УХВАЛА

м. Київ

23.03.2020Справа № 910/3194/20

Суддя господарського суду міста Києва Ломака В.С., розглянувши

позовну заяву 1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

3. ОСОБА_3

4. ОСОБА_4

5. ОСОБА_5

6. ОСОБА_6

до Обслуговуючого кооперативу «Житловий кооператив «Енергія»

про визнання недійсним рішення загальних зборів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач-1), ОСОБА_2 (далі - позивач-2), ОСОБА_3 (далі - позивач-3), ОСОБА_4 (далі - позивач-4), ОСОБА_5 (далі - позивач-5), ОСОБА_6 (далі - позивач-6) звернулися до господарського суду міста Києва з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Житловий кооператив «Енергія» (далі - відповідач) про визнання недійсним з моменту прийняття рішення загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Енергетик-9» (правонаступником якого є Обслуговуючий кооператив «Житловий кооператив «Енергія»), що оформлені протоколом від 06 лютого 2016 року.

Розглянувши позовну заяву з доданими до неї документами на предмет наявності правових підстав для відкриття провадження у справі, суд зазначив наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України.

Вимоги щодо змісту та форми позовних заяв визначені статтями 162, 164, 172 Господарського процесуального України.

При цьому, якщо подана позовна заява не відповідає таким вимогам, приписами частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України законодавець передбачив механізм залишення позовної заяви без руху задля забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечить можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду.

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

В даному випадку, подана позовна заява не відповідає вимогам статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою господарського суду міста Києва від 10.03.2020 була залишена без руху з посиланням на положення статті 174 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 2 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з частиною 5 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Разом з тим, суд зазначає, що реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником.

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 зроблено висновок, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Таким чином, обов`язок суду перевірити належність доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію зумовлений, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в сумі свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки.

Судом встановлено, що позовна заява від імені позивачів підписана адвокатом Бондар Андрієм Вікторовичем.

Частиною 4 статті 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Разом з тим, до позовної заяви надано лише договір про надання правової допомоги від 27.02.2020, укладений між адвокатом Бондар Андрієм Вікторовичем та Мусієнко Валерією Юріївною, тоді як не надано зазначеного у додатку до позовної заяви ордеру серії АІ1026425 від 01.03.2020 про надання правової допомоги, що підтверджує повноваження адвоката Бондар Андрія Вікторовича підписувати та подавати позовну заяву від імені ОСОБА_1 .

За таких обставин, позивачам слід було усунути зазначений недолік шляхом подання до суду ордеру про надання правової допомоги, що підтверджує повноваження адвоката Бондар Андрія Вікторовича підписувати та подавати позовну заяву від імені ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»).

Статтею 2 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно з приписами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами частини 7 статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Таким чином, при подачі даного позову необхідно не лише оплатити судовий збір виходячи із ставок заявлених вимог немайнового характеру, встановлених законом, але й при цьому врахувати кількість позивачів та заявлених ними позовних вимог немайнового характеру та долучити оригінали відповідних платіжних документів до позову.

Враховуючи те, що позивачами заявлено одну немайнову вимогу немайнового характеру, то при зверненні до суду з даним позовом кожним з позивачів повинен бути сплачений судовий збір у розмірі 2 102, 00 грн., а всього 12 612, 00 грн. (2 102, 00 грн. х 6).

Разом з тим, позивачами до позовної заяви додано квитанцію про сплату № 46787 від 01.03.2020 про сплату судового збору в сумі 2 102, 00 грн., тобто в меншому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством.

При цьому, суд зазначив, що відповідно до статті 2 Закону України «Про судовий збір», платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Отже, закон не виключає можливості здійснення оплати судового збору іншою особою, але платником має бути особа, яка звертається до суду чи стосовно якої ухвалене судове рішення.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в ухвалах від 23.05.2019 у справі № 911/840/18, від 17.01.2019 по справі № 922/4734/16, від 25.09.2019 у справі № 925/9/18.

