ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2020 р. м. Київ

Справа № 911/2557/19

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

при секретарі судового засідання Щербаковій В.О., розглянувши справу за позовом Приватного акціонерного товариства Акціонерна компанія Київводоканал до Публічного акціонерного товариства Київметробуд про стягнення 215 688,92грн, за участю від:

позивача Драчова М.С. (довіреність №429 від 23.01.2020);

відповідача Кошкіна І.В, (довіреність від 08.11.2019)

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Акціонерна компанія Київводоканал (далі ПрАТ АК Київводоканал) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Київметробуд (далі ПАТ Київметробуд) про стягнення 215 688,92грн, що складається з: 147 919,73грн основний борг; 19 357,21грн втрати від інфляції за період з 28.09.2016 по 30.06.2019; 8204,19грн 3% річних за період з 28.09.2016 по 30.06.2019; 10623,84грн пеня за період з 31.01.2019 по 30.06.2019; 29583,95грн штраф.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №06766/2-07 від 26.05.1999 на послуги водопостачання та водовідведення щодо здійснення розрахунку за водопостачання та водовідведення у період з вересня 2016 року по червень 2019 року у встановлений відповідним договором строк (т.1 а.с.3-7).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.10.2019 відкрито провадження у даній справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 20.11.2019, а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій (т.1 а.с.1-2).

Копія вказаної ухвали отримана позивачем 24.10.2019, а відповідачем - 25.10.2019, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №046, №348 (а.с.96-97).

07.11.2019 відповідачем, в строк встановлений ухвалою суду, подано відзив (т.1 а.с.98-101).

У відзиві на позов відповідач заявлені вимоги відхиляє, посилаючись на те, що:

- позивач не виставляв платіжні доручення до установи банку відповідача як визначено умовами договору і з вимогою оплатити не звертався, у зв`язку з чим строк оплати почав свій перебіг з 16.10.2019;

- ним оплачені послуги за кодом абонента №9-872 в сумі 63 290,69грн, а по коду абонента №9-50872 в сумі 562 102,54грн;

- оскільки факту порушення виконання зобов`язань не має, відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій, втрат від інфляції та процентів.

13.11.2019 позивачем подано відповідь на відзив (т.1 а.с.112-113).

У відповіді на відзив позивач вказує, що:

- умовами договору передбачено виставлення платіжних документів, а не платіжних доручень і такі документи виставлені позивачем, про що надано реєстр дебетових повідомлень;

- частина наданих відповідачем доказів оплати послуг не стосуються оплати послуг, заборгованість за які заявлена;

- відповідачем частково погашений борг і заборгованість за заявлений період станом на 12.11.2019, про що надано довідку, становить 104437,34грн (за кодом 9-872 -14 117,74грн; за кодом 9-50872 90319,60грн).

20.11.2019 підготовче засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Ейвазової А.Р. на лікарняному.

20.11.2019 відповідачем подано заперечення (т.1 а.с.121-124), у якому відповідач вказує, що:

- борг за надані послуги відсутній, а платежі, здійснені у вересні та жовтні 2019 року, необґрунтовано не враховані позивачем як оплата боргу;

- позивач безпідставно користується грошовими коштами відповідача та частину коштів зарахував не у відповідності із призначенням платежу.

05.12.2019 позивачем надано додаткові пояснення щодо здійснених бухгалтерських операцій за договором (т.1 а.с.172-174).

Ухвалою від 09.12.2019 судом продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та призначено проведення підготовчого засідання на 14:30 26.12.2019 (т.1 а.с.177).

26.12.2019 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу засідання, про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 17.01.2020 (т.1 а.с.182-186).

У відповідному судовому засіданні 26.12.2019 судом прийняті заяви по суті сторін та додаткові пояснення позивача, а також встановлено строк для надання у письмовому вигляді пояснень щодо додаткових пояснень позивача до 03.01.2020, про що прийнято ухвали, занесені до протоколу судового засідання (т.1 а.с.182-186).

11.01.2020 відповідачем надано заперечення на додаткові пояснення (т.1 а.с.188-202; передані відділенню зв`язку для направлення до суду 09.01.2020), у яких, окрім раніше наведених заперечень, відповідач вказує на пропущення строку позовної давності для звернення з вимогами щодо стягнення основного боргу за вересень 2016 року та штрафних санкцій за 2017-2019 роки. Окрім того, у поясненні відповідач стверджує, що звертався до позивача з листами щодо уточнення призначення платежу.

