ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2020 р. Справа № 917/50/20

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., секретар судового засіданні Отюгова О.І., розглянувши справу № 917/50/20

За позовною заявою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача Лубенського колективного учбово-виробничого підприємства Полтавського учбово-виробничого об`єднання Українського товариства сліпих, вул.. Радянська, 164, м. Лубни, Полтавська область, 37500

про стягнення 3 450,05 грн. заборгованості

Без виклику учасників справи

Встановив :

09.01.2020 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства " Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до відповідача Лубенського колективного учбово-виробничого підприємства Полтавського учбово-виробничого об`єднання Українського товариства сліпих про стягнення 3 450,05 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 13.01.2020 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 917/50/20 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Сторони були належним чином та завчасно повідомлені за місцем їх реєстрації про покладені на них обов`язки, про що свідчать матеріали справи (поштові повідомлення про вручення даної ухвали наявні у матеріалах справи). Крім того, ухвала суду у даній справі була своєчасно розміщена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

21.12.2015 р. між Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі - Постачальник) та Лубенським колективним учбово-виробничим підприємством Полтавського учбово-виробничого об`єднання Українського товариства сліпих (далі - Споживач) було укладено Договір № 3313/16-ТЕ-24 постачання природного газу (далі - Договір, а.с. 11-17).

До Договору між сторонами було укладено додаткові угоди (а.с. 18-22), згідно яких сторони внесли зміни, зокрема, в частині обсягів поставки газу та його вартості.

У Договорі сторони узгодили, зокрема наступне :

- постачальник зобов`язується поставити у власність споживачеві у 2016 р. природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п.1.1 Договору).

- приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п. 3.4 Договору);

- Споживач зобов`язується подати ж пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику : завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної за категоріями (у тому числі згідно з цим договором ); підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі природною газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість (ч. 1, 2 п. 3.5 Договору);

- ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором з 01.01.2016 р. по 31.03.2016 р. становить - 1 770,74 грн., крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ Укратрансгаз - 126,20 грн. та податок на додану вартість (20%). До слати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ 2 276,33 грн. (п. 5.2 Договору, з урахуванням додаткових угод);

- оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу (п.6.1 Договору).

- у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (ч. 2 п. 8.2 Договору);

- строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п. 10.3 Договору);

- цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки природного газу 01.01.2016 р. до 31.03.2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12.1 Договору).

На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 13 093,43 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані представниками сторін та скріплені печатками сторін (копії яких наявні у матеріалах справи, а.с. 23-24).

За даними позивача в порушення умов Договору відповідачем проведено оплату вартості спожитого газу за період з лютого 2016 р. по березень 2016 р. (включно) з порушенням строків, встановлених п. 6.1 Договору, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості відповідача.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3 450,05 грн. заборгованості, у тому числі : пеня у сумі 2 339,06 грн.; інфляційні нарахування 857,88 грн. та три проценти річних у сумі 253,11 грн.. На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази:

- належним чином завірена копія договору № 3313/16-ТЕ-24 та додаткових угод до нього;

- оригінал розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, неустойки, інфляційних втрат та трьох процентів річних;

- належним чином завірені копії актів приймання-передачі природного газу;

- сальдо по підприємству;

- оригінал довідки по операціях за договором № 3313/16-ТЕ-24;

- копії виписок по договору № 3313/16-ТЕ-24.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст. 193 ГК України.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконував зобов`язання за вищезазначеним Договором щодо поставки природного газу. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України оплатив отриманий природний газ з порушенням встановлених у Договорі строків. Дана обставина відповідачем не спростована та не заперечується.

Пунктом 8.2 Договору сторони узгодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 2 339,06 грн. за період з 15.03.2016 року по 14.10.2016 року; інфляційні нарахування 857,88 грн. за період з березня 2016 р. по лютий 2017 року та три проценти річних у сумі 253,11 грн. за період з 15.03.2016 р. по 01.02.2017 р..

Суд вважає за необхідне зазначити, що 30.11.2016 набрав чинності Закон "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон №1730), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Водночас частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії і застосування цієї норми не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання.

