РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/40/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., за участю секретаря судового засідання Гринчук О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні господарську справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Астра Люкс",

вул. Бориславська, 54, м. Київ, 03061

адреса для листування: вул. Новопольова, 97 а, м. Київ,03061

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс",

вул. І.Мазепи, 66, оф. 1, м. Чернігів, 14014

про стягнення 315124,24грн

Представники сторін: не прибули.

У судовому засіданні 11.03.2020 була підписана вступна та резолютивна частини рішення на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Приватним акціонерним товариством "Астра Люкс" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс" про стягнення заборгованості в сумі 315124,24грн, з яких 296675,65грн коштів, перерахованих в якості оплати за товар, 14833,79грн пені та 3614,80грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 14 від 26.04.2019.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на 18.02.2020. Відповідно до ст.165,251 ГПК України вказаною ухвалою відповідачу було встановлено 15 денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для надання відзиву на позовну заяву.

Ухвала суду від 21.01.2020 направлена сторонам рекомендованою кореспонденцією, про що свідчить штамп суду з відміткою про відправлення документа.

07.02.2020, до початку судового засідання, від відповідача до суду надійшла заява №10 від 05.02.2019, в якій відповідач не заперечує щодо існування заборгованості перед позивачем у сумі 315124,24грн та просить суд розстрочити виконання рішення на шість місяців з графіком погашення заборгованості в сумі 301402,52грн, який зазначено у заяві. В обґрунтування заяви про розстрочення виконання рішення відповідач посилається на складне фінансове положення підприємства і виключність ситуації, що сталася та намір погасити заборгованість перед позивачем.

У судове засідання 18.02.2020 прибув повноважний представник позивача.

Відповідач уповноваженого представника у судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення, яке міститься в матеріалах справи.

Суд постановив протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 03.03.2020, про що представник позивача був повідомлений під розписку, на адресу відповідача направлена ухвала повідомлення від 18.02.2020.

24.02.2020 від позивача до суду надійшло пояснення на заяву про розстрочку виконання рішення суду №2002-20 від 20.02.2020, в якому позивач заперечує щодо розстрочення виконання рішення та вважає, що в поданій відповідачем заяві не було наведено доказів, які б свідчили про існування об`єктивних обставин, що зумовлюють неможливість виконання зобов`язань в повному обсязі в даний момент та відпадуть в майбутньому, а лише підтвердив систематичне невиконання ним зобов`язань. Також позивачем зазначено, що відповідач у вересні 2019 року звертався до позивача з листом від 27.08.2019 №27/08 щодо відстрочення виконання зобов`язання з поставки тканини та сам запропонував зручний для нього графік поставки, але порушив його та не виконав зобов`язання у запропоновані ним же строки. Крім того, позивач зауважив, що визнання відповідачем основного боргу без урахування штрафних санкцій є безпідставним, оскільки пеня і 3% річних за користування коштами обумовлені договором та нормами чинного законодавства.

У судове засідання 03.03.20209 прибув повноважний представник позивача.

Відповідач уповноваженого представника у судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення, яке міститься в матеріалах справи.

Суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви на 11.03.2020, про що представник позивача був повідомлений під розписку, на адресу відповідача направлена ухвала повідомлення від 03.03.2020.

У судове засідання 11.03.2020 представники сторін не прибули.

Враховуючи, що неявка учасників справи у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ГПК України вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Встановивши обставини справи, зміст спірних правовідносин, дослідивши та оцінивши подані докази, розглянувши подані документи, суд встановив:

26.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс" (далі - постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Астра Люкс" (далі - покупець) укладено договір поставки № 14 (далі - договір) (а.с. 7-12).

Відповідно до умов розділу 1 договору постачальник зобов`язується поставити (передати у власність) покупцеві текстильні товари, в подальшому товар, а покупець зобов`язується оплатити та прийняти товар в порядку і строки, обумовлені цим договором.

Поставка товару постачальником покупцеві здійснюється одноразово або партіями. Кількість, вартість та характеристика товару оговорюється в додатку (додатках) до цього договору Специфікації (Специфікаціях), яка (які) є невід`ємною частиною.

Вартість партії товару, що поставляється згідно з цим договором, визначається в кожній окремій специфікації. Загальна вартість товару, що поставляється згідно з цим договором складається з суми вартості всіх партій товару за відповідними специфікаціями (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 2.2 договору розрахунок за товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника згідно умов кожної окремої специфікації, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.3, 2.4, 2.5 договору оплата покупцем товару підтверджує його згоду з повним переліком товару, що вказаний в специфікації. Оплата за товар здійснюється по цінам постачальника, погодженими відповідно специфікацією. При цьому постачальник має право змінювати ціну товару в залежності від курсу гривні до долара США за курсом Національного Банку України у разі зміни курсу більше ніж на 3%. Остаточна вартість товару встановлюється відповідними рахунками на оплату товару, що надаються постачальником покупцю. Транспортні витати оплачує покупець.

Поставка товару здійснюється транспортом та за рахунок покупця в строк, узгоджений сторонами в кожній специфікації виключно після здійснення покупцем оплати у порядку та на умовах, передбачених п.2.2 цього договору. В разі прострочення строку попередньої оплати, строк поставки тканини узгоджується додатково. Можливі поетапні поставки за оплатою по рахунку (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.6 договору приймання товару покупцем оформлюється відповідними накладними, а у випадку суперечок щодо недопоставки товару чи поставки товару неналежної якості актами прийому-передачі товару за кількістю та/або якістю (п. 5.4, 5.5 цього договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2020.

Сторонами в Специфікації №1 до договору від 26.04.2019 узгоджено найменування товару, колір, кількість, ціну, суму (загальну вартість товару): всього з ПДВ 2742849,72грн; умови оплати: 20% передплата до 07.05.2019, 20% передплата до 18.05.2019, 30% передплата до 01.06.2019, 30% передплата перед відвантаженням; строки поставки: 20.07.2019 2000 пог.м, 25.07.2019 2000 пог.м, 30.07.2019 2000 пог.м, 06.08.2019 2570 пог.м (а.с. 13 том 1).

На виконання умов договору відповідачем поставлено позивачу товар, загальною вартістю 1770786,83грн., що підтверджується копіями видаткових накладних: №56 від 19.06.2019 на суму 2325,54грн; №70 від 19.07.2019 на суму 1470,18грн; №73 від 25.07.2019 на суму 596311,81грн; №98 від 14.08.2019 на суму 487088,09грн; №99 від 14.08.2019 на суму 37607,21грн; №132 від 09.10.2019 на суму 17926,06грн; №137 від 18.10.2019 на суму 628057,94грн (а.с. 14-20 том 1).

Видаткові накладні підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача і скріплені печатками сторін.

Позивачем оплачено товар на суму 2067462,48грн, що підтверджується копіями платіжних доручень: від 08.05.2019 №16375 на суму 540000,00грн; від 17.05.2019 №16485 на суму 274284,47грн; від 21.05.2019 №16506 на суму 274284,47грн; від 30.05.2019 №16607 на суму 150000,00грн; від 04.06.2019 №16639 на суму 150000,00грн; від 06.06.2019 №16662 на суму 500000,00грн; від 31.07.2019 №17145 на суму 178893,54грн (а.с. 21-27 том 1).

Як зазначає позивач, відповідачем порушувались строки поставки товару, тому позивач направив відповідачу лист №1252 від 22.08.2019 з вимогою терміново виконати зобов`язання щодо поставки товару, обумовленого Специфікацією №1, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 29-32 том 1).

У відповідь на вимогу відповідач направив позивачу лист від 27.08.2019 №27/08, в якому виклав графік виконання своїх зобов`язань щодо поставки товару, який не було поставлено в строк, обумовлений Специфікацією №1. Останній строк поставки в графіку вказано 25.09.2019 (а.с. 28).

Позивач зазначає, що відповідач не виконав зобов`язання щодо поставки товару у запропоновані ним же строки по графіку.

Позивачем направлялись відповідачу листи №1395 від 24.09.2019 та №1790 від 24.12.2019 з вимогою терміново здійснити постачання товару, припинити виконання зобов`язань в частині решти недопоставленого товару та повернути надлишково сплачені кошти по договору (а.с. 33-38 том 1).

Станом на день складання позовної заяви відповідач вказані вимоги не виконав, що стало підставою для нарахування 14833,79грн пені та 3614,80грн 3% річних і звернення позивача з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що договір поставки №14 від 26.04.2019 підписний сторонами, скріплений їх печатками, що свідчить про набрання ним чинності.

Із змісту договору вбачається, що на його підставі між сторонами виникли правовідносини поставки.

Згідно з ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не по пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ч.1 ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст.663 ЦК України).

Відповідно до ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У Специфікації №1 від 26.04.2019 до договору сторони дійшли згоди, що останній строк поставки товару 06.08.2019. Позивачем погоджено новий строк поставки товару, який визначено відповідачем у листі від 27.08.2019 №27/08, де обумовлений останній строк поставки в графіку - 25.09.2019.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на день подання позовної заяви позивач належним чином виконував свої зобов`язання щодо оплати вартості товару. Проте, відповідач свої зобов`язання за договором виконав частково, товар поставив частково, з порушенням обумовлених строків.

Судом встановлено, що надлишок коштів, які перераховані позивачем за договором в якості оплати за товар, становить 296675,65грн, станом на момент прийняття рішення вказані кошти позивачу не повернуті.

Позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 38780,91грн пені за період з 26.09.2019 по 08.01.2020 та 3614,80грн 3% річних за період з 26.09.2019 по 08.01.2020.

Згідно зі ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п.7.3 договору у разі порушення строків постачання товару, що визначені у Специфікації до даного договору, покупець має право стягнути з постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, та нарахована на вартість несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочення поставки, але в загальному розмірі не більше ніж 5% від вартості несвоєчасно поставленого товару.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки здійснені позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 296675,65грн коштів, перерахованих в якості оплати за товар, 14833,79грн пені та 3614,80грн 3% річних є правомірними, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Відповідно до частин 1 та 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Відповідач щодо існування заборгованості в сумі 315124,24грн не заперечує, про що зазначено в заяві відповідача про розстрочку виконання рішення суду.

Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю в сумі 315124,24грн, з яких 296675,65грн коштів, перерахованих в якості оплати за товар, 14833,79грн пені та 3614,80грн 3% річних.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 4726,87грн.

Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суд зазначає наступне.

Відповідач просить суд одночасно з прийняттям рішення про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс" на користь Приватного акціонерного товариства "Астра Люкс", розстрочити виконання даного рішення на шість місяців, встановивши наступний графік погашення заборгованості в сумі 301402,52грн:

до 31.03.2020 50233,75грн (в тому числі 45506,88грн заборгованості, 4726,87грн судового збору);

до 31.04.2020 50233,75грн;

до 31.05.2020 50233,75грн;

до 31.06.2020 50233,75грн;

до 31.07.2020 50233,75грн;

до 31.08.2020 50233,75грн.

В обґрунтування заяви про розстрочення виконання рішення відповідач посилається на складне фінансове положення підприємства і виключність ситуації, що сталася та намір погасити заборгованість перед позивачем. Відповідач, зокрема, зазначає, що є великим промисловим підприємством, що займається виробництвом тканини з кількістю працюючих близько 140 чоловік. На сьогодні річний звіт (баланс) про фінансові результати за 2019 рік ще не подавався, проте, відповідно до аналізу рахунку 79 (надано до заяви) відповідач є збитковим підприємством зі збитком 4,8 млн.грн. Також відповідач зазначає, що основні витрати підприємства (за спожиту електроенергію, фонд оплати праці, оплата ЄСВ, закупівля сировини для виробництва тканини, виплата штрафів, пені) мають значний обсяг. На фоні підвищення вартості енергоресурсів, сировини, матеріалів, індексу інфляції на підприємстві значно зменшилася кількість замовлень на виготовлення продукції, що призвело до затримок у виплаті заробітної плати та несвоєчасного розрахунку з контрагентами. Станом на 04.02.2020 грошових коштів на поточних рахунках ТОВ "Уніформ Плюс" недостатньо для погашення заборгованості перед позивачем, про що надано довідки банківських установ. Через затримку виплати заробітної плати, несвоєчасну сплату ЄСВ Чернігівським управлінням ГУ ДФС у Чернігівській області застосовано пені та штрафи. Крім того, відповідачем зазначено, що підприємство здійснює поставку продукції державним замовникам, договори з якими передбачають вкрай невигідні умови розрахунків за поставлений товар. Відповідач вважає, що зможе погасити заборгованість перед позивачем за 6 місяців, що дозволить уникнути зупинки підприємства, зберегти робочі місця та своєчасно виконувати грошові поточні зобов`язання. На підприємстві очікується надходження грошових коштів з березня по серпень 2020 року від покупців продукції по договорам, укладеним з іншими підприємствами. Крім того, підприємство постійно укладає нові контракти та приймає участь у тендерах.