17.01.2020 ухвалою, яка занесена до протоколу засідання, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15:40 05.02.2020 (т.1 а.с.214-215).

28.01.2020 позивач надав заперечення на додаткові пояснення відповідача. У запереченнях позивач вказує, що строк позовної давності ним не пропущено щодо стягнення боргу за вересень 2016 року, оскільки дії відповідача щодо оплати наданих послуг та листи відповідача щодо уточнень платежу свідчать про визнання ним такого боргу. Окрім того, позивач посилається на неправильний розрахунок, наданий відповідачем, та просить задовольнити заявлені вимоги з урахуванням довідки про залишок боргу (т.1 а.с.219-222).

31.01.2020 відповідачем надано заперечення на додаткові пояснення, у який відповідач вказує на те, що позивач не вправі самостійно змінювати призначення платежу у здійснених відповідачем розрахунках. Також відповідач посилається на безпідставність вимог про стягнення штрафу, вказуючи, що він не відмовлявся від оплати наданих послуг; на думку відповідача, мало місце лише порушення строків оплати (т.1 а.с.227-243).

Ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання 05.02.2020, суд прийняв надані додаткові пояснення та заперечення сторін, про що прийняв ухвалу, занесену до протоколу судового засідання (т.2 .а.с1-2).

05.02.2020 ухвалою, яка занесена до протоколу засідання, в судовому засіданні оголошено перерву до 16:00 26.02.2020 (т.2 а.с.2-3).

В судовому засідання представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити з урахуванням довідки про розмір боргу відповідача; відповідач щодо заявлених вимог заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлені наступні обставини.

26.05.1999 між ДКО «Київводоканал» (правонаступником якого є позивач у даній справі, що підтверджується витягом з статуту, т.1 а.с.74-75, далі - постачальник) та ВАТ Київметробуд (організаційно-правова форма якого змінена на ПАТ, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, т.1 а.с.87-94; далі - абонент) укладено договір №06766/2-07 на послуги водопостачання та водовідведення (т.1 а.с.11-14, далі - договір).

Відповідно до умов договору постачальник зобов`язався забезпечити абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент - сплатити за вищевказані послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затверджених наказом голови Держжитлокомунгоспу України від 01.07.94 №65.

Згідно п. 2.2 договору до обов`язків абонента віднесена оплата вартості наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.1 договору, кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих за постачальником; зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента.

Кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно до показників водолічильника, а при його відсутності за узгодженням з постачальником, за діючими нормами водопостачання, або іншим засобом, передбаченим п.21.2 Правил.

Абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством, у п`ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи (п. 3.5 договору).

Відповідно до п. 3.6 договору, у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов`язаний у п`ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи направити повноваженого представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Вказаний договір є безстроковим і діє весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами, що визначено його п.5.1.

Як встановлено судом, у період з вересня 2016 року по червень 2019року позивачем надано відповідачу послуг з постачання питної води та водовідведення стічних вод згідно умов вищевказаного договору на суму 606 957,22грн, що підтверджується актами наданих послуг (т.1 а.с.125-164), у т.ч. за кодом абонента №9-872 в період травень-червень 2016 року на суму 50 084,21грн та за кодом абонента №9-50872 - 556 873,00грн, а також актами про зняття показів приладів обліку (а.с.26-64).

Обсяг наданих послуг та їх вартість відповідачем не оспорювалась під час розгляду справи.

Як вказував позивач у позовній заяві, такі послуги оплачені відповідачем частково, а саме: за кодом абонента №9-872 сплачено - 9 824,06грн, а за кодом абонента №9-50872 - 449 213,39грн, про що надано реєстр надходження грошових коштів (т.1 а.с.24-25).

Проте, як встановлено судом під час розгляду справи, позивач при зверненні до суду, що мало місце 15.10.2019, як вбачається із штампу про реєстрацію позовної заяви (т.1 а.с.3), не враховано здійснені відповідачем платежі на суму 84 464,63грн, а саме від:

- 01.08.2019 згідно платіжних доручень №1505 на суму 26 142,41грн та №1504 на суму 17 339,98грн;

- 23.09.2019 згідно платіжного доручення №1586 на суму 40 982,14грн (т.1 а.с.102, 104, 106).

