ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.03.2020 Справа № 920/122/20

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі:

судді Заєць С.В.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до відповідача - Сумського національного аграрного університету,

про стягнення 4101 грн 58 коп.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач 10.02.2020 звернувся з позовом до суду, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 2860 грн 44 коп. пені, 523 грн 25 коп. 3% річних, 717 грн 89 коп. інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 03.10.2017 договору № 4178/17-ТЕ(Т)-29 постачання природного газу (надалі Договір).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що ним відповідачу було поставлено газ по Договору, відповідачем газ було прийнято, однак за нього не сплачено вчасно, що є порушенням п. 6.1 Договору. Тому зазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Ухвалою суду від 12.02.2020 було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідач 10.03.2020 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково та просить суд зменшити розмір пені, інфляційних втрат та 3% річних на 90 %.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

03.10.2017 між сторонами було укладено договір № 4178/17-ТЕ(Т)-29 постачання природного газу та додаткові угоди (а.с.13-23). Відповідно до п. 1.1 Договору позивач зобов`язався поставити відповідачу у 4 кварталі 2017 року природний газ, а відповідач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 3.7 Договору кількість спожитого відповідачем газу за місяць оформлюється актом прийому-передачі. У 4 кварталі 2017 року позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 688 402 грн 67 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи, підписаними сторонами без заперечень та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу (а.с.24-26).

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач розрахувався за газ, однак з порушенням строків, які встановлені Договором, що підтверджується випискою з банківських операції по Договору з відповідачем за період з 01.01.2017 по 31.10.2019 (а.с.28-41).

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Оскільки вказані обставини визнаються сторонами, то вони є такими, що встановлені судом.

Крім того, згідно з ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано доводів позивача. Тому, факт оплати відповідачем за природний газ у 4 кварталі 2017 року, з простроченням платежу, про який зазначено вище, є таким, що встановлений судом.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Стосовно вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Згідно з ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем наданий до матеріалів справи розрахунок 3% річних та інфляційних втрат (а.с.11-12).

Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 523 грн 25 коп. 3% річних, 717 грн 89 коп. інфляційних втрат (період з 28.11.2017 по 31.03.2018) є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині клопотання відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних втрат на 90 %, то суд відмовляє, оскільки, на думку суду, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосоване судом лише за заявою відповідача до відсотків, що нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. Отже, згідно з ч. З ст. 551, ст. 616 ЦК України суд за наявності істотних обставин вправі зменшити тільки розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

Щодо стягнення пені.

Згідно ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 Договору, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивачем наданий до матеріалів справи розрахунок пені (а.с.11-12).

Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем та те, що право на стягнення пені самостійно встановлено сторонами у Договорі, то вимога позивача про стягнення з відповідача 2860 грн 44 коп. пені (період з 28.11.2017 по 31.03.2018) є правомірною.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд зменшити розмір пені на 90 %.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 2 ст. 233 ГК України у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

На думку суду, неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Тому судом враховано факт відсутності у відповідача основного боргу за укладеним між сторонами Договором, а також те, що порушення виконання зобов`язання за Договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Також, суд враховує стягнення сум інфляційних втрат та відсотків річних, які мають забезпечити баланс інтересів сторін.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідача стосовно того, що відповідач знаходиться у тяжкому фінансовому становищі, в тому числі є бюджетною установою та фінансується з бюджету України.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені та часткове задоволення вимог позивача, а саме суд зменшує розмір пені на 50% та стягує з відповідача на користь позивача 1430 грн 22 коп. пені.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом позовні вимоги позивача до відповідача задоволені, то на відповідача покладаються витрати позивача із сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.123, 129, 130,185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Сумського національного аграрного університету про стягнення 4101 грн 58 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Сумського національного аграрного університету (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 160, м. Суми, 40021, код 04718013) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, код 20077720) 1430 грн 22 коп. пені, 523 грн 25 коп. 3% річних, 717 грн 89 коп. інфляційних втрат, 2102 грн витрат по сплаті судового збору.

3. Клопотання Сумського національного аграрного університету про зменшення розміру пені задовольнити частково.

4. В іншій частині клопотання Сумського національного аграрного університету про зменшення пені, 3% річних та інфляційних втрат відмовити.

5. Зменшити розмір заявленої Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пені на 50%.

6. Видати Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» наказ після набрання рішенням законної сили.

7. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 16.03.2020.

Суддя С.В. Заєць