РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.03.2020Справа № 910/17979/19

За позовомТовариство з обмеженою відповідальністю "Альфара"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу"
простягнення 2186940,44 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачаІльяшов Б.М., ордер серії КВ №818117 від 29.01.2020;
від відповідачане з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфара" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" заборгованості у розмірі 2186940,44 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору транспортно-експедиторського обслуговування №1003/2 від 04.10.2018 в частині оплати наданих позивачем послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/17979/19; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 29.01.2020; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 25 днів з дня вручення даної ухвали.

У підготовчому засіданні 29.01.2020 було оголошено перерву до 12.02.2020. Відповідачу направлено повідомлення про судове засідання 12.02.2020 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.03.2020.

Представник позивача в судовому засіданні 11.03.2020 заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач заперечень проти позову не висловив, представника в судове засідання 11.03.2020 не направив.

10.03.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

В судовому засіданні 11.03.2020 у задоволенні вказаного клопотання відповідача суд відмовив, оскільки належного процесуального обґрунтування клопотання відповідач не навів.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2019, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 11.03.2020 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

04.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфара" (експедитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" (клієнт, відповідач) було укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування №1003/2 (надалі - договір).

Відповідно до п.п.2.1, 2.2 договору клієнт доручає, а експедитор приймає на себе обов`язки від свого імені та за рахунок клієнта виконати доручення щодо здійснення транспортно-експедиційного обслуговування внутрішніх, експортно-імпортних та транзитних вантажів клієнта залізничним, а також іншими видами транспорту (автомобільним, морським, авіа) по території України, країн СНД та інших держав (далі за текстом договору - послуги). Клієнт зобов`язується прийняти та оплачувати виконання доручення в сумі, узгодженій сторонами в заявці на перевезення (далі за текстом договору - заявка). В суму доручення включено витрати експедитора на виконання доручення клієнта, а також його винагороду.

Підпунктом 3.1.1 п.3.1 та підпунктом 3.2.6 п.3.2 договору передбачено, що на підставі заявки на перевезення вантажу, направленого клієнтом факсимільним зв`язком або електронною поштою, експедитор має узгодити з клієнтом маршрут, умови перевезення вантажу та розмір плати за виконання доручення, а клієнт зобов`язується своєчасно здійснювати оплату згідно умов договору, а також відшкодовувати додаткові витрати, понесені експедитором у зв`язку з виконанням даного договору: платежі та збори, невраховані при узгодженні вартості перевезення, пов`язаних із транспортно-експедиційним обслуговуванням та необхідність яких виникла на шляху проходження вантажу; додаткові витрати, які виникли в результаті оголошення цінності вантажу; витрати, пов`язані з перевіркою вантажів митними та іншими контролюючими органами, нараховані залізницею.

Згідно п.3.3.26 договору протягом 10 робочих днів з дати отримання від експедитора акту надання послуг та звіту до нього клієнт зобов`язується їх розглянути, підписати та один примірник підписаного акту надання послуг та звіту до нього разом з оригіналом заявки повернути експедитору. У разі наявності зауважень, підписати відповідний акт надання послуг та звіт до нього із зауваженнями і повернути їх експедитору у вказаний строк разом з оригіналом заявки. У разі відсутності письмових зауважень клієнта до акту надання послуг та/або звіту до нього після закінчення 10 робочих днів з дати отримання ним відповідного акту надання послуг та звіту до нього акт надання послуг та/або звіт до нього вважаються прийнятими клієнтом, а послуги обумовлені в них наданими експедитором в повному обсязі, належним чином відповідно до вимог клієнта та підлягають сплаті клієнтом експедитору. Якщо клієнт відмовляється підписати акт надання послуг та/або звіту до нього, не надаючи при цьому експедитору мотивованих зауважень в письмовому вигляді, акт надання послуг та звіт до нього, підписані експедитором в односторонньому порядку є підставою для сплати клієнтом наданих йому послуг у повному обсязі, а також підтвердженням того, що обумовлені у акті надання послуг та звіті до нього послуги надані експедитором клієнту належним чином відповідно до його вимог.

Клієнт здійснює 100% попередню оплату в розмірі заявленого обсягу перевезення вантажів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок експедитора на підставі виставлених рахунків протягом 5 календарних днів, але не пізніше дати оформлення перевізного документу (залізничної накладної) на навантажений рейс/дати оформлення перевізного документу (залізничної накладної) на підсил вагону (за наявності підсилу). Сторони домовилися вважати, що рахунок визнається належним чином пред`явленим до оплати з моменту його відправлення експедитором клієнту по електронній пошті або засобами факсимільного зв`язку. Після фактичного надання послуг, клієнт не має права посилатися на неотримання рахунку від експедитора, як на підставу для відмови від погашення виниклої заборгованості. Загальна сума договору визначається як загальна вартість послуг, наданих клієнту, згідно актів виконаних робіт. Датою надання послуг за цим договором є дата складання акту надання послуг. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на банківський рахунок експедитора (п.п.4.1, 4.4, 4.5, 4.9 договору).