Позивач щодо розстрочення виконання рішення суду заперечує з підстав, наведених у поясненні №2002-20 від 20.02.2020, а саме: в заяві відповідачем не було наведено доказів, які б свідчили про існування об`єктивних обставин, що зумовлюють неможливість виконання зобов`язань в повному обсязі в даний момент та відпадуть в майбутньому. Зазначені відповідачем обставини вказують на систематичні фінансові труднощі, що залежать виключно від здійснення організації та управління господарськими процесами на підприємстві. З наданих відповідачем документів вбачається, що більшість заборгованості виникла на підприємстві протягом 2019 року та до кінця фінансового року продовжила обліковуватися на підприємстві, що свідчить про сталі фінансові труднощі підприємства та потенційний ризик стягнення такої заборгованості іншими контрагентами та контролюючими органами підприємства, що в свою чергу матиме наслідком арешт рахунків та неможливість виконання зобов`язань в межах запропонованого графіку розстрочки. Також позивач зауважив, що відповідач у вересні 2019 року звертався до позивача з листом від 27.08.2019 №27/08 щодо відстрочення виконання зобов`язання з поставки тканини та сам запропонував зручний для нього графік поставки, але порушив його та не виконав зобов`язання у запропоновані ним же строки. Позивач вважає, що відповідач в поданій заяві лише підтвердив систематичне невиконання ним зобов`язань перед іншими суб`єктами. Крім того, позивач зазначив, що визнання відповідачем основного боргу без урахування штрафних санкцій є безпідставним, оскільки пеня і 3% річних за користування коштами обумовлені договором та нормами чинного законодавства.

Дослідивши матеріали заяви, суд прийшов до висновку, що заява боржника не підлягає задоволенню, з огляду на таке:

Відповідно до ч.1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підстави розстрочення виконання судового рішення повинні бути непереборними, об`єктивними, тобто, виключними, що ускладнюють вчасне виконання рішення суду. Крім того, відстрочка, розстрочка виконання рішення суду надається лише в тих випадках, коли є достатньої доказів того, що у сторін з поважних причин немає можливості виконати рішення у встановлений строк та спосіб.

При наданні розстрочки судового рішення суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для відповідача при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все, повинен враховувати такі ж наслідки для позивача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Укладення відповідачем договорів на поставку власної продукції з умовою оплати покупцями після фактичного отримання продукції або на умовах відстрочки платежів це є результат самостійної господарської діяльності відповідача і на власний ризик, що в свою чергу не є об`єктивними обставинами, що ускладнюють або роблять неможливим виконання судового рішення у даній справі.

Надані відповідачем довідки банку станом на 04.02.2020, аналіз рахунків за 2019 рік, оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 за травень-грудень 2019 року, оборотно-сальдова відомість по рахунку 66 за травень-грудень 2019 року, звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2019 рік, відомості про нарахування заробітної плати, не відображають повної інформації щодо руху коштів по рахункам відповідача та не свідчать про скрутне фінансове становище останнього.

Посилання відповідача на тяжкий фінансовий стан та на значний обсяг витрат не є виключними обставинами, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

Наявність заборгованості у відповідача або перед відповідачем у інших сторін, не звільняє боржника від виконання покладених на нього обов`язків виконання рішень суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, "державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини" (див. § 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Півень проти України" від 29.06.2004).

При цьому, Європейський суд з прав людини допускає, що "затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції" (див. § 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бакай та інші проти України" від 09.11.2004).

Тобто, в будь-якому випадку відсутність коштів, тяжкий фінансовий стан боржника не є винятковими обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим та не є підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обставини, наведені відповідачем в заяві про розстрочення виконання судового рішення носять не особливий і надзвичайний характер, а свідчать про негативні явища в поточній діяльності відповідача, яка не є підставою вважати важкий фінансовий стан відповідача винятковим випадком, що зумовлював би ускладнення чи відсутність можливості виконати судове рішення.

Статтею 124 Конституції України, Законом України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

У відповідності до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Разом з цим, при вирішенні питання щодо доцільності надання розстрочення виконання судового рішення судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін.

Суд зазначає, що розстрочення виконання рішення суду у даній справі може призвести до порушення майнових інтересів стягувача, як учасника господарських відносин, який належним чином виконав договірні зобов`язання.

При цьому, суд враховує, що при наданні розстрочки виконання судового рішення стягувач не матиме можливості користуватися своїми грошовими коштами в період такого розстрочення та понесе збитки від знецінення присуджених на його користь грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заява відповідача про розстрочку виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 129, 232-233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс" (вул. І.Мазепи, 66, оф. 1, м. Чернігів, 14014, ІПН 56, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Астра Люкс" (вул. Бориславська,54, м. Київ, 03061, адреса для листування: вул. Новопольова, 97 а, м. Київ,03061, ІПН 89, ) 296675,65грн коштів, перерахованих в якості оплати за товар, 14833,79грн пені, 3614,80грн 3% річних та 4726,87грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс" у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 13.03.2020.

Суддя В.В. Моцьор