УХВАЛА

11 березня 2020 року

м. Київ

Справа № 916/1689/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Міщенка І.С., Случа О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Журавльова А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника прокурора Одеської області на постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 05.11.2019 (Поліщук Л.В., Будішевська Л.О., Таран С.В.) та рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2019 (Погребна К.Ф.) у справі №916/1689/17

за позовом Прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Підприємства Федерації професійних спілок України "Проектно-вишукувальний інститут "Укркурортпроект" про витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року Прокурор Одеської області (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (далі - Позивач) звернувся в Господарський суд Одеської області з позовом до Підприємства Федерації професійних спілок України „Проектно-вишукувальний інститут „Укркурортпроект" (далі - Відповідач) про витребування майна з чужого незаконного володіння з посиланням на статтю 388 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог Прокурор зазначив, що спірне нерухоме майно є державною власністю, а тому не могло бути передано у будь-яку іншу власність (зокрема у власність Відповідача) без згоди на те Позивача. Оскільки передача спірного майна у власність Відповідача відбулася з порушенням законодавства, тому Прокурор вважає, що Позивач, в інтересах якого заявлено позов, має право витребувати зазначене майно у Відповідача.

03.08.2017 до місцевого господарського суду від Відповідача надійшла заява про застосування позовної давності.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.02.2018, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.04.2018, позов задоволено у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 20.02.2019 рішення Господарського суду Одеської області від 12.02.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.04.2018 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції погодився з висновком судів попередніх інстанцій про те, що право власності на спірний об`єкт нерухомого майна набула держава і розпорядження ним повинно здійснюватися Позивачем, а Відповідач не мав правових підстав для розпорядження цим майном.

Відповідач послався на пропущення Прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Позивача, зазначаючи, що Позивач мав дізнатися про ймовірність порушення свого права власності з моменту прийняття постанов Верховної Ради України №2268-ХІІ від 10.04.1992 та №3943-ХІІ від 04.02.1994, відповідно до яких майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР тимчасово передано Позивачу та зобов`язано останнього прийняти вказане майно до 01.05.1992. Крім того, на думку Відповідача, Позивач мав дізнатися про порушення свого права із судових рішень у справах №16/509-05-11699, №30/276-06-8252А, №20/59-08-999, які розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є відкритим. Враховуючи викладене, Відповідач просив відмовити у позові у повному обсязі та застосувати позовну давність.

У свою чергу, Позивач стверджував, що про обставини вибуття з державної власності спірного об`єкту нерухомості дізнався з позовної заяви прокуратури у справі №522/11951/15-ц, тобто у червні 2015 року; прокуратурі про вказані обставини стало відомо лише 17.04.2015 - після звернення ГО "Правозахисне товариство "Співдружність".

Прокурор, посилаючись на практику Верховного Суду України, зазначив, що позовна давність до позовних вимог про витребування майна у порядку статті 388 ЦК України не застосовується, оскільки право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника.

Під час здійснення перегляду судових рішень попередніх інстанцій, Верховний Суд звернув увагу на те, що для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Порівняльний аналіз змісту термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Вказана правова позиція напрацьована усталеною судовою практикою як Верховного Суду України в постановах від 17.02.2016 у справі №6-2407цс15, від 01.07.2015 у справі №6-178гс15, так і Верховного Суду, зокрема, в постанові від 15.05.2018 у справі №911/3210/17, від 08.05.2018 у справі №911/2534/17.

Суд дійшов висновку, що при новому розглядi справи, суди мають встановити момент, коли саме право Позивача було порушено та, відповідно, від якого має відліковуватися початок перебігу строку позовної давності, та визначити, з урахуванням правових позицій Верховного Суду та Верховного Суду України, чи пропущено Позивачем такий строк.

За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду Одеської області від 26.06.2019, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2019, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Позивач, в силу постанов Верховної Ради України №2268-ХІІ від 10.04.1992 та №3943-ХІІ від 04.02.1994, а також положень Закону України "Про Фонд державного майна України", саме з 1992 року, як власник спірного майна був зобов`язаний безпосередньо здійснювати контроль за майном громадських організацій колишнього Союзу РСР, які розташовані на території України. Починаючи з травня 2011 року, місцевими прокуратурами України на підставі доручення Генеральної прокуратури України було подано більше 200 позовів щодо визнання державною власністю майна профспілкових організацій та їх суб`єктів господарювання в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, про що свідчить Єдиний державний реєстр судових справ. За таких обставин, суд відхилив посилання Позивача на те, що про обставини вибуття з державної власності спірного об`єкта нерухомості він дізнався лише з позовної заяви прокуратури у справі №522/11951/15-ц, тобто у червні 2015 року, а прокуратурі, у свою чергу, про вказані обставини стало відомо лише 17.04.2015 - після звернення ГО "Правозахисне товариство "Співдружність".

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд не погодився з висновком місцевого господарського суду щодо часу, коли Прокурор та Позивач могли дізнатися про порушення прав Позивача. Суд дійшов висновку, що строк позовної давності, в даному випадку, сплив у лютому 2017 року, оскільки, згідно з доданим Прокурором до позовної заяви витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.03.2014 №18967271, право приватної власності на нежитлове приміщення загальною площею 1996,2 м2 (спірне майно), зареєстровано за Відповідачем 24.02.2014, а тому саме з 24.02.2014 (дата державної реєстрації за Відповідачем права власності на спірний об`єкт нерухомості) Прокурор та Позивач у даній справі могли, відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України, довідатися про порушення прав останнього на вказаний об`єкт. Проте, Прокурор звернувся з позовом у даній справі лише у липні 2017 року, тобто з пропуском цього строку.

При цьому, апеляційний господарський суд зазначив, що звернення у червні 2015 року прокуратурою Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Підприємства Федерації професійних спілок України "Проектно-вишукувальний інститут "Укркурортпроект" та ОСОБА_1 до Приморського районного суду м. Одеси про витребування майна з чужого незаконного володіння в межах справи №522/11951/15-ц не перериває строку позовної давності для звернення до суду з позовом у даній справі з огляду на те, що при зверненні Прокурора з позовом у червні 2015 року ним не було дотримано вимог процесуального закону щодо правил суб`єктної юрисдикції та об`єднано в одному позові вимоги, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, у зв`язку з чим постановою Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі №522/11951/15-ц провадження в частині позовних вимог до Відповідача було закрито з підстав порушенням вимог статті 16 ЦПК України.

Прокурор подав касаційну скаргу на рішення та постанову судів попередніх інстанцій, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Однією з підстав звернення з касаційною скаргою Прокурор зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано, що постановою Апеляційного суду Одеської області від 22.06.2016 у справі №522/11951/15-ц позовні вимоги Прокурора задоволено повністю, а постановою Верховного Суду України від 12.04.2017 закрито провадження у справі в частині вимог до Відповідача і це свідчить не про переривання строків позовної давності у даній справі, а взагалі про відсутність перебігу строків давності, оскільки Прокурор звернувся до суду з позовом у даній справі в липні 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду від 28.12.2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Прокурора на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2019 та рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2019 у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 26.02.2020 оголошено перерву до 11.03.2020 з урахуванням розумності строку розгляду цієї справи.

Під час розгляду матеріалів касаційної скарги встановлено, що у зв`язку з необхідністю встановлення єдиного підходу судової практики щодо переривання чи непереривання перебігу позовної давності поданням позову у випадку подальшого закриття провадження у справі, Верховного Суду від 19.02.2020 на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду передано справу №922/1467/19. Ухвалою Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2020 призначено розгляд касаційної скарги у справі №922/1467/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

В засіданні Суду 11.03.2020 було поставлене на обговорення питання наявності підстав для зупинення провадження у даній справі до закінчення розгляду Об`єднаною Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/1467/19. Представник Відповідача проти зупинення провадження у справі не заперечував, а Прокурор заперечив проти зупинення провадження у справі, посилаючись на позицію, викладену в касаційній скарзі.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначенням Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок, у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення єдності правозастосовчої практики щодо переривання перебігу позовної давності в разі подання позову та подальшого закриття провадження у справі, колегія суддів з власної ініціативи дійшла висновку про наявність підстав для зупинення провадження за касаційною скаргою, поданою у справі №916/1689/17, до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/1467/19 у подібних правовідносинах.

Керуючись статтями 228, 234, 235, 302, 303 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №916/1689/17 за касаційною скаргою Заступника прокурора Одеської області на постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 05.11.2019 та рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2019 зупинити до закінчення розгляду Об`єднаною Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/1467/19.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Міщенко І.С.

Случ О.В.