Згідно з п.11.1 договору строк дії договору встановлюється з моменту його підписання до 31.12.2018. За відсутності до спливу строку дії цього договору пропозицій сторін щодо розірвання цього договору, він вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік (12 місяців). Кожна із сторін має право розірвати цей договір в односторонньому порядку шляхом направлення іншій стороні повідомлення про розірвання за 30 календарних днів із зазначенням причин розірвання. Цей договір може бути припинений/розірваний тільки по завершенні всіх взаєморозрахунків, пов`язаних із його виконанням.

Відповідно до наявних в матеріалах справи актів виконання робіт (наданих послуг) №29 від 31.01.2019 на суму 613002,18 грн, №30 від 31.01.2019 на суму 834184,08 грн, №62 від 28.02.2019 на суму 446204,91 грн, №105 від 31.03.2019 на суму 225556,39 грн, №152 від 30.04.2019 на суму 79662,20 грн, №180 від 31.05.2019 на суму 99236,43 грн, №231 від 30.06.2019 на суму 65367,11 грн, №253 від 31.07.2019 на суму 166197,90 грн, №296 від 31.08.2019 на суму 134457,34 грн позивачем були надані, а відповідачем прийняті послуги на загальну суму 2663868,54 грн, з яких, за твердженнями експедитора, клієнтом було сплачено 476928,10 грн.

29.10.2019 позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію про оплату заборгованості №1927-2810 від 28.10.2019.

Однак, як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач відповіді на вказану претензію не надав, заборгованість не оплатив.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов`язання за укладеними між контрагентами договору транспортно-експедиторського обслуговування №1003/2 від 04.10.2018 в частині оплати наданих позивачем послуг, у зв`язку з чим позивач вказує на існування у відповідача заборгованості зі сплати за надані послуги на загальну суму 2186940,44 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Нормами ст.626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд зазначає, що за своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором транспортного експедирування, який підпадає під правове регулювання норм глави 65 Цивільного кодексу України, ст.316 Господарського кодексу України та Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір транспортно-експедиторського обслуговування №1003/2 від 04.10.2018 як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (ч.1 ст.929 Цивільного кодексу України). Аналогічні положення містяться в ст.316 Господарського кодексу України.

Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату (ст.931 Цивільного кодексу України).

За приписами чинного законодавства України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, позивачем були надані Товариству з обмеженою відповідальністю "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" експедиторські послуги з організації перевезення вантажів на загальну суму 2663868,54 грн, що підтверджується актами виконаних робіт (наданих послуг) №29 від 31.01.2019 на суму 613002,18 грн, №30 від 31.01.2019 на суму 834184,08 грн, №62 від 28.02.2019 на суму 446204,91 грн, №105 від 31.03.2019 на суму 225556,39 грн, №152 від 30.04.2019 на суму 79662,20 грн, №180 від 31.05.2019 на суму 99236,43 грн, №231 від 30.06.2019 на суму 65367,11 грн, №253 від 31.07.2019 на суму 166197,90 грн, №296 від 31.08.2019 на суму 134457,34 грн, з яких, за твердженнями позивача, відповідачем було сплачено 476928,10 грн.

При цьому акт виконаних робіт (наданих послуг) №296 від 31.08.2019 на суму 134457,34 грн з боку відповідача не підписаний, однак як зазначає позивач, послуги, які надані останнім у серпні місяці 2019 року були частково оплачені клієнтом на суму 50000,00 грн, а сам акт виконаних робіт (наданих послуг) №296 від 31.08.2019 був надісланий на адресу відповідача засобами поштового зв`язку 23.10.2019 та отриманий останнім 07.11.2019. Матеріали справи не містять, а відповідач не надав суду доказів надання мотивованої відмови від підписання вказаного акту на адресу позивача, а отже, відповідно до п.3.3.26 договору, послуги вважаються такими, що надані позивачем належним чином та прийняті відповідачем, у зв`язку з чим підлягають оплаті.

Отже відповідач, всупереч умовам укладеного між сторонами договору, за надані позивачем послуги у строк, визначений договором не оплатив, у зв`язку з чим заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфара" складає 2186940,44 грн. Доказів протилежного матеріали справи не містять, а відповідач суду не надав.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується надання позивачем транспортно-експедиційних послуг належним чином та в повному обсязі, строк виконання зобов`язання відповідача з оплати послуг є таким, що настав, а отже позовні вимоги про стягнення з останнього суми заборгованості у розмірі 2186940,44 грн є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" (04073, м.Київ, вул.Сирецька, будинок 49-Г, ідентифікаційний код 36379704) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфара" (03066, м.Київ, вул.М.Максимовича, будинок 26, поверх 1, приміщення 220, ідентифікаційний код 41688 (два мільйони сто вісімдесят шість тисяч дев`ятсот сорок) грн 44 коп. основного боргу та судовий збір у розмірі 32804 (тридцять дві тисячі вісімсот чотири) грн 11 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257, п.п.17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.03.2020

Суддя Ю.М.Смирнова