При цьому, у платіжному дорученні №1586 від 23.09.2019 у графі «призначення платежу» є лише посилання на договір, без вказівки періоду, який оплачується. Як вказує позивач, такий платіж ним враховано як платіж за поточний місяць. Разом з тим, такий порядок зарахування договором не визначений, тому підстав для зарахування коштів, які надійшли від відповідача як оплату послуг за договором, у поточні розрахунки та у рахунок оплати послуг, які будуть надані у майбутньому, не відповідає інтересам відповідача та збільшує обсяг його відповідальності за прострочення грошових зобов`язань.

Отже, на момент відкриття провадження у справі частина послуг, а саме послуги на суму 84 464,63грн, вже були оплачені відповідачем, таким чином, вимоги у відповідній частині є необгрунтованими і суд у їх задоволенні відмовляє.

Крім того, після подання позову та відкриття провадження у даній справі відповідачем сплачено за надані послуги 57 215,81грн, у т.ч. згідно платіжних доручень:

- №1633 від 22.10.2019 - 40 405,61грн (т.1 а.с.107);

- №1723 від 26.12.2019 - 16 810,20грн (т.1 а.с.205).

При цьому, листом від 08.01.2020 (т.1 а.с.206-207) відповідач уточнив призначення платежу платіжного доручення №1723 від 26.12.2019 та зазначив, що кошти у сумі 14 117,74грн сплачені в оплату послуг за кодом абонента №9-872 за період травень 2019 року, а кошти в сумі 2692,46грн - за період серпень 2019 року за кодом №9-50872.

Поряд з цим, оплата наданих у серпні 2019 року послуг не є предметом розгляду у даній справі.

Отже, платежами відповідно до платіжних доручень №1505 від 01.08.2019 на суму 26 142,41грн та №1723 від 26.12.2019 (з урахуванням листа від 08.01.2019), відповідач повністю погасив борг за кодом №9-872 за травень та червень 2019 року.

Кошти згідно платіжного доручення №1633 від 22.10.2019 на суму 40 405,61грн, враховуючи листи позивача від 26.12.2019 (т.1 а.с.203-204), направлені на оплату послуг за жовтень-грудень 2016 року, лютий-грудень 2017 року, січень, травень, червень, липень 2018 року, квітень, червень 2019 року по коду абонента №9-50872.

Крім того, судом не прийняті в якості доказів оплати боргу, вимоги щодо стягнення якого заявлені у справі, платіжні доручення №1541 від 22.08.2019 на суму 27 324,22грн, а також №1540 від 22.08.2019 на суму 14161,32грн (а.с.103, 105), оскільки такі оплати здійснені відповідачем за липень 2019 року, проте, у даній справі позивач заявляє вимоги за інший період - вересень 2016 року - червень 2019 року. Отже, оплата послуг, наданих у липні 2019 року не є предметом розгляду у даній справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, враховуючи, що позивач не відмовився від відповідних вимог та не зменшив розмір заявлених вимог у встановленому порядку, а спір між сторонами у відповідній частині відсутній, провадження у справі в частині стягнення з відповідача 54523,35грн основного боргу підлягає закриттю, оскільки борг у відповідній частині погашений після відкриття провадження у справі, у т.ч. шляхом зарахування оплат при зміні призначення платежу. При цьому, судом враховано, що кошти у розмірі 2692,46грн, перераховані згідно платіжного доручення №1723 від 26.12.2019, призначення платежу якого уточнено відповідачем листом від 08.01.2020 (т.1 а.с.206-2207), відповідач просив зарахувати в оплату послуг за серпень 2019 року за кодом №9-50872.

Як встановлено судом, позивач направляв відповідачу через обслуговуючий його банк - АТ «Банк Кредит Дніпро» платіжні повідомлення про оплату наданих за договором послуг, що підтверджується довідкою відповідної банківської установи (т.1 а.с.19) та доданим до нею реєстром (т.1 а.с.20-23).

Проте, у наданих суду реєстрах відсутня інформація про направлення позивачем платіжних повідомлень за листопад 2017 року по коду №9-50872 на суму 20 445,31грн та за січень 2019 року по коду №9-50872 на суму 20 976,34грн. Таким чином, враховуючи умови п. 3.6 договору щодо строку оплати послуг, не можна стверджувати про те, що відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати послуг за листопад 2017 року та січень 2019 року, оскільки позивач не здійснив дій, після вчинення яких відповідач має виконати свій обов`язок щодо оплати відповідних послуг. Так, факт отримання відповідних поштових повідомлень відповідач не визнає.

Таким чином, позивач не довів факту настання у відповідача строку виконання зобов`язання з оплати послуг за відповідні місяці та прострочення. їх виконання.

Між тим, в силу ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, судом встановлено, що відповідач, як вбачається з наданих сторонами доказів, перерахував 05.12.2017 в рахунок оплати послуг за листопад 2017 року за кодом №9-50872 -20445,31грн, а за січень 2019 року 03.04.2019 10 000грн (т.1 а.с.24).

При цьому, договір, як вбачається із змісту його умов, не передбачає заборону на дострокове виконання зобов`язань, які виникають в силу факту його укладення.

Як визначено ст.531 ГПК України, боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Посилання відповідача на не направлення платіжних повідомлень за інший період спростовується вищевказаним реєстром та довідкою банківської установи. Поряд з цим, враховуючи п.3.6 договору, строк оплати, як визначено сторонами у договорі, починає свій перебіг саме з моменту виставлення платіжних документів до установи банку.

Отже, як підтверджується матеріалами справи, за послуги за спірний період за кодом 9-872 відповідач розрахувався у повному обсязі, а заборгованість за послуги, надані у спірному періоді за кодом абонента 9-50872, складає 8931,75грн. При цьому, фактично оплачено за послуги листопада 2017 року та частково січня 2019 року у розмірі 10 000грн до настання строку виконання зобов`язання, що не заборонено чинним законодавством та умовами укладеного договору.

Під час розгляду спору у даній справі відповідач наполягав на наявності переплати у розмірі 12 417грн. Між тим, така переплата, як вбачається із наведеного відповідачем розрахунку (т.1 а.с.229-237), виникла у зв`язку з не врахування боргу за вересень 2016 року за кодом 9-50872, вимоги щодо стягнення якого, як вважає відповідач, заявлені з пропущенням строку позовної давності, про застосування якого ним подано заяву.

Разом з тим, не можна вважати, що позивачем пропущено строк позовної давності за відповідними вимогами з наступних підстав.

В силу ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як визначено ч.1 ст.261 ЦК України.

Оскільки платіжне повідомлення про оплату 16 348,75грн за вересень 2016 року за кодом 9-50872 виставлено позивачем до установи банку, як свідчить реєстр, 22.09.2016 (т.1 а.с.22), та, враховуючи п.3.6 договору, який встановлює п`ятиденний строк оплати з такого моменту, відповідач мав оплатити відповідні послуги до 27.09.2016 включно.

Отже, строк позовної давності за відповідними вимогами спливав 27.09.2019. Разом з тим, до закінчення такого строку, відповідачем частково оплачені відповідні послуги, тому такий строк перервався і не може вважатись пропущеним.

Так, в силу чч.1,3 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 8931,75грн основного боргу.

Як встановлено судом під час розгляду справи, відповідачем надані послуги за спірний період оплачувались не завжди у строк, встановлений договором.

Так, згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, в силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу чч. 2, 3 вказаної статті, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 4.1 договору, за безпідставну відмову від оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі 20 відсотків від несплаченої суми.

Пунктом 4.2 договору встановлено, за несвоєчасну оплату послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує пеню у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочення.

При цьому, як визначено ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічне обмеження щодо розміру пені встановлено і ст.4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, позивачем при здійснені розрахунку застосовано саме подвійну облікову ставку НБУ, оскільки розмір пені, встановлений у договорі (0,1%), у періоді, за який нараховано пеню, є більшим, ніж подвійна облікова ставка, встановлена НБУ.

Поряд з цим, суд не може погодитись зі здійсненими позивачем розрахунками пені, 3% річних та втрат від інфляції.

Так, за розрахунком суду, розмір 3% річних, з урахуванням вартості послуг, строку виконання, здійснених оплат становить за послуги за:

- вересень 2016 року 16 348,75грн: суму боргу не погашено до звернення з позовом і розмір 3% складає - 1472,38грн;

- жовтень 2016 року 14 323,75грн з 01.11.2016: сплачено 30000грн 25.10.2016 та 5000,00грн - 07.11.2016, тобто погашені в строк, визначений договором; переплата на кінець розрахунків - 20 676,25грн;

- листопад 2016 року 18 682,52грн з 29.11.2016: сплачено 15.11.2016 -5000,00грн, залишок складає 13682,52грн, який повністю перекривається переплатою, що мала місце після оплати послуг жовтня 2016 року; залишок переплати на кінець періоду 6 993,73грн;