Як вбачається зі змісту п. 1.2 Договору, порушення якого з боку відповідача заявлено у якості підстави позову, газ відповідачу поставлявся виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Також, зі змісту наданих позивачем актів приймання - передачі природного газу на підтвердження факту поставки газу вбачається, що спірний газ приймався відповідачем виключно з метою виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Отже, з наданих позивачем доказів вбачається, що, зокрема, відповідач у спірний період (лютий - березень 2016 року), отримав газ з метою виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а відтак - він мав ознаки теплогенеруючої організації, відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання".

Таким чином, наведені положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" поширюються на спірні правовідносини сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач сплачував за отриманий у лютому-березні 2016 р. природний газ наступним чином : 12.10.2016 р. у сумі 5 800,00 грн., 01.11.2016 р. у розмірі 14 830,00 грн. та остаточно погасив заборгованість перед позивачем за природний газ 02.02.2017 р. у сумі 3 006,35 грн., що підтверджується бухгалтерською випискою з балансового рахунку сальдо по підприємству та випискою по операціях з 01.01.2016 30.09.2018 р., випискою з банківського рахунку відповідача (а.с.25, 27-29) та розрахунком заборгованості (а.с.9-10), у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення : пеню у сумі 2 339,06 грн. за період з 15.03.2016 року по 14.10.2016 року; інфляційні нарахування 857,88 грн. за період з березня 2016 р. по лютий 2017 року та три проценти річних у сумі 253,11 грн. за період з 15.03.2016 р. по 01.02.2017 р..

Досліджуючи наданий розрахунок розміру позовних вимог та відповідних нарахувань, суд вважає його таким, що частково не відповідає приписам Закону №1730, оскільки позивачем здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості, яка була остаточно погашена до набрання чинності наведеним Законом, отже спірні суми не підлягають стягненню в силу прямої вказівки Закону.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 2 339,06 грн. пені за період з 15.03.2016 року по 14.10.2016 року, трьох процентів річних у сумі 253,11 грн. за період з 15.03.2016 р. по 01.02.2017 р. та інфляційних втрат у розмірі 857,88 грн. за період з березня 2016 р. по лютий 2017 року (з урахуванням моменту виникнення зобов`язання з оплати природного газу за кожний окремий місяць та проведених відповідачем проплат), суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені, 3% та інфляційних нарахувань частково відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України №1730 та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а саме : в частині стягнення з відповідача 763,62 грн. пені за період з 15.04.2016 року по 14.10.2016 року , 358,27 грн. інфляційних втрат за період з березня 2016 р. по лютий 2017 року та 72,22 грн. трьох процентів річних за період з 15.03.2016 р. по 01.02.2017 р., нарахованих на суму невиконаного відповідачем зобов`язання у розмірі 3 006,35 грн. з оплати отриманого від позивача природного газу станом на 30.11.2016 р. (дата набрання законної сили Законом України №1730)

В частині стягнення з відповідача 1 575,43 грн. пені, 180,89 грн. 3% та 499,61 грн. інфляційних нарахувань, суд приходить до висновку, що останні задоволенню не підлягають, оскільки погашення заборгованості за переданий позивачем відповідачу природний газ у 2016 році у сумі 10 087,08 грн. було здійснено до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", то відповідно до положень вказаного Закону, нараховані на таку заборгованість пеня, річні та інфляційні підлягали списанню. В порушення приписів вищезазначеного Закону, позивач не списав вказані суми, натомість подав до суду позов про стягнення пені, річних та інфляційних з відповідача.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 763,62 грн. пені, 358,27 грн. інфляційних втрат та 72,22 грн. трьох процентів річних, підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Лубенського колективного учбово-виробничого підприємства Полтавського учбово-виробничого об`єднання Українського товариства сліпих (вул. Радянська, 164, м. Лубни, Полтавська область,37500; ) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) 763,62 грн. пені, 358,27 грн. інфляційних втрат, 72,22 грн. трьох процентів річних та 664,88 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення підписано 13.03.2020 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М.Тимощенко