ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2020 справа № 914/2266/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут

до відповідача Воле-Баранецької сільської ради Самбірського району Львівської області

про стягнення 17262,60 грн.

за участю представників:

від позивача Мачічка О.О.

від відповідача не з`явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут до відповідача Воле-Баранецької сільської ради Самбірського району Львівської області про стягнення 17262,60 грн., з яких 16998,54 грн. основний борг та 264,06 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 11.11.2019р. справу прийняти до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, судове засідання призначено на 03.12.2019р. В підготовчому засіданні 03.12.2019р. суд ухвалив продовжити строк підготовчого провадження та відкласти підготовче засідання на 15.01.2020р. В підготовчому засіданні 15.01.2019р. суд оголосив перерву до 04.02.2020р. В підготовчому засіданні 04.02.2020р. суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 03.03.2020р.

Представник позивача в судовому засіданні 03.03.2020р. позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві.

Відповідач явку представника в судове засідання 03.03.2020р. не забезпечив, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, оскільки представник Воле-Баранецької сільської ради Самбірського району Львівської області був присутній в попередньому судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.

20.02.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут (постачальник) та Воле-Баранецької сільської ради (споживач) укладено договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (бюджетних організацій) №41ЕВ797-906-19, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2018р. природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1. договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених кодексом ГРМ.

Відповідно до пункту 2.9.4. договору, у випадку відмови від підписання акту приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника.

Згідно з пунктом 2.9.5. договору, у випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі або не подання письмової обгрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Пунктом 4.2.3 договору передбачено, що остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (пункт 3.6. договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Відповідно до пункту 5.1.6. договору, постачальник має право визначати в порядку, передбаченому розділом ІІ договору, обсяг споживання газу.

Згідно з пунктом 5.4.2. договору, споживач зобов`язується оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

Як зазначено у позовній заяві, позивач у квітні 2019р. здійснив поставку газу, а відповідач прийняв поставлений газ, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу за квітень 2019р.

Як стверджує позивач, відповідач всупереч взятих на себе зобов`язань за договором, у встановлений строк не здійснив оплату спожитого газу у квітні 2019р., внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 16998,54 грн.

Крім того, позивачем на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нараховано відповідачу 264,06 грн. 3% річних.

Таким чином, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 17262,60 грн., з яких 16998,54 грн. основний борг та 264,06 грн. 3% річних.

Відповідач проти позову заперечив частково, подавши відзив на позовну заяву. Зокрема відповідач заперечує проти трьох відсотків річних, оскільки ним не подавалась заявка на замовлення газу на наступний період місяця постачання квітень та не отримувались документи на оплату таких послуг.

Крім того, відповідач просив не покладати на нього відшкодування судового збору, оскільки він є бюджетною організацією та не змозі нести не передбаченні витрати.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (стаття 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 20.02.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут (постачальник) та Воле-Баранецької сільської ради (споживач) укладено договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (бюджетних організацій) №41ЕВ797-906-19, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2018р. природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

23.09.2019р. позивачем надіслано на адресу оператору ГРМ АТ «Львівгаз» лист №79701-Сл-7102-0919, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут просить підтвердити поданий обсяг номінації та обсяг розподіленого газу по споживачу Воле-Баранецька сільська рада (код ЄДРПОУ 4369883) за квітень 2019р. з ресурсу ТзОВ «Львівгаз збут».

На вказаний запит оператор ГРМ АТ «Львівгаз» надіслав лист-відповідь №79003.1-Сл-10188-0919 від 24.09.2019р. на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут, з якого вбачається, що відповідачу за квітень 2019р. здійснено розподіл природного газу в обсязі 1,561 тис.м.куб.

До вказаного листа оператором ГРМ АТ «Львівгаз» долучено звіт про розподіл фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу АТ «Львівгаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками) в розрізі їх контрагентів (споживачів) за квітень 2019р., з якого також вбачається, що відповідачу за квітень 2019р. здійснено розподіл природного газу в обсязі 1,561 тис.м.куб.

В акті приймання-передачі природнього газу №ЗЛВ89029994 від 30.04.2019р. також вказано, що відповідачем у квітні 2019р. отримано природній газ в обсязі 1,561 тис.м.куб. Вартість 1,561 тис.м.куб. природного газу становить 16998,54 грн.. Факт існування заборгованості в розмірі 16998,54 грн. визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи наведене, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 16998,54 грн. є обгрунтована, підтверджена матеріалами справи, визнана відповідачем та підлягає задоволенню.

Щодо заперечень відповідача про стягнення 264,06 грн. 3% річних, суд зазначає таке.

Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частинами 1 та 3 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Враховуючи прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем по оплаті за поставлений позивачем газ у квітні 2019р., в силу частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України позовна вимога про стягнення 264,06 грн. 3% річних є обгрунтована та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

При зверненні до суду із позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №265 від 31.10.2019р.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 1921,00 грн. судового збору, оскільки позов у даній справі слід задовольнити повністю.

Слід зазначити, що позивачем до позовної заяви долучено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи, з якого вбачається, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу становить 5000,00 грн.

При цьому позивачем подано заяву (вх.№1917/20 від 14.01.2020р.) щодо вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті спору. В поданій заяві позивач зазначає, що він не в змозі подати докази понесення судових витрат до закінчення судових дебатів, у зв`язку з чим просить вирішити питання про такі судові витрати після ухвалення рішення, в порядку статті 221 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до статті 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Воле-Баранецької сільської ради Самбірського району Львівської області (81422, Львівська область, Самбірський район, село Воля-Баранецька, ідентифікаційний код 04369883) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут (79039, місто Львів, вулиця Золота, будинок 42, ідентифікаційний код 39594527) 16998,54 грн. основного боргу, 264,06 грн. 3% річних та 1921,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили, відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

4. Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу на 17.03.2020р. на 12:45 год. у приміщенні Господарського суду Львівської області за адресою: 79014, м.Львів, вул.Личаківська, 128.

5. Встановити позивачу строк до 10.03.2019р. для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13.03.2020р.

Суддя Петрашко М.М.