- грудень 2016 року 18 966,53грн з 27.12.2016: сплачено 19.12.2016 - 20 000,00грн, переплата становить 1033,47грн і, з урахування передплати за розрахунками за послуги листопада 2016 року у розмірі 6993,73грн, залишок переплати складає 8 027,20грн;

- січень 2017 року 18312,08грн з 01.02.2017: сплачено 02.02.2017 34791,11грн з призначенням згідно попередження; загальнй залишок передплати 24 506,23грн;

- лютий 2017 року 19867,93грн з 28.02.2017: сплачено 10.03.2017 -34454,03грн, однак, враховуючи переплату після розрахунків за січень 2017 року у розмірі 24506,23грн, борг відсутній; переплата після розрахунків 39 092,33грн;

- березень 2017 року 19645,67грн з 28.03.2017: борг погашений переплатою після розрахунків за лютий 2017 року; залишок переплати 19 446,66грн;

- квітень 2017 року 19 867,93грн: враховуючи переплату у розмірі 19446,66грн після розрахунків за березень 2017 року, борг становив 421,27грн, тому з 04.05.2017 по 18.05.2017 нараховані 3% - 0,52грн; 19.05.2017 сплачено 3 600,00грн, тому з 19.05.2017 переплата 3178,73грн;

- травень 2017 року 15 355,19грн з 22.05.2017: сплачено 10.05.2017 18699,55грн, переплата після оплати склала 3178,73грн, 12.06.2017 сплачено - 10000,00грн; переплата за розрахунками місяця становить 16 523,09грн;

- червень 2017 року 16 708,61грн: враховуючи переплату у розмірі 16 523,09грн, борг становив - 185,52грн, за період з 30.06.2017 по 04.07.2017 нараховано 3% - 0,08грн; 05.07.2017 сплачено 5000,00грн, а 12.07.2017 -14 542,22грн; переплата на кінець розрахунків становить 19 356,70грн;

- липень 2017 року 8510,59грн з 01.08.2017: борг відсутній, враховуючи переплату 19 356,70грн на кінець розрахунків за червень 2017 року, переплата становила 10 846,11грн та 22.08.2017 перераховано 6754,02грн; залишок переплати 17 600,13грн;

- серпень 2017 року 14 293,25грн з 29.08.2017: борг відсутній, враховуючи переплату у розмірі 17 600,13грн, переплата становила 3306,88грн; 04.10.2017 сплачено 15 756,19грн; переплата 19 063,07грн;

- вересень 2017 року 19 195,01грн: з 27.09.2017 по 03.10.2017, враховуючи переплату за серпень у розмірі 3306,88грн, борг становив 15 888,13грн та нараховано 3% - 9,14грн, а з 04.10.2017, враховуючи переплату за послуги серпня 2017 року у розмірі 19 063,07грн, переплата складає 3 174,94грн;

- жовтень 2017 року 19 464,96грн з 31.10.2017: враховуючи залишок з вересня 2017 року у розмірі 3 174,94грн, борг по 15.11.2017 складав 16 290,02грн та нараховані 3% річних 1,34грн; сплачено 15.11.2017 по коду №9-50872 - 3 708,77грн;

- листопад 2017 року 20 445,31грн: позивачем не надано суду доказів виставлення платіжних документів до банку за вказаний місяць, таким чином не доведено прострочення виконання; 05.12.2017 сплачено в рахунок оплати наданих послуг за листопад 2017 року по коду №9-50872 - 20 445,31грн;

- грудень 2017 року 23 483,35грн з 03.01.2018: враховуючи переплату за листопад 2017 року борг відсутній та наявна переплата у розмірі 7864,06грн; сплачено 03.01.2018 за грудень 2017 року 20 445,31грн; переплата послуг на кінець періоду - 28 309,37грн;

- січень 2018 року 19 389,53грн з 31.01.2018: враховуючи переплату, борг відсутній; наявна переплата у розмірі з 03.01.2018 8 919,84грн;

- лютий 2018 року 22 155,41грн: враховуючи переплату після розрахунків за січень 2018 року, борг з 01.03.2018 по 07.05.2018 становив 13 235,57грн, нараховані 3% - 73,97грн; з 08.05.2018 по 09.05.2018 борг, з урахуванням переплати за березень 2018 року, становив 8 235,57грн, нараховані 3% - 1,35грн; з 10.05.2018 по 10.05.2018, з урахуванням оплати 11.05.2018, борг становив 3 235,57грн, нараховані 3% - 0,27грн; з 11.05.2018 у відповідача наявна переплата за березень 2018 року у розмірі 1764,43грн, а також у період з 14.05.2018 по 11.07.2018 сплачено за березень 2018 року - 35 000,00грн; переплата на кінець розрахунків за послуги відповідного місяця склала 36 764,43грн;

- березень 2018 року 20 978,14грн: з 29.03.2018 по 02.05.2018 нараховані 3% - 60,35грн; з 03.05.2018 по 03.05.2018, з урахуванням оплати 04.05.2018, борг становив 15 978,14грн, нараховані на нього 3% - 1,31грн; з 04.05.2018 по 04.05.2018, з урахуванням оплати від 05.05.2018, борг становив 10 978,14грн, нараховані 3% - 0,90грн; з 05.05.2018 по 06.05.2018, з урахуванням оплати 07.05.2018, борг становив 5 978,14грн, на нього нараховані 3% у розмірі 0,49грн; з 07.05.2018 по 07.05.2018, з урахуванням оплати 08.05.2018, борг становив 978,14грн, на нього нараховані 3% - 0,16грн; з 08.05.2018 за березень 2018 року у відповідача наявна переплата у розмірі 4021,86грн;

- квітень 2018 року 22 878,79грн: з 03.05.2018 по 10.05.2018 нараховані 3% - 15,04грн, з 11.05.2018 по 13.05.2018, з урахуванням платежу від 14.05.2018, борг відповідача склав 21 114,36грн, на який нараховані 3% - 5,21грн; з 14.05.2018 по 15.05.2018, з урахуванням платежу від 16.05.2018, борг становив 16 114,36грн, на який нараховані 3% - 2,65грн; з 16.05.2018 по 16.05.2018, з урахуванням платежу від 17.05.2018, борг становив 11 114,36грн, на який нараховані 3% - 0,91грн; з 17.05.2018 по 10.06.2018 борг становив 6 114,36грн, на які нараховані 3% - 12,56грн; з 11.06.2018 по 13.06.2018 борг становив 1 114,36грн, нараховані 3% - 1,51грн; з 14.06.2018 у відповідач наявна переплата у розмірі 3885,64грн;

- травень 2018 року 6808,32грн: з 30.05.2018 по 13.06.2018 нараховані 3% - 8,39грн, з 14.06.2018 по 14.06.2018 борг становив 1 808,32грн, на який нараховані 3% - 0,15грн; з 16.06.2018 у відповідача наявна переплата у розмірі 3 191,68грн;

- за червень-вересень 2018 року по коду абонента №9-50872 позивачем не надавалось відповідачу послуг згідно укладеного договору;

- за жовтень 2018 року 3356,02грн з 06.11.2018: враховуючи наявну переплату за березень 2018 року у розмірі 13885,64грн, у відповідача відсутній борг та наявна переплата на кінець розрахунків за відповідний місяць у розмірі 10 529,62грн;

- за листопад 2018 року 20 720,30грн: з 04.12.2018 по 30.06.2019, враховуючи, що наявна переплата за результатами розрахунків за послуги попередніх місяців, заборгованість складає 10190,68грн, на яку нараховані 3% - 175,06грн;

- грудень 2018 року 22 311,36грн: з 03.01.2019 по 30.06.2018 нараховані 3% - 328,35грн;

- січень 2019 року зобов`язання виконано відповідачем достроково (не надано доказів направлення платіжного повідомлення позивачем до банку, тому не можна вважати відповідача таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати за відповідний місяць);

- лютий 2019 року 29 042,86грн: з 05.03.2019 по 30.06.2019 (заявлено в розрахунку позивача) нараховано 3% - 291,22грн;

- березень 2019 року 25 673,76грн: з 02.04.2019 по 07.04.2019 нараховано 3% - 12,66грн, з 08.04.2019 по 21.04.2019 борг відповідача, з урахуванням оплати 22.04.2019, становив 15 673,76грн, на який нараховано 3% - 18,04грн, з 22.04.2019 по 30.06.2019 борг становив 6 630,90грн, нараховані 3% - 38,15грн;

- квітень 2019 року 24 960,60грн: з 01.05.2019 по 02.06.2016 борг відповідача з урахуванням оплати за квітень 2019 року 26.04.2019 - становив 14 960,60грн, на який нараховано 3% - 40,58грн;

- травень 2019 року 16 810,20грн: з 30.05.2019 по 30.06.2019 нараховано 3% -44,21грн; по коду №8-872 за травень 2019 року на залишок заборгованості у розмірі 14 117,74грн за період з 30.05.2019 по 30.06.2019 нараховано 3% - 37,13грн.

