УХВАЛА

16 березня 2020 року

м. Київ

Справа № 916/4747/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

Катеринчук Л.Й. - головуючої, Банаська О.О., Білоуса В.В.

учасники справи:

ініціюючий кредитор - Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна Компанія Одесаобленерго",

боржник - Публічне акціонерне товариство "Одеський нафтопереробний завод",

кредитор - ФОНРАН ОПЕРЕЙШН ЛІМІТЕД (PHONRUN OPERATION LIMITED)

розглянувши матеріали касаційної скарги ФОНРАН ОПЕРЕЙШН ЛІМІТЕД (PHONRUN OPERATION LIMITED)

на постанову Одеського апеляційного господарського суду

від 09.03.2016

у складі колегії суддів: Аленін О.Ю. (головуючий), Богатир К.В., Воронюк О.Л.

та ухвалу Господарського суду Одеської області

від 11.01.2016

у складі судді Антощук С.І.

у справі №916/4747/15

за заявою Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна Компанія Одесаобленерго"

про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Одеський нафтопереробний завод"

ВСТАНОВИВ:

13.02.2020 через Південно-західний апеляційний господарський суд ФОНРАН ОПЕРЕЙШН ЛІМІТЕД (PHONRUN OPERATION LIMITED) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою від 13.02.2020 на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.01.2016 у справі №916/4747/15 в порядку статей 286, 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та клопотало про поновлення строку на касаційне оскарження постанови апеляційного господарського суду 09.03.2016.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/4747/15 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Банаська О.О., Білоуса В.В., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.03.2020.

З аналізу змісту статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Як вбачається з прохальної частини касаційної скарги, скаржником предметом касаційного оскарження визначено постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.01.2016, прийняті за результатами розгляду справи №916/4747/15 у підготовчому судовому засіданні.

Підпунктом 14 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017, передбачено, що судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 110 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Отже, постанова апеляційного суду від 09.03.2016 у справі №916/4747/15 підлягала касаційному оскарженню протягом двадцяти днів з дня її винесення, а саме до 29.03.2016 включно.

ФОНРАН ОПЕРЕЙШН ЛІМІТЕД (PHONRUN OPERATION LIMITED) касаційну скаргу на постанову апеляційного суду від 09.03.2016 подано 13.02.2020, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження на 3 роки та 10 місяців. Водночас, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на подання касаційної скарги, мотивоване тим, що 12.02.2020 представнику ФОНРАН ОПЕРЕЙШН ЛІМІТЕД (PHONRUN OPERATION LIMITED) з Єдиного державного реєстру судових рішень стало відомо, що 09.03.2016 Одеським апеляційним господарським судом було винесено постанову, якою апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Одеський нафтопереробний завод" задоволено частково, ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.01.2016 у справі №916/4747/15 в частині призначення арбітражного керуючого Проскуріна Д.О. розпорядником майна Публічного акціонерного товариства "Одеський нафтопереробний завод" (пункт 5 висновків ухвали) скасовано, в іншій частині ухвалу місцевого суду від 11.01.2016 залишено без змін. Скаржник зауважив, що копія оскаржуваної постанови апеляційного суду на адресу кредитора - ФОНРАН ОПЕРЕЙШН ЛІМІТЕД (PHONRUN OPERATION LIMITED) чи його уповноваженого представника не надсилалась, у зв`язку з чим вважає строк на касаційне оскарження пропущеним ним з "інших поважних причин" та просить поновити йому процесуальний строк на подання касаційної скарги з таких підстав.

Згідно з частиною 3 статті 3 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Отже, при вирішенні питання про можливість поновлення ФОНРАН ОПЕРЕЙШН ЛІМІТЕД (PHONRUN OPERATION LIMITED) строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 та ухвали Господарського суду Одеської області від 11.01.2016 у справі №916/4747/15 застосовуються приписи процесуального закону, чинного на момент звернення скаржника із касаційною скаргою 13.02.2020, тобто ГПК України в редакції Закону України 03.10.2017 №2147-VІІІ (зі змінами та доповненнями).

Згідно з частиною 1 статті 119 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Отже, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Відповідно до частини 1 статті 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

В основі принципу юридичної визначеності лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності").

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998, Reports 1998-VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та №35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21.12.2010).

У справі "Устименко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція "поважних причин" не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника. Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п.п. 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами-членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28.10.2004).

Отже, в контексті зазначеного необхідність перегляду судового рішення, що набрало законної сили та чинне понад 3 роки та 10 місяців, має бути зумовлена виключними обставинами (оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення), наявність яких є очевидною та безспірною, що обґрунтовувало би порушення принципу правової визначеності, який вимагає поваги до остаточного рішення суду, та виправдовувало таке порушення необхідністю відновлення прав та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулася до суду за таким переглядом, а також неможливістю цієї особи відновити свої права шляхом використання передбачених законом інших способів захисту.

Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №5/452/06).

Разом з тим, відповідно до частини 4 статті 293 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення непереборної сили.

Дослідивши матеріали касаційної скарги ФОНРАН ОПЕРЕЙШН ЛІМІТЕД (PHONRUN OPERATION LIMITED) та клопотання скаржника про визнання поважними причин пропуску строку на подання касаційної скарги на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.01.2016 у справі №916/4747/15 та поновлення йому процесуального строку на касаційне оскарження, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначає, що наведені скаржником доводи та обґрунтування не можуть вважатися особливими чи непереборними обставинами, що зумовили пропуск процесуального строку на касаційне оскарження оскаржуваного судового рішення апеляційного суду на 3 роки і 10 місяців.

Згідно зі статтею 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке право повинно бути забезпечене справедливими судовими процедурами.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частини 1, 3 статті 13 ГПК України в зазначеній редакції).

Згідно з пунктами 1, 2 частини 3 статті 2 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 26.04.2007 у справі "Олександр Шевченко проти України" та від 14.10.2007 у справі "Трух проти України"). На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.08.2016 затверджено реєстр визнаних судом вимог конкурсних кредиторів до Публічного акціонерного товариства "Одеський нафтопереробний завод" на загальну суму 14 582 912 265, 02 грн., в тому числі з вимогами ФОНРАН ОПЕРЕЙШН ЛІМІТЕД (PHONRUN OPERATION LIMITED) на суму 47 259 220, 12 грн.

Отже, з 18.08.2016 заявник касаційної скарги - ФОНРАН ОПЕРЕЙШН ЛІМІТЕД (PHONRUN OPERATION LIMITED) набуло статусу кредитора у справі №916/4747/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Одеський нафтопереробний завод" з правом на оскарження судових рішень, прийнятих у цій справі.

Відтак, ФОНРАН ОПЕРЕЙШН ЛІМІТЕД (PHONRUN OPERATION LIMITED), будучи визнаним конкурсним кредитором у справі №916/4747/15 про банкрутство ПАТ "Одеський нафтопереробний завод", мало можливість дізнатися про прийняття апеляційним судом 09.03.2016 постанови про перегляд ухвали підготовчого засідання місцевого суду від 11.01.2016 у даній справі, реалізувавши передбачене статтею 42 ГПК України процесуальне право учасника справи на ознайомлення з матеріалами справи, або ознайомитися з повним текстом оскаржуваних постанови апеляційного суду 09.03.2016 та ухвали місцевого суду від 11.01.2016 в Єдиному державному реєстрі судових рішень в розумний строк з дня набрання оскаржуваними судовими рішеннями законної сили.

Отже, доводи ФОНРАН ОПЕРЕЙШН ЛІМІТЕД (PHONRUN OPERATION LIMITED) за змістом касаційної скарги про ненадіслання апеляційним судом як на адресу скаржника, так і його представника копії оскаржуваної постанови від 09.03.2016 та ознайомлення з її повним текстом лише 12.02.2020 представником ФОНРАН ОПЕРЕЙШН ЛІМІТЕД (PHONRUN OPERATION LIMITED) в Єдиному державному реєстрі судових рішень, не можуть вважатися особливими чи непереборними обставинами, що зумовили пропуск процесуального строку на касаційне оскарження зазначених постанови 09.03.2016 та ухвали 11.01.2016 апеляційного та місцевого судів та об`єктивно не свідчать про неможливість ФОНРАН ОПЕРЕЙШН ЛІМІТЕД (PHONRUN OPERATION LIMITED) звернутися із касаційною скаргою на оскаржувані судові рішення у максимально стислий строк з моменту набуття скаржником статусу кредитора у справі про банкрутство №916/4747/15 на підставі ухвали Господарського суду Одеської області від 18.08.2016.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, що передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії").

З огляду на пропуск ФОНРАН ОПЕРЕЙШН ЛІМІТЕД (PHONRUN OPERATION LIMITED) строку на касаційне оскарження судового рішення більш як на один рік та недоведення існування виключних обставин, визначених частиною 4 статті 293 ГПК України, ФОНРАН ОПЕРЕЙШН ЛІМІТЕД (PHONRUN OPERATION LIMITED) необхідно відмовити у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та у відкриті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову апеляційного суду від 09.03.2016 та ухвалу місцевого суду від 11.01.2016 у справі №916/4747/15 на підставі частини 4 статті 293 ГПК України.

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду відповідно до ухвал від 19.07.2018 у справі №922/6475/15, від 23.02.2018 у справі №5015/2149/12 та від 06.08.2019 у справі №916/2909/14.

На підставі викладеного та керуючись статтею 110 Господарського процесуального кодексу України в редакції до набрання чинності Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017, статтями 2, 3, 11, 13, 119, 234, 293 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

У Х В А Л И В:

1. Відмовити ФОНРАН ОПЕРЕЙШН ЛІМІТЕД (PHONRUN OPERATION LIMITED) у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 та ухвали Господарського суду Одеської області від 11.01.2016 у справі №916/4747/15.

2. Відмовити ФОНРАН ОПЕРЕЙШН ЛІМІТЕД (PHONRUN OPERATION LIMITED) у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою від 13.02.2020 на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.01.2016 у справі №916/4747/15.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді О.О. Банасько

В.В. Білоус