ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

23 березня 2020 року Справа № 915/335/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Мавродієвої М.В.,

розглянувши матеріали

заяви: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 )

про забезпечення позову до подання позову,

особи, що можуть отримати статус учасника справи:

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ринок-Торг-Сервіс»,

(54032, м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 156-А)

Третя особа без самостійних позовних вимог на стороні відповідача:

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 )

без виклику учасників справи,

в с т а н о в и в:

23.03.2020р. від гр. ОСОБА_1 до господарського суду надійшла заява про забезпечення позову до подання позову (вх. №3626/20), в якій заявник просить суд: заборонити державним реєстраторам, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Ринок-Торг-Сервіс» (ідентифікаційний код юридичної особи 24056560, адреса: 54000, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Космонавтів, будинок 156А), у тому числі щодо зміни складу та часток учасників товариства, реєстрації нової редакції статуту товариства, зміни юридичної адреси та керівника (директора) товариства.

За правилами ч.1 ст.140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану заяву відповідно до приписів §1 глави 5 та глави 10 Розділу І ГПК України, суд дійшов висновків про її задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до приписів ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У даному випадку заявник звернувся із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає наступне.

Громадянин ОСОБА_1 є учасником товариства з обмеженою відповідальністю «Ринок-Торг-Сервіс», частка якого у статутному капіталі товариства складає 50% та у грошовому вираженні дорівнює 39250,0 грн. Іншим учасником товариства є гр. ОСОБА_2 (розмір частки у статутному капіталі - 50%). Остання зареєстрована редакція статуту товариства затверджена загальними зборами учасників, оформленими протоколом №16/06-1 від 02.06.2016.

Заявник зазначає, що через суперечності з іншим засновником - гр. ОСОБА_2 щодо напрямів розвитку господарської діяльності товариства, він у грудні 2019 року звернувся до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради з заявою, в якій просив державного реєстратора утриматись від вчинення реєстраційних дій стосовно зміни складу та часток учасників, зміни керівника, юридичної адреси товариства тощо та зазначав про відсутність намірів виходити зі складу учасників товариства, перерозподіляти частки в статутному капіталі, змінювати керівника тощо, а також просив сповістити заявника у випадку надходження документів для реєстрації.

11.03.2020 заявнику стало відомо, що до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради надійшла заява від гр. ОСОБА_2 , до якої долучений відповідний перелік документів щодо внесення змін до відомостей про товариство в частині зміни складу учасників, перерозподілу часток у статутному капіталі та зміни директора товариства. Також заявнику повідомили, що наразі розгляд документів зупинений на підставі п.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Після ознайомлення з матеріалами реєстраційної справи заявник з`ясував, що реєстратору подані для державної реєстрації: протокол загальних зборів учасників ТОВ «Ринок-Торг-Сервіс» №6 від 10.03.2020, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ставничою І.О. за реєстр. №677, 678; договір купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ «Ринок-Торг-Сервіс» від 10.03.2020; акт приймання-передачі частки ТОВ «Ринок-Торг-Сервіс», посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ставничою І.О. за реєстр. №679, 680.

Зі змісту даних документів вбачається, що на загальних зборах учасників товариства гр. ОСОБА_1 було надано згоду на продаж його частки у статутному капіталі у розмірі 50% іншому учаснику - гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 виключено зі складу учасників товариства, перерозподілено його частку у статутному капіталі, затверджено нову редакцію статуту товариства, звільнено директора товариства ОСОБА_3 та обрано директором ОСОБА_2 , уповноважено ОСОБА_2 звернутись до органів державної реєстрації щодо внесення змін до ЄДР стосовно зміни складу і часток учасників товариства, зміни керівника товариства тощо. При цьому, того ж дня 10.03.2020 був укладений договір купівлі-продажу корпоративних прав у простій письмовій формі, а також складений акт приймання-передачі корпоративних прав, згідно якого частка гр. ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Ринок-Торг-Сервіс» була продана та передана покупцю гр. ОСОБА_2 .

Заявник зазначає, що: по-переше, жодної участі у загальних зборах учасників товариства, які відбулись 10.03.2020 він не приймав, та не підписував ані протоколу загальних зборів, ані договору купівлі-продажу, ані акту приймання-передачі корпоративних прав; по-друге, він не отримував повідомлень про призначення зборів учасників товариства, не отримував запропонованого порядку денного даних зборів та відомостей про дату їх призначення; по-третє, відсутність заявника на даних зборах свідчить про відсутність кворуму для прийняття рішень зборами учасників товариства.

Окрім цього, заявник зазначає, що він не мав намірів здійснити відповідне відчуження та взагалі перебував 10.03.2020 за межами міста Миколаїв, зауважуючи, що відповідні докази в процесі зібрання.

З огляду на це, заявник зазначає про наміри подати позову заяву про визнання недійсними вказаних рішення загальних зборів засновників ТОВ «Ринок-Торг-Сервіс» та договору купівлі-продажу, та зауважує, що наразі існує очевидна необхідність накладення заборони на проведення реєстраційних дій в ЄДР на підставі поданих іншим учасником документів, оскільки у випадку реєстрації цих змін та подальшого перерозподілу часток на користь інших осіб, ефективний захист і поновлення порушених прав і інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутись до суду, буде неможливим.

Розглянувши заяву, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст.137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За правилами ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності з ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до змісту ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, виходячи з вимог п.3 ч.1 ст.139 ГПК України, повинна обґрунтувати причини звернення із відповідною заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.74 ГПК України, обов`язковим є доведення підстав та подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів сторонніх осіб.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення особою дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення особи від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до ч.5 ст.137 ГПК України, не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони: 1) проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору; 2) емітенту, зберігачу, депозитарію надавати реєстр власників іменних цінних паперів, інформацію про акціонерів або учасників господарського товариства для проведення загальних зборів товариства; 3) участі (реєстрації для участі) або неучасті акціонерів або учасників у загальних зборах товариства, визначення правомочності загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства; 4) здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

Згідно з п.4 ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується, зокрема забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно з п.31 ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: дата прийняття, дата набрання законної сили та номер судового рішення, на підставі якого проведено реєстраційну дію.

Відповідно до ч.10 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Державна судова адміністрація України забезпечує передачу до Єдиного державного реєстру примірника судового рішення, яке тягне за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, судового рішення про арешт корпоративних прав та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій - у день набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» направлення судових рішень, які тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій здійснюється у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та Єдиним державним реєстром судових рішень.

Згідно з п.2 ч.1 ст.25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій, а також надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 2 ч.1 ст.28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» передбачена така підстава для відмови у державній реєстрації, як «..у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії».

Отже, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений зокрема Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Оскільки гр. ОСОБА_1 зазначив про намір звертатись до господарського суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

Таким чином, подання позову у даному випадку буде спрямоване на захист порушених корпоративних прав позивача - ОСОБА_1 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Ринок-Торг-Сервіс» від, як стверджує заявник, незаконних дій відповідача щодо незаконного придбання частки учасника товариства.

Отже, зазначені заявником обставини його усунення від управління Товариством з обмеженою відповідальністю «Ринок-Торг-Сервіс» свідчать про те, що товариство може приймати будь-які рішення щодо його діяльності без участі заявника, в той час як останній не погоджується з вказаними обставинами.

У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку про те, що заявлені заходи забезпечення позову є обґрунтованими, адекватними та відповідають предмету позову, про намір подати якого зазначив заявник.

Таким чином, заявником доведено наявність підстав для забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам вчиняти певні дії, що свідчить про співмірність заявлених позовних вимог та відповідного заходу забезпечення позову.

Суд наголошує, що заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою ним в ухвалі від 20.08.2018р. у справі № 917/1390/17.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити на тому, що у випадку відсутності у відповідача наміру проводити реєстраційні дії відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Ринок-Торг-Сервіс», в частині заявлених позивачем заходів забезпечення позову, ніяким іншим чином не обмежують права товариства щодо його господарської діяльності до вирішення спору по суті, оскільки унеможливлюють лише внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань.

Отже, з урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.73, 74, 86, 140, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 б/н від 18.03.2020р. (вх. №3626/20) про забезпечення позову у справі №915/335/20 задовольнити.

2. Заборонити державним реєстраторам, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Ринок-Торг-Сервіс» (ідентифікаційний код юридичної особи 24056560, адреса: 54000, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Космонавтів, будинок 156А), у тому числі щодо зміни складу та часток учасників товариства, реєстрації нової редакції статуту товариства, зміни юридичної адреси та керівника (директора) товариства).

3. Cтягувачем за даною ухвалою є ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

4. Боржником за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ринок-Торг-Сервіс», 54032, м.Миколаїв, вул. Космонавтів, 156-А, .

5. Примірник ухвали з гербовою печаткою надіслати до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20).

6. Ухвала є виконавчим документом, набирає законної сили з 23.03.2020 та може бути оскаржена в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.138 Господарського процесуального кодексу України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

За змістом ч.8 ст.140 Господарського процесуального кодексу України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно ч.4 ст.144 Господарського процесуального кодексу України особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала оформлена у відповідності до ст.234 ГПК України

та підписана суддею 23 березня 2020 року.

Суддя М.В. Мавродієва