Отже, вимоги про стягнення 3% річних суд вважає обґрунтованими лише у сумі 2 553,27грн.

Розмір втрат від інфляції, враховуючи здійснені платежі, вказані суми боргу та переплати у певних періодах, що зазначені вище, за розрахунком суду становить 8405,75грн.

Пеня позивачем нарахована на заборгованість за послуги січня-червня 2019 року і її розмір за відповідний період, враховуючи здійснені вищевказані платежі, періоди існування боргу та розмір подвійної облікової ставки за відповідний період складає 5509,45грн.

При цьому, суд не погоджується з висновком позивача про те, що строк позовної давності за вимогами про стягнення пені сплив.

Так, згідно п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи, що позивачем пеня нараховується виключно на заборгованість за послуги січня-червня 2019 року за період з 31.01.2019 по 30.06.2019, а з позовом до суду позивач звернувся 15.10.2019, є безпідставними посилання відповідача на пропущення строку позовної давності за відповідними вимогами, який становить 1 рік.

Отже, заява відповідача про застосування до вимог про стягнення пені наслідків спливу строку позовної давності є безпідставною.

Також, слід зазначити, що пеня позивачем нарахована з урахуванням положень ч.6 ст.232 ГК України щодо припинення нарахування пені після спливу шестимісячного строку з дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З урахуванням зазначеного, вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню у розмірі 2553,27грн, втрат від інфляції - у розмірі 8 405,75грн, пені у розмірі 5 509,45грн; в частині стягнення 10951,46грн втрат від інфляції, 5650,92грн -3% річних та 5114,39грн пені суд у задоволенні позову відмовляє.

Щодо вимог про стягнення 29 583,95грн суд зазначає про наступне.

Так, сторонами у договорі погоджено, що за безпідставну відмову від оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі 20 відсотків від несплаченої суми.

Проте, як встановлено судом під час розгляду справи, відповідачем такі послуги сплачувались на протязі всього заявленого періоду, хоча не завжди у строки, встановлені договором. Отже, факт відмови від оплати наданих послуг спростовується зібраними у справі доказами.

За таких обставин підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 29583,95грн штрафу не має і у задоволенні позову у відповідній частині суд відмовляє.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 130 ГПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Таким чином, витрати на оплату позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають частковому відшкодуванню йому за рахунок відповідача, - пропорційно розміру задоволених позовних вимог та з урахуванням покладення на відповідача витрат по оплаті позову судовим збором в частині вимог, які фактично задоволені відповідачем після відкриття провадження у даній справі. Отже, позивачу за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню витрати по оплаті позову судовим збором у загальному розмірі 1198,85грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, ,233, 237-238, 240, п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Частково задовольнити позов Приватного акціонерного товариства Акціонерна компанія Київводоканал (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1 А; ідентифікаційний код 03327664) до Публічного акціонерного товариства Київметробуд (08135, Київська обл., Києво Святошинський р-н, с. Чайки, вул. Валентини Чайки, буд. 16; ідентифікаційний код 01387432).

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Київметробуд (08135, Київська обл., Києво Святошинський р-н, с. Чайки, вул. Валентини Чайки, буд. 16; ідентифікаційний код 01387432) на користь Приватного акціонерного товариства Акціонерна компанія Київводоканал (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1 А; ідентифікаційний код 03327664) 8 931,75грн основного боргу, 8 405,75грн втрат від інфляції, 2553,27грн - 3% річних, 5509,45грн пені, а також 1198,85грн

в рахунок часткового відшкодування витрат по оплаті позову судовим збором.

3. У задоволенні позову в частині стягнення 84 464,63грн основного боргу, 10 951,46грн втрат від інфляції, 5650,92грн - 3% річних, 5114,39грн пені, а також 29 583,95грн штрафу відмовити.

4. В частині стягнення 54523,35грн основного боргу провадження у справі закрити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 16.03.2020.

Суддя А.Р. Ейвазова