 705 650,40 грн., що підтверджується видатковою накладною № АГ-27/04110.

В подальшому, 11.05.2019 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОСЕМ", як кредитором та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО "ДНІПРО", як поручителем укладено договір поруки №11/05/2019/1 та 11.05.2019 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОСЕМ", як кредитором та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПІДЛУБИ АГРО+" укладено договір поруки 11/05/2019 (далі - договори поруки).

Відповідно до визначення термінів за договорами: боржник - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОХОЛДИНГ РУНО"; договір поставки - договір поставки № 16.04.18-14/1, із додатками та специфікаціями; забезпечені зобов`язання - порукою забезпечується виконання зобов`язання в повному обсязі в частині оплати вартості товару, сплати проіндексованої/скоригованої вартості товару, пені, процентів за користування чужими грошовими коштами, штрафів та інших платежів, у т.ч. відшкодування витрат та збитків кредитора, пов`язаних з виконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань , що виникають з умов договору поставки № 16.04.18-14/1 від 16.04.2018.

Згідно з п.1.1. договорів поруки, поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно з боржником за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть в майбутньому, які випливають з умов договору поставки, за умовами якого боржник зобов`язаний: в строк до 10.06.2019 оплатити кредитору вартість товару, яка на момент укладення договору поруки складає 112 009,68 грн.; сплатити кредитору пені, штрафи, передбачені договором поставки, а також відшкодувати втрати та збитки кредитора, пов`язані з неналежним виконанням боржником умов договору поставки. Сторони додатково визначили, що відповідальність поручителя обмежується сумою у розмірі 15 000,00 грн.

Положенням п. 1.2 договорів поруки сторони погодили, що по забезпечених зобов`язаннях поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, в порядку та строки, визначені договором поставки, у тому числі, при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобов`язань.

У випадку або часткового невиконання (неналежного виконання) боржником всіх або окремих забезпечених зобов`язань, поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники (2.1 договорів поруки).

Відповідно до п. 2.2 договорів поруки, поручитель зобов`язується здійснити виконання порушених забезпечених зобов`язань протягом 10 календарних днів з дати отримання вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі, але не раніше строку, встановленого в п. 1.1 вказаного договору.

Порука, встановлена договором, припиняється з дати виконання забезпеченого зобов`язання в повному обсязі по договору поставки № 16.04.18-14/1 від 16.04.2018 (п. 6.2 договорів поруки).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем-1 частково здійснено оплату товару на суму 462 000,00 грн. (з урахуванням 212 000,00 грн. здійсненої передоплати), відповідачем-2 як поручителем, здійснено часткову оплату на суму 26 000,00 грн.

Таким чином, за розрахунком позивача, неоплаченим є товар на суму 217 650,40 грн.

24.10.2019 позивач звернувся до відповідача-2 та відповідача-3 з вимогами вих. № ОЛ.17-10-2019/ та вих. № ОЛ.17-10-2019/1 про виконання зобов`язань, що передбачені договорами поруки.

Вказані вимоги залишені без відповіді та задоволення.

Оскільки, відповідач-1 в порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 16.04.18-14/1 від 16.04.2018 суму боргу за поставлений товар у розмірі 217 650,40 грн. не сплатив, у зв`язку із тим, що виконання зобов`язань за договором поставки № 16.04.18-14/1 від 16.04.2018 забезпечені поруками відповідача-2 та відповідача-3 за договорами поруки №11/05/2019/1 та № 11/05/2019, позивачем заявлено вимоги про стягнення: з відповідача-1: 19631,04 грн. основного боргу, 32 028,11 грн. пені, 32844,34 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 8 557,20 грн. 3% річних; з відповідача-2: 86 009,68 грн. основного боргу, 15000,00 грн. пені; з відповідача -3: 112 009,68 грн. основного боргу та 15 000,00 грн. пені.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між позивачем та відповідачем-1 договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору у позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача-1 - прийняти товар в обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

На виконання взятих на себе зобов`язань за договором поставки, позивач поставив, а відповідач-1 прийняв товар на суму 705 650,40 грн., що підтверджується видатковою накладною № АГ-27/04110.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3 специфікації № 2 до договору поставки сторони погодили, що покупець оплачує вартість товару наступним чином: а) оплата товару в розмірі 30% загальної вартості товару, що постачається по цьому договору, здійснюється до 27.04.2018; б) решта вартості товару в розмірі 70% загальної вартості товару, що постачається по цьому договору, здійснюється до 31.10.2018.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач-1 в порушення умов договору лише частково оплатив товар на суму 462 000,00 грн. (з урахуванням 212 000,00 грн. здійсненої передоплати).

Крім того, відповідачем-2, як поручителем, здійснено часткову оплату товару на суму 26 000,00 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача-1 перед позивачем за договором поставки становить 217 630,40 грн. Доказів оплати вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення пені у розмірі 62 028,11 грн., що нарахована за період з 01.11.2018 по 16.12.2019.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені передбачена у п. 9.2 договору поставки, відповідно до якого у випадку порушення термінів або умов оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожний лень прострочення.

Відповідно до. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

У п. 9.7 договору поставки сторони погодили, що нарахування пені за прострочення виконання грошових зобов`язань здійснюється до повного розрахунку.

Отже, з огляду на положення п. 9.7. договору, сторони передбачили інший період нарахування пені, аніж шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що розмір пені є більшим, ніж позивачем заявлено до стягнення. Однак, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, то обґрунтованим розміром пені, який підлягає стягненню на користь позивача є 62 028,11 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача-18557,20 грн. 3% річних.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що він є арифметично невірним, оскільки при здійсненні розрахунку позивачем не враховано, що день здійснення оплати не є днем прострочення виконання зобов`язання. Крім того, в розрахунок включені дні, які повторюються. За перерахунком суду, розмір 3% річних становить 8338,54 грн., а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача-1 32 844,34 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Згідно зі ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У п.9.5 договору поставки сторони погодили,що за порушення грошових зобов`язань по оплаті товару покупець сплачує на користь постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 3% за кожен місяць з розрахунку за кожний день прострочення від простроченої суми, за весь період прострочення.

Перевіривши розрахунок відсотків за користування чужими грошовими коштами, суд встановив, що він є невірним. За перерахунком суду розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами становить 32 647,56 грн., а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Як встановлено судом вище, виконання зобов`язань за договором поставки було забезпечене договорами №11/05/2019/1 та № 11/05/2019, що укладені між позивачем та відповідачами-2 та 3.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України).

За змістом п. 1.1 договорів поруки, поручителі відповідають в наступному обсязі: 112 009,68 грн. основного боргу та 15 000,00 грн. штрафу, пені.

Як встановлено судом вище, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги про стягнення 217650,40 грн. основного боргу, 62 028,11 грн. пені, 32 647,56 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами та 8 338,54 грн. 3% річних.

Враховуючи умови договорів поруки, наведені вище приписи законодавства та встановлені у справі обставини, у відповідача-2, як поручителя, виник обов`язок погасити заборгованість за поставлений товар у сумі 86 009,68 грн., оскільки відповідачем-2 було сплачено в рахунок погашення боргу 26 000,00 грн. та пеню у сумі 15 000,00 грн.; у відповідача-3 як поручителя, виник обов`язок погасити заборгованість за поставлений товар у сумі 112 009,68 грн. та 15 000,00 грн. пені.

Решта основного боргу у розмірі 19 631,04 грн. та решта пені, в сумі 32 028,11 грн., а також 32 647,56 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами та 8 338,54 грн. 3% річних підлягають стягненню з відповідача-1.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження, такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОСЕМ" частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог. При цьому, між відповідачами судовий збір розподілено пропорційно розміру сум, що підлягає стягненню з кожного з відповідачів.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОХОЛДИНГ РУНО" (04116, м.Київ, ВУЛИЦЯ ШУЛЯВСЬКА, будинок 7, код 32736177) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОСЕМ" (04210, м.Київ, ПРОСПЕКТ ГЕРОЇВ СТАЛІНГРАДА, будинок 6 А, код 30967207) 19 631,04 грн. основного боргу, 32 028,11 грн. пені, 32647,56 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 8 338,54 грн. 3% річних та 1389,68 грн. витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО "ДНІПРО" (30030, Хмельницька обл., Славутський район, село Ганнопіль, ВУЛИЦЯ МИРУ, будинок 16, код 30929334) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОСЕМ" (04210, м.Київ, ПРОСПЕКТ ГЕРОЇВ СТАЛІНГРАДА, будинок 6 А, код 30967207) 86 009,68 грн. основного боргу, 15 000,00 грн. пені та 1515,15 грн. витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПІДЛУБИ АГРО+" (11200, Житомирська обл., Ємільчинський район, селище міського типу Ємільчине, ВУЛИЦЯ СОБОРНА, будинок 2, код 38335344) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОСЕМ" (04210, м.Київ, ПРОСПЕКТ ГЕРОЇВ СТАЛІНГРАДА, будинок 6 А, код 30967207) 112 009,68 грн. основного боргу, 15 000,00 грн. пені та 1905,15 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.03.2020.

Суддя С.О. Турчин