ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"16" березня 2020 р. м. ХарківСправа № 922/762/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

розглянувши заяву про забезпечення позову (вх. № 762/20 від 13 березня 2020 року) у справі

за позовом ОСОБА_1 , смт. Пісочин
до директора та засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «БК Тепломонтаж» ОСОБА_2, смт. Солоницевка
про зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся із позовом до відповідача, директора та засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «БК Тепломонтаж» ОСОБА_2, про прийняття рішення про виплату та виплатиту дивідендів за результатами останнього звітного періоду протягом одного місяця з дня прийняття відповідного рішення.

Одночасно з поданням позовної заяви позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в порядку статей 136-139 Господарського процесуального кодексу України (вх. № 762/20 від 13 березня 2020 року), в якій просить накласти арешт на грошові активи, що знаходяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «БК Тепломонтаж» та заборонити розпорядження такими коштами, окрім сплати обов`язкових платежів у вигляді податків, зборів та виплати заробітної плати, у разі наявності найманих працівників. В заяві про забезпечення позову позивач зазначає, що існує реальна і доведена небезпека того, що відповідач в майбутньому може здійснити дії покликані на виведення активів з розрахункового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «БК Тепломонтаж» з метою уникнення невиконання майбутнього рішення суду, що повністю унеможливить виконання рішення суду, позбавить позивача ефективного захисту та поновлення прав, за захистом яких він звернувся до суду.

Пунктом 2 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України передбачено можливість подання заяви про забезпечення позову одночасно з пред`явленням позову до суду, до якого подається позовна заява. Відповідно до частини 4 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Суд, ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову та позовної заяви, не вбачає необхідності у наданні додаткових доказів та пояснень, а, відтак, і існування виняткового випадку для призначення заяви до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін.

Розглянувши подану заяву, суд знаходить підстави для її повернення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) - господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

За частиною 1 статті 139 ГПК України - заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 та 6 зазначеної статті).

Згідно з частиною 2 статті 141 ГПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом:

1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;

2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Відповідно до частини 3 статті 141 ГПК України розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Зустрічне забезпечення - по суті це гарантія відшкодування можливих для відповідача збитків та має на меті забезпечити певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів.

У принципі 7 доповіді Асоціації міжнародного права «Про забезпечувальні і запобіжні заходи в міжнародному цивільному процесі», ILA,1996) зазначається, що суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті застосування забезпечувальних заходів.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, то зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично це є збереженням існуючого стану status-quo між сторонами до ухвалення кінцевого рішення суду.

Всупереч такій вимозі, позивач не зазначив про заходи зустрічного забезпечення позову. Таким чином, у поданій заяві позивача про забезпечення позову, відсутні пропозиції щодо зустрічного забезпечення, що не узгоджується із імперативним застереженням, зазначеним у статті 139 ГПК України.

Крім того, згідно із частиною 1 статті 137 ГПК України, позов забезпечується, в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, згідно з пунктом 3 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Отже, за приписами чинного процесуального кодексу особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому частиною 1 статті 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, в системному тлумаченні норм процесуального законодавства, звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не тільки обґрунтувати причини звернення із такою заявою, але й підтвердити відповідними доказами. Отже, обов`язковим є подання доказів наявності обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

На противагу зазначеному, позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідачем вчинялись будь-які дії, спрямовані на виведення грошових коштів з розрахункового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «БК Тепломонтаж» за фіктивними контрактами з метою отримання особистої матеріальної вигоди (як-то заява до правоохоронних органів, посилання на відкриті кримінальні справи, тощо). Саме лише посилання в заяві на дії відповідача щодо виведення грошових коштів з розрахункового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «БК Тепломонтаж» за фіктивними контрактами, без підтвердження відповідними доказами, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти.

Як визначено частиною 7 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

В розрізі зазначеного, заява позивача про забезпечення позову, відповідно до частини 7 статті 140 ГПК України, підлягає поверненню останньому разом з доданими до неї документами.

Керуючись статтями 139, 140, 141, 232-236 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову (вх. № 762/20 від 13 березня 2020 року).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвалу підписано 16 березня 2020 року.

Суддя Н.В. Калініченко

№ 922/762/20