УХВАЛА

м. Київ

17.03.2020Справа № 910/3863/20

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М., розглянувши

заяву ОСОБА_1 , м. Черкаси

про забезпечення позову

у справі

за позовом ОСОБА_1 , м. Черкаси

до Міністерства юстиції України, м. Київ

про визнання незаконним та скасування наказу і скасування реєстраційних дій,

ВСТАНОВИВ:

16.03.2020 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом про:

- визнання незаконним та скасування наказ Міністерства юстиції України (відповідач) від 24.02.2020 року №663/5 «Про скасування реєстраційної дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»;

- скасування проведених відповідачем в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційну дію від 27.02.2020 року «Внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті ліквідації» щодо громадської організації Черкаської обласної організації Товариства «Знання» Україна.

Разом з позовною заявою 16.03.2020 до суду позивачем була подана заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- заборони суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним у п. 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вчиняти реєстраційні дії щодо припинення Черкаської обласної організації Товариства «ЗНАННЯ» України () у будь-який спосіб до закінчення розгляду справи по суті;

- заборони Черкаській обласній організації Товариства «ЗНАННЯ» України (), її посадовим особам, в тому числі комісії з припинення, приймати рішення та вчиняти будь- які дії, направлені на відчуження та/або припинення частки або частини частки в статутному капіталі ТОВ «Центр знань» (), а також вчиняти будь-які інші дії, що вимагають внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- заборонити Черкаській обласній організації Товариства «ЗНАННЯ» України (), її посадовим особам, в тому числі комісії з припинення приймати рішення та вчиняти будь-які дії, направлені на припинення правовідносин з головою правління ОСОБА_1 ;

- заборони суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним у п. 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вчиняти будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців стосовно ТОВ «Центр знань» (), крім реєстраційних дій, вчинених на підставі судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову, суд встановив наступне.

Частиною 1 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України).

Як на підставу для забезпечення даного позову позивач вказує на те, що саме забезпечення в даному випадку не вирішує питання про правомірність рішень, які просить скасувати позивач, а лише тимчасово зупиняє настання негативних наслідків для позивача до перевірки їх правомірності до набрання законної сили судовим рішенням у справі. З метою недопущення припинення корпоративних прав ЧООТЗУ у статутному капіталі ТОВ «Центр знань» є необхідним застосування заходів забезпечення позову, спрямовані на захист прав ЧООТЗУ як учасника (засновника) ТОВ «Центр знань» до вирішення даної справи по суті.

За змістом п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно з п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, суд зазначає, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Окрім того, заходи, які позивач просить вжити суд повинні бути пов`язаними із заявленими позовними вимогами, оскільки позивач заяву про забезпечення позову подав одночасно із позовною заявою.

Так, у прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України та скасування проведених останнім реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ЧООТЗУ (Черкаська обласна організація Товариства «Знання» України).

В той же час, в заяві про забезпечення позову заявник просить суд заборонити Черкаській обласній організації Товариства «ЗНАННЯ» України вчиняти певні дії, а також заборонити вчиняти реєстраційні дії стосовно ТОВ «Центр знань».

Окрім того, єдиним відповідачем в справі позивачем зазначено лише Міністерство юстиції України, а не осіб, стосовно яких він просить суд вжити заходи забезпечення позову.

Отже, враховуючи підстави та вимоги позовних вимог, а саме скасування наказу Міністерства юстиції України та проведення реєстраційних дій щодо ЧООТЗУ не пов`язано з тими заходами забезпечення та з тими особами, щодо яких позивач просить суд вжити такі заходи.

Таким чином, вимоги викладені в заяві про забезпечення позову фактично не є пов`язаними з підставами та вимогами, зазначеними в позовній заяві та стосуються різних підстав виникнення.

Враховуючи викладене, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, з якими приписи ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, пов`язують можливість вжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні поданої заяви.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 1 051,00 грн за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника - ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити повністю.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов