ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 березня 2020 року справа № 903/13/20
Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за присутності представників сторін:

від позивача: Бондарчук Р.І.-головний спеціаліст, юрист відділу судового представництва юридичного департаменту Луцької міської ради (довіреність від 05.06.2019р.)

від відповідача: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Луцької міської ради, м. Луцьк

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Ковальчука Ігоря Павловича, с. Підгайці Луцького району

про повернення земельної ділянки

Встановив:

Луцька міська рада звернулась до господарського суду з позовом від 26.12.2019р. №1.1-8/6256/2019 до Фізичної особи-підприємця Ковальчука Ігоря Павловича про повернення земельної ділянки площею 75 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 221990015, по акту приймання-передачі, у стані придатному для подальшого використання.

Ухвалою суду від 13.01.2020р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 10.02.2020р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали, явку повноважних представників сторін в судове засідання визначено на їх розсуд.

Судом встановлено, що ухвала суду від 13.01.2020р., направлена на адресу Фізичної особи-підприємця Ковальчука Ігоря Павловича, визначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_2 , була повернута до суду без вручення адресату з відміткою: "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення".

Відтак, ухвалою суду від 10.02.2020р. розгляд справи в підготовчому засіданні було відкладено на 02.03.2020р.

Примірник ухвали від 10.02.2020р. направлявся відповідачу рекомендованою кореспонденцією за юридичною: Волинська область, Луцький район, село Підгайці, вулиця Східно-Межова, будинок 31, адресою Фізичної особи-підприємця Ковальчука Ігоря Павловича та був повернутий до суду без вручення адресату з підстав "за закінченням терміну зберігання".

Також з метою належного повідомлення відповідача про день та час розгляду справи судом примірник ухвали від 10.02.2020р. направлявся рекомендованою кореспонденцією за адресою, відображеною безпосередньо боржником у підписаному між сторонами договорі оренди землі від 02.07.2007р.: 43020, вул. Захарова, 12/1, м. Луцьк, та адресою, відображеною в акті приймання-передачі: 43020, вул. Захарова, буд.12/08, кв. 1, м. Луцьк . Однак, процесуальні документи були повернуті до суду без вручення адресату з підстав "адресат відсутній".

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 21.02.2020р. суд постановив звернутися до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області із запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи ОСОБА_1 .

03.03.2019р. від Управління Державної міграційної служби України у Волинській області надійшла відповідь на запит суду з інформацією про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

В судовому засіданні 02.03.2020р., за участі позивача, судом було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.03.2020р. Поруч з цим ухвалою суду від 02.03.2020р. було повідомлено Фізичну особу-підприємця Ковальчука Ігоря Павловича про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.03.2020р.

Примірники ухвали від 02.03.2020р. направлялись відповідачу рекомендованою кореспонденцією за юридичною адресою Фізичної особи-підприємця Ковальчука Ігоря Павловича: АДРЕСА_2 , за адресою відображеною безпосередньо боржником у підписаному між сторонами договорі оренди землі від 02.07.2007р.: 43020, вул. Захарова, 12/1, м. Луцьк, та адресою відображеною в акті приймання-передачі: 43020, вул. Захарова, буд.12/08, кв. 1, м. Луцьк та були повернуті до суду без вручення адресату з підстав: "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення".

Присутній в судовому засіданні представник позивача з приводу розгляду справи за відсутності відповідача чи його представника не заперечив, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити останні в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач своїм правом на участь в судовому розгляді не скористався, відзиву на позов не подав, причини неявки свого представника в судове засідання суду не повідомив.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Фізична особа-підприємець Ковальчук Ігор Павлович з ідентифікаційний кодом НОМЕР_1 зареєстрований в якості суб`єкта господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_2 , в стані припинення чи у процесі провадження у справі про банкрутство не перебуває.

Відтак, засвідчується, що судом вжито всіх необхідних заходів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання кореспонденції суду (ухвал суду від від 13.01.2020р., від 10.02.2020р., від 02.03.2020р. відповідачем та повернення їх до суду з відмітками "за закінченням встановленого строку зберігання", "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення", "адресат відсутній" є наслідками діяння (бездіяльності) відповідача щодо їх належного отримання, тобто його власною волею. Відтак, відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі та розгляд справи за його учапстю належним чином, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов`язки, а відповідач, натомість, проявив протиправну процесуальну бездіяльність.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце судових засідань.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з приписами частини 1 та пункту 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За таких обставин, беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ч.ч. 1, 3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що відповідач, у відповідності до чинного законодавства, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, суд вважає, що спір належить вирішити у відсутності представника відповідача за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, суд, оцінюючи подані позивачем докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред`явлений до відповідачів позов підставний та підлягає до задоволення.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно п. 34 ст. 26, п. 2 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання надання земельної ділянки в оренду чи припинення такого права вирішується на пленарному засіданні сесії ради шляхом прийняття рішення.

Згідно з ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч. 1 ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Судом встановлено, що на підставі рішення Луцької міської ради від 06.06.2007 року №14/121 між Луцькою міською радою (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Ковальчуком Ігорем Павловичем (Орендар) укладено договір оренди землі від 02 липня 2007 року згідно з умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування торгового павільйону, яка знаходиться на пр. Відродження, 7, м. Луцьк, кадастровий номер 221990015, площею 75 кв.м. (п. 1, 2).

Пунктом 3 договору оренди передбачено, що на земельній ділянці знаходиться споруда павільйону, яка належить орендарю на праві власності, а також інші об`єкти інфраструктури через частину земельної ділянки проходить теплотраса.

Відповідно до пунктів 5, 8 договору оренди нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на червень 2007 року становить 19237,82 грн. Договір укладено на п`ять років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно п. 17 договору оренди передача земельної ділянки здійснюється без розроблення (з розробленням) проекту її відведення та на підставі рішення Луцької міської ради №14/121 від 06.06.2007р.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з договору.

В даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладені між останніми договір оренди землі від 02 липня 2007 року предметом судових розглядів не виступав, недійсним (неукладеним) судом не визнавався.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ст. 283 ГК України).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Судом встановлено, що договір оренди землі від 02 липня 2007 року зареєстрований у Волинській регіональній філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис від 27.07.2007р. №01.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди.

У частинах першій - п`ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

На підставі рішенням Луцької міської ради від 25.07.2012р. №29/51 "Про відмову у поновлені договору оренди землі підприємцю Ковальчуку І.П. для обслуговування торгового павільйону на пр-ті Відродження, 7" було відмовлено у поновленні підприємцю Ковальчуку Ігорю Павловичу договору оренди землі, зареєстрованого в Державному реєстрі земель від 27.07.2007р. за №01 у зв`язку з тим, що об`єкт суперечить існуючим будівельним нормам. Зобов`язано підприємця Ковальчука Ігоря Павловича в місячний термін демонтувати торговий павільйон на пр-ті Відродження, 7.

Луцька міська рада листом від 14.08.2012р. за №1.1-11/4471 повідомила підприємця про повернення земельної ділянки Луцькій міській раді.

Луцька міська рада листом від 31.01.2015р. №1.1-30/581 повторно повідомила підприємця про повернення земельної ділянки Луцькій міській раді. При цьому надіслала три примірники акта приймання-передачі земельної ділянки для підписання. Докази підписання такого акту відповідачем в матеріалах справи відсутні. Визначений лист отриманий Ковальчуком І.П. 03.02.2015р. про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що Фізична особа-підприємець Ковальчук Ігор Павлович самовільно займає спірну земельну ділянку починаючи з 28.07.2012р.

Згідно ч.2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

У зв`язку з припиненням договору оренди, у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу спірну орендовану земельну ділянку.

Пунктом 20 договору оренди землі від 02.07.2007р. сторони погодили, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Статтею 31 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може відбуватись у тому числі шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Стаття 211 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема, за самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно з п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Згідно з ч. 3 ст. 212 Земельного кодексу України повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, припинення дії договору оренди землі від 02.07.2007р., самовільне зайняття відповідачем спірної земельної ділянки, відсутність заперечень відповідача щодо предмету спору, суд дійшов висновку про задоволення позову та зобов`язання підприємця Ковальчука Ігоря Павловича повернути Луцькій міській раді за актом прийому-передачі орендовану земельну ділянку площею 75 кв.м., розташовану за адресою пр. Відродження, 7, м. Луцьк, кадастровий номер 221990015.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги, що спір до суду було доведено з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до ст. 129 ГПК України в повному об`ємі за рахунок підприємця Ковальчука І.П.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Ковальчука Ігоря Павловича ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) повернути Луцькій міській раді (43025, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ) земельну ділянку площею 75 кв.м., розташовану за адресою пр . Відродження, 7, м. Луцьк, кадастровий номер 221990015, по акту приймання-передачі, у стані придатному для подальшого використання.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ковальчука Ігоря Павловича ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Луцької міської ради (43025, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ) в особі Виконавчого комітету Луцької міської ради (43025, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ) 1921,00 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

4. Накази на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 19.03.2020р.

Суддя В. А. Войціховський