Крім того, Державна судова адміністрація України в листі № 6-17517/8 від 14.09.2018 «Про забезпечення заходів контролю за надходженням та поверненням судового збору» вказує про те, що суд при розгляді як позовних заяв, так і заяв на повернення помилково сплачених до бюджету коштів має перевіряти чи є заявник (позивач) платником судового збору відповідно до документів, що підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Такі дії допоможуть знизити ризик ухилення від сплати судового збору в ситуації, коли, наприклад, позивач - юридична особа, проте судовий збір за подання позовної заяви сплачений фізичною особою (бухгалтером чи керівником підприємства). У результаті суд, не звернувши уваги на ці розбіжності, платіжний документ, де платником судового збору вказано іншу особу, і відкриває провадження у справі. Фізична особа, яка сплатила судовий збір може звернутися до суду із заявою про повернення помилково зарахованих до бюджету коштів, оскільки до суду із заявою на подачу позову вона не зверталась.

Для недопущення таких фактів ДСА України просить звернути увагу на необхідність дотримання вимог статті 2 Закону України «Про судовий збір» у частині звернення до суду з підтверджуючими документами щодо сплати судового збору саме платником цього збору.

Судом встановлено, що відповідно до змісту доданої до позовної квитанції № 46787 від 01.03.2020 платником судового збору в сумі 2 102, 00 грн. є не позивачі, а адвокат Бондар Андрій Вікторович.

Враховуючи положення статті 2 Закону України «Про судовий збір», надана до позовної квитанція № 46787 від 01.03.2020 про сплату судового збору в сумі 2 102, 00 грн., платником якого є адвокат Бондар А.В., не може вважатися належним доказом сплати судового збору за подання позовної заяви, оскільки адвокат Бондар А.В. не є особою, яка звертається до суду із вказаною позовною заявою, а є адвокатом позивачів.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 17.01.2019 по справі № 922/4734/16.

З огляду на вищевикладене, ухвалою господарського суду міста Києва від 10.03.2020 було встановлено позивачам спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- подання до суду оригіналів платіжного документу про сплату кожним з позивачів судового збору у розмірі 2 102, 00 грн., а всього 12 612, 00 грн.;

- надання ордеру про надання правової допомоги, що підтверджує повноваження адвоката Бондар Андрія Вікторовича підписувати та подавати позовну заяву від імені ОСОБА_1 .

На виконання ухвали господарського суду міста Києва від 10.03.2020 про залишення позовної заяви без руху, 17.03.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про усунення недоліків, до якої додано виправлену позовну заяву, яка подається в інтересах одного позивача - ОСОБА_4 .

При цьому, представником позивача зазначено, що відповідно до роз`яснень Національного банку України та Державної казначейської служби зміна призначення платежу можлива лише на підставі заяви платника до отримувача коштів чи до особи, яка уповноважена контролювати сплату обов`язкових платежів, про уточнення призначення платежу. У зв`язку з цим представник позивача просить вважати призначенням платежу за квитанцією про сплату № 46787 від 01.03.2020 правильним призначенням платежу: «*;101;; Судовий збір, за позовом ОСОБА_4 до ОК ЖК Енергія, Господарський суд м. Києва».

У зв`язку з цим представник позивача просить суд врахувати викладене у цій заяві та прийняти виправлену позовну заяву та відкрити провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОК ЖК «Енергія».

Дослідивши зміст виправленої позовної заяви судом встановлено, що позивачем у ній зазначений лише ОСОБА_4 , тоді як інші позивачі, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у виправленій позовній заяві зазначені як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Тобто, фактично, на підтвердження усунення недоліків представником позивачів подано нову позовну заяву від імені одного позивача - ОСОБА_4 .

Також суд зазначає, що право позивачів на відмову від частини позовних вимог може бути реалізовано лише після відкриття провадження у справі, а не на стадії залишення позовної заяви без руху. При цьому, вказане право має бути реалізоване способом, встановленим Господарським процесуальним кодексом України, шляхом подання відповідної заяви.

Підсумовуючи наведене вище, суд зауважує, що Господарським процесуальним кодексом України не передбачено подання позовної заяви в межах вже поданої позовної заяви.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Тобто, позивачі мали б усунути недоліки тієї позовної заяви, яку першочергово подано до суду, а не подати нову позовну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Враховуючи те, що позивачі не виконали вимог ухвали господарського суду міста Києва від 10.03.2020 про залишення позовної заяви без руху і не усунули зазначені в ній недоліки, а фактично подано виправлену позовну заяву в межах вже поданої позовної заяви, що суперечить нормам Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підлягає поверненню.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з ч. 8 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Керуючись статтями 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

1. Повернути позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та додані до неї документи.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання у відповідності до п. 17.5 ч. 1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Суддя В.С. Ломака