ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2020 р. Справа№ 910/13093/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 29.11.2019 (повний текст складено 06.12.2019)

у справі №910/13093/19 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Приватного підприємства "ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 75727,12 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ" (надалі - позивач, ПП "ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - відповідач, АТ "Українська залізниця") про стягнення 75727,12 грн.

Позов обґрунтовано з посиланням на положення ст.ст. 908, 909, 919, 920 Цивільного кодексу України, ст.ст. 41, 116 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (надалі - Статут залізниць України), неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором про надання послуг №09243/ЛЗ-2018 від 13.02.2018, а саме простроченням термінів доставки вантажу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2019 у справі №910/13093/19 позовні вимоги задоволено.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 75727,12 грн та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд виходив із доведеності матеріалами справи порушення відповідачем строків доставки вантажу та обґрунтованості здійснених позивачем нарахувань, а саме штрафу на суму 75727,12 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2019 у справі №910/13093/19 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у стягненні з відповідача штрафних санкцій за несвоєчасність доставки вантажів у сумі 25012,99 грн. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції. Відтак, оскаржуване рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем в розрахунках доданих до позову необґрунтовано завищено суми провізної плати, що є похідною завищення сум штрафів за прострочення термінів доставки. Відповідач у своєму відзиві на позов наголошував на цьому та надавав свій розрахунок. Однак суд першої інстанції не прийняв контррозрахунку відповідача до уваги, що в свою чергу є порушенням рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2020, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуюча суддя Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №910/13093/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2019.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Позивач, у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України своїм правом не скористався, відзиву на апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду не подав.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2019 у справі №910/13093/19 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

29.01.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява №НЮ-14/137 від 23.01.2020 про долучення документів.

Водночас, Північним апеляційним господарським судом складено Акт №910/13093/19/09.1-26/53/20 від 29.01.2020 про відсутність вкладень, в якому, зокрема, зазначено про те, що під час розкриття конверта, направленого Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" по справі №910/13093/19, не виявилося вказаних в додатку документів.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, письмовим доказам, долученими до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи,

13.02.2018 між Приватним підприємством "Окко-Бізнес Контракт", як замовником та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", як перевізником було укладено договір №09243/Л3-2018 про надання послуг (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого предметом цього договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Пунктом 1.2 Договору наведені поняття, які вживаються в договорі, зокрема зазначено, що перевезення - це послуга, у процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник - оплатити послуги у передбаченому цим Договором порядку.

За умовами п. 1.3. Договору надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

На виконання умов Договору, відповідачем протягом квітня - липня 2019 року на адресу Приватного підприємства "Окко-Бізнес Контракт" був доставлений вантаж згідно із залізничними накладними №33159633 від 25.04.2019 (дизельне паливо), №33492919 від 21.05.2019 (дизельне паливо), №34229526 від 15.07.2019 (бензин моторний).

Під час здійснення перевезення вантажу за вказаними залізничними накладними, залізницею було допущено прострочення термінів доставки, що підтверджується календарними штемпелями на вищевказаних залізничних накладних, а саме: вантаж доставлено одержувачу з порушенням терміну доставки, визначеного пунктом 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644.

Посилаючись на порушення термінів доставки вантажів за вказаними залізничними накладними на дві та більше доби, позивач нарахував та заявив претензії про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України.

Відповідач залишив претензії позивача без відповіді, що стало підставою для звернення останнього до місцевого господарського суду.

Отже, спір у справі виник у зв`язку з простроченням відповідачем, на думку позивача, строків доставки вантажу, у зв`язку з чим позивачем заявлено про стягнення з відповідача штрафу у загальному розмірі 75727,12 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги, оскільки факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений та документально підтверджений.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову в повному обсязі, оскільки здійснивши перевірку розрахунку позивача, місцевим господарським судом залишено поза увагою, що сума штрафу обрахована з порушенням норм законодавства, а отже необхідно частково задовольнити позовні вимоги, а саме в сумі 50714,13 грн.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 ГК України, відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України (Статут залізниць України), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту залізниць України).

Пунктом 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі долучених залізничних накладних відповідачем було взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу, здійснення чого не заперечується сторонами, однак, позивачем вказується на порушення встановлених строків відповідних перевезень.

Відповідно до ч. 1 ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Згідно із ч. 1 ст. 313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Положеннями п. 41 Статуту залізниць України встановлено, що залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

В даному випадку, позивачем вказується на те, що за доданими до позову залізничними накладними (за квітень-липень 2019 року) відповідачем було порушено взяті на себе зобов`язання із доставки вантажу у встановлені Правилами обчислення термінів доставки вантажів строки, а тому існують правові підстави для застосування визначеної відповідальності у вигляді стягнення штрафу.

Згідно приписів статті 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до п. 1.1, 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в МЮ України №644 від 24.11.2000 (надалі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів (статті 41, 116 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі «Навантаження призначено на ____число _____місяць» (п. 2.1. Правил).

Згідно з п. 2.4 наведених Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Відповідно до п. 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Як вбачається із наданих позивачем накладних, термін доставки вантажу за ними порушено, що детально наведено позивачем у позові та не заперечується відповідачем.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань із своєчасної доставки вантажу по спірним залізничним накладним, факт чого АТ «Укрзалізниця» не заперечується та не спростовано. Відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Частиною 3 ст. 313 ГК України встановлено, що розмір штрафів, що стягуються з перевізників за прострочення в доставці вантажу, визначається відповідно до закону.

Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Відповідно до Інформаційного листа ВГСУ України №01-06/420/2012 від 04.04.2012, нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Згідно п. 8 Правил видачі вантажів оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Відповідно до частини першої статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до частини першої статті 311 ГК України плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов`язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Відповідно до Загальних положень Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженим наказом Міністерства транспорту і зв`язку України №317 від 26.03.2009, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України №340/16356 від 15.04.2009 (далі - Збірник тарифів на перевезення) - тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом в межах України та пов`язані з ними послуги встановлюються в порядку, визначеному Кабінетом міністрів України.

Таким чином, наведене державне регулювання розміру тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом є законодавчим обмеженням сторін щодо вільного визначення у договірному порядку вартості послуги з перевезення вантажу.

Договір, укладений між сторонами перевезення, не може змінити базові тарифні ставки провізної плати, а сторони такого договору при визначенні вартості перевезення вантажу мають керуватися наведеними вище нормативно-правовими актами.

Поряд з цим, відповідно до статті 6 Статуту залізниць України, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, визначено, що тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу - система цінових ставок та правил їх застосування, за якими провадяться розрахунки за перевезення залізницями; збори - цінові ставки, за якими провадяться розрахунки за виконання підприємствами залізничного транспорту робіт та послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу.

Отже, Статутом залізниць України визначено, що тариф на перевезення вантажу (провізна плата) - це вартість послуги залізниці з перевезення вантажу без урахування вартості робіт та послуг залізниці, пов`язаних з перевезенням вантажу (суми зборів).

Здійснивши перевірку розрахунку позивача, судом апеляційної інстанції встановлено, що сума штрафу обрахована з порушенням вказаних норм.

Як вбачається з видаткової накладної №33159633 загальна сума провізної плати за нею складає 131989,50 грн., від якої і слід розраховувати штраф відповідно до положень ст. 116 Статуту залізниць України, проте позивач здійснює розрахунок від суми 206043,14 грн, що призвело до необґрунтованого збільшення розміру штрафу. Такі ж неправильні розрахунки проведені позивачем і по іншим накладним.

Так, за видатковою накладною №33159633 з урахуванням провізної плати для 4 вагонів -131989,50 грн і 20% штрафу, загальна сума штрафу складає: 131989,50 грн *0,2=26397,90 грн.

Також, за видатковою накладною №33492919 для 6 вагонів загальна сума провізної плати складає 205193,80 грн, а не 303228,27 грн, як у позивача, і 10% штрафу, загальна сума яка складає: 205193,80 грн *0,1=20519,38 грн.

За видатковою накладною №34229526 загальна сума провізної плати для вагону №74946377 складає 37968,50 грн, а не 41956,56 грн, як у позивача, і 10% штрафу, загальна сума яка складає: 37968,50 грн *0,1=3796,85 грн.

Апеляційний господарський суд здійснивши розрахунок штрафу з урахуванням встановлених сум провізної плати, вважає обґрунтованою і арифметично вірною суму штрафу у загальному розмірі 50714,13 грн.

Таким чином, оскільки факт порушення позивачем правил перевезення вантажу належним чином доведений та документально підтверджений, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу є обґрунтованою та правомірною на суму 50714,13 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ПП «ОККО-Бізнес Контракт» суми штрафу у розмірі 50714,13 грн.

Суд першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення наведеного не врахував, не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, натомість, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, виніс помилкове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України встановлено , що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, частково найшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим на підставі п. 1 ч. 1, ч. 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям в частині скасування нового рішення про відмову у задоволенні позову, та відповідно зміні мотивувальної та резолютивної його частини.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: за подачу позову судовий збір покладається на позивача в частині відмови в задоволенні позову, в частині задоволення позову на відповідача, за подачу апеляційної скарги судовий збір підлягає стягненню з сторін пропорційно задоволенним вимогам.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2019 у справі №910/13093/19 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2019 у справі №910/13093/19 скасувати в частині задоволення позову про стягнення з відповідача штрафу у сумі 25012, 99 грн, прийнявши нове рішення про відмову в позові в цій частині.

3. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2019 у справі №910/13093/19 викласти наступним чином.

"Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути із Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного підприємства "ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ" (04070, м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, 15-17/18, ідентифікаційний код 33614922) штраф в розмірі 50714,13 (п`ятдесят тисяч сімсот чотирнадцять) грн 13 коп., судовий збір в розмірі 1285, 14 (одна тисяча двісті вісімдесят п`ять) грн 14 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити".

4. Стягнути з Приватного підприємства "ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ" (04070, м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, 15-17/18, ідентифікаційний код 33614922) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська 19, ідентифікаційний код 40081200) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 867 (вісімсот шістдесят сім) грн 33 коп.

5. Судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2014,17 грн залишити за Акціонерним товариством "Українська залізниця" особі регіональної філії "Одеська залізниця".

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

7. Матеріали справи №910/13093/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай