ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2020 р. Справа №914/2212/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

Плотніцький Б.Д.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за вих.№14/4-193619-14 від 28.12.2019 (вх. № ЗАГС 01-05/163/20 від 14.01.2020)

на рішення Господарського суду Львівської області від 03.12.2019 (суддя Запотічняк О.Д., повний текст складено 05.12.2019)

у справі №914/2212/19

за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, (надалі АТ НАК Нафтогаз України), м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства Сокальської міської ради Сокальтеплокомуненерго (надалі КП Сокальтеплокомун-енерго), м. Сокаль, Львівська область

про стягнення 18 342,92 грн

учасники справи: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

АТ НАК Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до КП Сокальтеплокомуненерго про стягнення 18 342,92 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.12.2019 у справі №914/2212/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з КП Сокальтеплокомуненерго на користь АТ НАК Нафтогаз України 1 000,00 грн пені, 1 694,03 грн 3% річних, 7 388,21 грн інфляційних втрат, та 1 921,00 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції встановив, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором в частині своєчасної оплати за поставлений газ. Відтак, перевіривши здійснений позивачем розрахунок нарахування 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та відповідно задоволення позову в цій частині. Крім того, місцевим господарським судом також визнано обґрунтованим нарахування позивачем 9 260,68 грн пені, передбаченої п.8.2 договору. Водночас судом враховано клопотання відповідача про зменшення заявленої до стягнення заборгованості та використано право на зменшення розміру штрафних санкцій (пені), зважаючи на те, що природний газ, який постачався за договором, використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними організаціями, а не для власних потреб; заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ виникла у зв`язку з несвоєчасною оплатою споживачами послуг централізованого теплопостачання; ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором (повна сплата вартості поставленого природного газу); незначний строк прострочення оплати природного газу; ненадання позивачем доказів на підтвердження погіршення власного фінансового стану, виникнення ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності чи завдання йому збитків в результаті дій відповідача.

Не погоджуючись з даним рішенням, АТ "НАК "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки, а саме пені у сумі 8 260,68 грн. Відповідно в цій частині просить прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, скаржник стверджує, що судом не було враховано інтереси позивача, не з`ясовано чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором та не оцінено розмір таких збитків. Крім того, апелянт вважає, що відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості і його скрутний фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення розміру пені.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Кравчук Н.М., судді Кордюк Г.Т., Плотніцький Б.Д. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ НАК «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Львівської області від 03.12.2019 у справі №914/2212/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 5 ст. 252 ГПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи на адресу суду не надходило.

21.02.2020 КП Сокальтеплокомуненерго надіслало відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів скаржника заперечує, вважає їх необґрунтованими, відтак, просить суд оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (зареєстрований в канцелярії суду за вх№01-04/1104/20).

У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (ч.1 ст. 270 ГПК України).

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

27.10.2016 між ПАТ НАК Нафтогаз України (постачальник) та КП Сокальської міської ради «Сокальтеплокомуненерго» (споживач) укладено договір №5244/1617-БО-21 постачання природного газу, за умовами якого постачальник зобов`язався постачити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ ввезений на митну територію України НАК Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД , а споживач зобов`язався оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (а.с. 23-31).

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/ організаціями (п.1.2 договору).

Відповідно до п.12.1 договору, він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін,за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно додаткової угоди від 31.03.2017 до договору постачання природного газу від 27.10.2016 № 5244/1617-БО-21, строк дії договору було визначено з 01.10.2016 до 30.09.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Планові обсяги газу, який мав поставлятися за даним договором в період із жовтня 2016р. по березень 2017р, сторони погодили в п. 2.1 договору. У зв`язку із продовженням строку дії договору до 30.09.2019, додатковою угодою від 31.03.2017 до договору постачання природного газу від 27.10.2016 № 5244/1617-БО-21, сторони визначили обсяги природного газу, який мав поставлятися протягом квітня-червня та вересня 2017 року.

Відповідно до п.5.2 договору, ціна за 1000 куб. м. природного газу з ПДВ становить 7 099,20 грн.

Додатковою угодою від 31.10.2016 №1 сторони внесли зміни до п. 5.2 договору, та визначили, що до сплати за 1000 куб. м. природного газу з ПДВ підлягають 8 182,80 грн (а.с. 32).

Додатковою угодою від 22.11.2016 №2 сторони внесли зміни до п. 5.2 договору, та визначили, що до сплати за 1000 куб. м. природного газу з ПДВ підлягають 8 577,60 грн (а.с. 33).

Додатковою угодою від 30.12.2016 №3 сторони внесли зміни до п. 5.2 договору, та визначили, що до сплати за 1000 куб. м. природного газу з ПДВ підлягають 5 930,40 грн (а.с. 34).

Додатковою угодою від 31.03.2017 №5 сторони внесли зміни до п. 5.2 договору, та визначили, що до сплати за 1000 куб. м. природного газу з ПДВ підлягають 9 488,64 грн (а.с. 37-38).

На виконання умов договору за період березень-квітень 2017 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 649 117,87 грн, що підтверджується актами приймання передачі природного газу від 31.03.2017 на суму 642 191,16 грн та від 30.04.2017 на суму 6 926,71 грн (а.с. 39-44).

Пунктом 6.1 договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично поставлений газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, природній газ поставлений позивачем протягом березня 2017 року на суму 642 191,16 грн, мав бути оплачений відповідачем до 25.04.2017 включно, а природній газ поставлений протягом квітня 2017 року на суму 6 926,71 грн, мав бути оплачений відповідачем до 25.05.2017.

Вартість поставленого постачальником природного газу за договором була повністю сплачена відповідачем, проте, з порушенням встановленого строку оплати. Зокрема, остаточний розрахунок за газ отриманий у березні-квітні 2017 року відповідач провів тільки у липні 2017 року (а.с. 46-72).

Вказані обставини визнаються відповідачем.

Пунктом 8.2 договору встановлено, що у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору, покупець зобов`язується крім суми заборгованості сплатити продавцю пеню у розмірі 21% річних (16,4% річних в редакції додаткової угоди від 31.03.2017), але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов п. 6.1 договору щодо здійснення розрахунків за одержаний природний газ у встановлений договором строк, нарахував відповідачу та заявив до стягнення пеню в розмірі 9 260,68 грн, 3% річних в сумі 1 694,03 грн та 7 388,21 грн інфляційних втрат нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як зазначалося вище, 27.10.2016 між сторонами у справі був укладений договір постачання природного газу №5244/1677-БО-21.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що позивачем свої зобов`язання щодо поставки природного газу, у строки та в обсягах визначених договором, виконано належним чином. Так на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 5 258 010,41 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріпленні їх печатками.

Приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.1 договору сторони узгодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки товару.

Нормою ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, оплату за переданий газ відповідач здійснював не у строк визначений договором, про що свідчать долучені до матеріалів справи розрахунки. Окрім того, даний факт щодо своєчасності оплати вартості поставленого газу не заперечується і самим відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п.п.1, 3 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 8.2 договору від 27.10.2016 сторони обумовили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 21% річних (16,4% річних в редакції додаткової угоди від 31.03.2017), але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з поданим розрахунком позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 9 260,68 грн, 3% річних в сумі 1 694,03 грн та 7 388,21 грн інфляційних втрат (а.с 20-22).

Слід зазначити, що КП Сокальтеплокомуненерго погодилося з розрахунками пені, 3% річних та інфляційних втрат за зобов`язаннями за березень-квітень 2017, нарахованих позивачем (а.с. 76).

Суд першої інстанції, встановивши наявність порушення зобов`язання відповідача з оплати отриманого природного газу за спірним договором, здійснивши перевірку розрахунків пені, трьох процентів річних та збитків, завдані інфляцією, визнав обґрунтованими такі нарахування за спірний період, такими, що підлягають до задоволення.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру пені, на підставі ч. 3 ст.551 ЦК України та ст. 233 ГК України, на 90% від заявленої суми, а саме суму пені 9 260,68 грн зменшити до 926,07 грн (а.с. 129-131 том IV).

Статтею 233 ГК України надано право суду зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Враховуючи зміст наведених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому питання можливого зменшення штрафних санкцій вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

В обґрунтування на зменшення розміру пені відповідач покликається на те, що оплата за отриманий ним згідно договору купівлі-продажу від 27.10.2016 №5244/1617-БО-21 природний газ, проведена в повному обсязі, а порушення строків оплати зумовлено тим, що КП Сокальської міської ради Сокальтеплокомуненерго фінансується за рахунок коштів від наданих населенню, підприємствам, установам і організаціям послуг, та за рахунок бюджетних коштів. За результатами фінансово-господарської діяльності підприємство отримувало збитки. Станом на 01.07.2017 заборгованість перед підприємством за послуги теплопостачання становила 2 248,4 тис.грн. На підтвердження вказаного відповідачем долучено звіт про фінансові результати за 9 місяців 2017 року, інформацію про стан розрахунків за послуги теплопостачання станом на 01.07.2017 (а.с. 93-99).

Окрім того, вважає, що позивачем не доведено, що прострочення відповідачем платежів за отриманий природний газ, заподіяло йому збитки. В той же час, стягнення із відповідача повного обсягу пені, 3% річних та інфляційних втрат тільки погіршить фінансову ситуацію відповідача та може призвести до банкрутства підприємства.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, вирішуючи питання про зменшення нарахованої відповідачу пені, суд враховував:

- важливість збереження господарської діяльності відповідача як комунального підприємства, що забезпечує мешканців міста Сокаль, навчальні заклади, дитячі садки, інших споживачів послугами теплопостачання;

- поставлений позивачем протягом березня-квітня 2017 року природний газ, оплачений відповідачем у повному обсязі;

- основним різновидом господарської діяльності відповідача є постачання теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (у т.ч. в учбові заклади, дитячі садки, оздоровчі санаторії, лікарні та ін.), тому господарська діяльність відповідача є суспільно необхідною та відіграє особливу соціальну роль;

- невиконання зобов`язань було зумовлено тим, що єдиним джерелом доходу відповідача є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, підприємств, установ, організацій та кошти отримані з бюджету;

- позивачем не надано доказів на підтвердження погіршення власного фінансового стану, виникнення ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності чи завдання останньому збитків в результаті дій відповідача. Однак, з огляду на прострочення виконання зобов`язання позивач нарахував відповідачу не лише пеню за п. 8.2 договору у сумі 9 260,68 грн, а й 3% річних та інфляційні втрати, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З огляду на всі фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зменшення розміру пені, оскільки присудження до стягнення 1 000,00 грн від належної до стягнення суми пені 9 260,68 грн, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

При цьому, як зазначалося вище, задоволення у повному обсязі вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, а стягнення з КП "Сокальтеплокомуненерго" пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19.

Беручи до уваги вище викладене, доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір пені не може слугувати підставою для скасування рішення, що оскаржується, оскільки, як уже зазначалося, зменшення суми пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Таким чином, рішення місцевого господарського суду в частині зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування в цій частині.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.

Керуючись, ст.ст. 247, 252, 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 03.12.2019 у справі № 914/2212/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Г.Т. Кордюк

Б.Д. Плотніцький