ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

10.03.2020 Справа № 905/2344/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В., при секретарі судового засідання (помічнику судді) Фроловій Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, місто Київ, Печерський район, вулиця Грушевського, будинок 1Д; адреса для листування: 49027, місто Дніпро, а/с 1800; )

до відповідача 1: фізичної особи-підприємця Ткаченка Андрія Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 )

до відповідача 2: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_2 )

про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 438 714,95 грн.,-

за участю представників сторін:

від позивача: Левицька А.В. - на підставі ордеру (серія ПТ № 000,213 від 04.03.2020)

від відповідача 1: Топоров А.О. - на підставі довіреності б/н від 06.03.2020

від відповідача 2: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до фізичної особи-підприємця Ткаченка Андрія Олександровича та фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 438 714,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем 1 грошових зобов`язань за договором №K3ILLON06878 від 08.08.2016 в частині повернення кредитних коштів, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 438 714,95 грн. Водночас, з огляду на те, що в забезпечення спірного кредитного договору, між банком, позичальником та відповідачем 2 було укладено договір поруки №K3ILLON06878/DP1 від 08.08.2016, акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до суду з вимогами про солідарне стягнення заборгованості з позичальника та поручителя.

Представник позивача в судове засідання з`явився, надав усні пояснення по справі. В судовому засіданні 10.03.2020 зазначив про те, що кредитний договір №K3ILLON06878 від 08.08.2016 укладався з ОСОБА_2 саме як фізичною особою.

Представник відповідача 1 в судове засідання з`явився. 10.03.2020 від представника відповідача 1 надійшла заява про закриття провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з тим, що справа не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. В обґрунтування даної заяви заявник посилається на те, що стороною кредитного договору №K3ILLON06878 від 08.08.2016 є ОСОБА_2. саме як фізична особа, а не фізична особа-підприємець. На думку представника відповідача 1, даний спір стосуються захисту цивільного права, зокрема випливає із договірних відносин, є приватноправовим і за суб`єктним складом має розглядатися за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Розглянувши заяву відповідача 1 про закриття провадження по справі, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Статтею 45 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У відповідності з частиною першою статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Як вже зазначалось, звертаючись із цим позовом, позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором №K3ILLON06878 від 08.08.2016, укладеним між ним та ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем. Між тим, як вбачається зі змісту вказаного договору, останній був підписаний ОСОБА_2. без зазначення про те, що він виступає у даних правовідносинах як фізична особа-підприємець.

Постановою правління Національного банку України № 89 від 11.09.2017 затверджено новий План рахунків бухгалтерського обліку банків України, а також перехідну таблицю перенесення залишків коштів з рахунків для обліку дисконту, премії за наданими кредитами/залученими депозитами, короткострокових, довгострокових, прострочених кредитів/депозитів, прострочених нарахованих доходів/витрат за кредитами/депозитами.

Відповідно до вказаної таблиці рахунки з номером 2203 відносяться до плану рахунків групи кредити на поточні потреби, що надані фізичним особам, які обліковуються за амортизованою собівартістю.

Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 438 714,95 грн. було надано, зокрема, виписку по рахунку № НОМЕР_3 , який, з огляду на План рахунків бухгалтерського обліку банків України, відкритий для обслуговування саме фізичної особи.

За висновками суду, набуття статусу підприємця не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи. Натомість, згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Таким чином, цивільні права й обов`язки фізичної особи набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

Отже наявність у Ткаченко Андрія Олександровича статусу підприємця з 09.06.2010 не може свідчити про те, що з моменту його державної реєстрації як фізичної особи - підприємця він виступає в такій якості у спірних правовідносинах.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 27 червня 2018 року у справі № 749/230/15-ц, від 03 жовтня 2018 у справі №904/1182/17, від 13.03.2018 у справі №306/2004/15-ц.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Оскільки кредитний договір №K3ILLON06878 від 08.08.2016 був укладений позивачем з відповідачем 1 саме як фізичною особою, розгляд даної справи впливає на права та обов`язки останнього саме фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця, у зв`язку з чим дана справа повинна розглядатися саме за правилами цивільного судочинства.

За таких обставин суд дійшов висновку про закриття провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача 1 про про витребування доказів та клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Згідно приписів ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи, що позивачем на момент винесення даної ухвали не подано суду відповідного клопотання, у суду відсутні передбачені чинним законодавством України підстави для повернення судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, п. 1 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 233-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до фізичної особи-підприємця Ткаченка Андрія Олександровича та фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 438 714,95 грн., закрити.

У судовому засіданні 10.03.2020 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 13.03.2020.

Ухвала набрала законної сили в день її винесення судом 10.03.2020.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова