ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про відмову у розстроченні виконання рішення суду

10.03.2020м. Дніпро№ 904/529/19

За заявою: Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області (вх. № 8944/20 від 21.02.2020)

про розстрочення виконання судового рішення

У справі:

за позовом Компанії PRIMECAP SECURITIES LTD (Праймкеп Секьюрітіс ЛТД), м. Лімассол Республіка Кіпр

до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у розмірі 138 448 243,72 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Чернявська Е.О.

Представники:

Від позивача: Земляний О.Ю., адвокат

Від відповідача: Лосєв Д.В., адвокат

С У Т Ь С П О Р У:

Компанія PRIMECAP SECURITIES LTD звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (вх. №57497/19 від 11.12.2019) просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат": заборгованість з виплати дивідендів у розмірі 129 319 919,08 грн.; три відсотки річних за період з 22.12.2018 по 30.11.2019 включно у розмірі 3 656 387,85 грн.; інфляційні втрати за період січень - листопад 2019 року включно в розмірі 5 511 936,79 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2020 року позов Компанії PRIMECAP SECURITIES LTD (Праймкеп Секьюрітіс ЛТД), м. Лімассол Республіка Кіпр до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області про стягнення заборгованості у розмірі 138 448 243,72 грн. задоволено повністю; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Компанії PRIMECAP SECURITIES LTD заборгованість із виплати дивідендів в розмірі 129 319 919 (сто двадцять дев`ять мільйонів триста дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять)грн.08коп., 3% річних у розмірі 3 656 387 (три мільйони шістсот п`ятдесят шість тисяч триста вісімдесят сім)грн.85коп., інфляційні втрати у розмірі 5 511 936 (п`ять мільйонів п`ятсот одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять шість)грн.79 коп. та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 672 350 (шістсот сімдесят дві тисячі триста п`ятдесят)грн.00коп.

21 лютого 2020 року Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою, якою просить розстрочити виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2020 по справі №904/529/19 на десять місяців з наступного місяця після його ухвалення, шляхом поетапного виконання відповідно за запропонованого графіку.

Заява мотивована тим, що сума, присуджена до стягнення з заявника за рішенням суду є надто великою і її сплата протягом короткого строку об`єктивно неможлива найближчим часом в силу недостатності грошових резервів товариства, на день звернення з заявою, кошти на рахунках ПАТ "ПІВДГЗК" для повного погашення заборгованості відсутні. Також, заявник зазначає про збільшення обсягу порушень платіжної дисципліни зі сторони контрагентів підприємства за взятими на себе господарськими зобов`язаннями, зокрема дебіторська заборгованість контрагентів перед ПАТ "ПІВДГЗК" наразі складає біля 6 мільярдів гривень.

Стягнення з відповідача суми боргу за рішенням господарського суду без відстрочення його виконання, не лише призведе до банкрутства одного з провідних експортерів вітчизняної залізорудної продукції, а й зумовить неможливість своєчасної виплати заробітної плати його працівникам, своєчасної сплати податків та зборів, спричинить масове звільнення працівників, що в підсумку призведе лише до збільшення обсягу загальної заборгованості відповідача, яку він не матиме змоги погасати.

Також, АТ "ПГЗК" зазначає, що в силу вимог статті 31 Закону України "Про акціонерні товариства" станом на сьогодні має обмеження на виплату дивідендів.

Звертаючись до суду з заявою про надання відстрочення виконання рішення суду по справі №904/529/19, товариство зазначає про наявність ряду об`єктивних причин погіршення фінансового стану ПАТ "ПГЗК" через незалежні від заявника обставини, а саме: втрата частини території України; збільшення порушень платіжної дисципліни контрагентами; об`єктивної неможливості підприємства забезпечити одномоментне, без оголошення банкрутства, виконання рішення суду внаслідок відсутності грошових коштів у достатній кількості для виконання рішення суду на рахунках товариства, відсутністю стовідсоткової вини товариства у виникненні заборгованості перед позивачем у даній справі.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 прийнято заяву до розгляду та призначено її розгляд у засіданні на 10.03.2020.

10 березня 2020 року від Компанії PRIMECAP SECURITIES LTD (Праймкеп Секьюрітіс ЛТД) до господарського суду надійшли заперечення за заяву про розстрочення виконання судового рішення мотивовані тим, що відповідачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, на підставі яких можливо об`єктивно встановити наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду, на які посилається відповідач. В той час як наявність вини відповідача у виникненні спору є беззаперечною, оскільки саме внаслідок протиправної бездіяльності відповідача не були виплачені дивіденди позивачу.

Розглянувши заяву Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" про розстрочення виконання рішення, дослідивши наявні у справі матеріали, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даної заяви з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч.4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю (ч.7 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, у Господарському процесуальному кодексі України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку (Закон України "Про виконавче провадження"), не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про надання розстрочки.

У той же час, слід зважити на таке:

1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012);

2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012);

3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі Суд) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II);

4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", №22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Згідно статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належних та допустимих доказів на підтвердження винятковості випадку, що за статтею 331 Господарського процесуального кодексу України є визначальною підставою для розстрочки виконання судового рішення, боржник суду не надав.

Для належного вирішення питання щодо надання відстрочки виконання судового рішення, господарським судам необхідно з`ясувати чи наявні у справі докази, які б підтверджували добросовісну поведінку боржника і вжиття ним належних заходів для виконання рішення.

Заявник обґрунтовує заяву тим, що присуджена до стягнення сума є надто великою і її сплата протягом короткого строку об`єктивно неможлива найближчим часом в силу недостатності грошових резервів товариства, на день звернення з заявою, кошти на рахунках ПАТ "ПІВДГЗК" для повного погашення заборгованості відсутні.

Разом з цим, заявник зазначає про збільшення обсягу порушень платіжної дисципліни зі сторони контрагентів підприємства за взятими на себе господарськими зобов`язаннями, зокрема дебіторська заборгованість контрагентів перед ПАТ "ПІВДГЗК" наразі складає біля 6 мільярдів гривень.

Також, товариство зазначає про наявність ряду об`єктивних причин погіршення фінансового стану ПАТ "ПГЗК" через незалежні від заявника обставини, а саме: втрата частини території України; збільшення порушень платіжної дисципліни контрагентами; об`єктивної неможливості підприємства забезпечити одномоментне, без оголошення банкрутства, виконання рішення суду внаслідок відсутності грошових коштів у достатній кількості для виконання рішення суду на рахунках товариства, відсутністю стовідсоткової вини товариства у виникненні заборгованості перед позивачем у даній справі.

АТ "ПГЗК" зазначає, що в силу вимог статті 31 Закону України "Про акціонерні товариства" станом на сьогодні має обмеження на виплату дивідендів.

До заяви про відстрочення виконання рішення суду у даній справі заявник долучив Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 31.10.2019, копії договорів поставки укладених з ПАТ "Єнакієвський металургійний завод", наказ ПАТ "ПГЗК" №526п від 10.10.2019, копії вимог акціонерів (а.с.41-117 том 6).

За даними Балансу (Звіту про фінансовий стан) відповідача станом на початок звітного періоду, тобто на 01.01.2019 сума нерозподіленого прибутку складала 7 524 643 тис, грн. (рядок 1420), а станом на 31.10.2019 сума збільшилася до 8 879 831,00 грн., що підтверджує прибуткову діяльність відповідача в тому числі і за результатами 2018 року.

21.06.2018 загальними зборами акціонерів ПАТ "ПІВДГЗК" прийнято рішення про розподіл прибутку товариства шляхом виплати дивідендів акціонерам за 2013 та 2017 роки в розмірі 9 947 478 528,55 грн., про що 23.06.2018 на офіційному сайті Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України "SMIDA" була розміщена Особлива інформація, надана ПАТ "ПІВДГЗК";

19.07.2019 загальними зборами акціонерів ПАТ "ПІВДГЗК" прийнято рішення про направлення частини нерозподіленого прибутку товариства за 2018 рік в сумі 7 133 259 678,11 грн. на виплату дивідендів акціонерам, що підтверджується інформацією на офіційному ресурсі НКЦПФР, офіційного сайту АТ "ПІВДГЗК" та з даних інтернет видань.

Відтак з наданої відповідачем фінансової звітності вбачається, що більша частина вказаних дивідендів була фактично виплачена товариством.

Наведені обставини повністю спростовують твердження АТ "ПІВДГЗК" про скрутний фінансовий стан, який робить неможливим виконання рішення суду.

Суд відхиляє посилання відповідача на збільшення порушень платіжної дисципліни контрагентами. Так, дебіторська заборгованість АТ "ПІВДГЗК" за даними Балансу (Звіту про фінансовий стан) протягом період з 31.03.2019 по 30.09.2019 складала 5,8-5,9 млрд. грн., тобто протягом 6 місяців її розмір суттєво не змінився. При цьому, наявність у відповідача дебіторської заборгованості та її розмір не свідчить про відсутність у відповідача грошових коштів та майна, необхідних для виконання рішення суду. Баланс (Звіт про фінансовий стан) дає можливість встановити лише наявність у підприємства майна, в т.ч. грошових коштів, та зобов`язань на певні дати (на початок та на кінець звітного періоду), проте не відображає інформації про реальні доходи та статті витрат підприємства протягом вказаних періодів, не відображає обсяги надходження грошових коштів на рахунки відповідача в динаміці та обсяги їх списання з рахунків, тобто реальні грошові потоки, що не дає можливості суду об`єктивно встановити можливість виконання відповідачем рішення суду.

Щодо обмеження на виплату дивідендів відповідно до вимог ст. 31 Закону України "Про акціонерні товариства".

Згідно частини другої статті 31 Закону України "Про акціонерні товариства" акціонерне товариство не має права здійснювати виплату дивідендів за простими акціями у разі, зокрема, якщо: товариство має зобов`язання про викуп акцій відповідно до статті 68 цього Закону.

Статтею 68 цього Закону встановлено порядок обов`язкового викупу акціонерним товариством акцій на вимогу акціонерів:

кожний акціонер - власник простих акцій товариства має право вимагати здійснення обов`язкового викупу акціонерним товариством належних йому простих акцій, якщо він зареєструвався для участі у загальних зборах та голосував проти прийняття загальними зборами рішення про: 1) злиття, приєднання, поділ, перетворення, виділ, зміну типу товариства; 2) надання згоди на вчинення товариством значних правочинів; 21) надання згоди на вчинення товариством правочину, щодо якого є заінтересованість; 3) зміну розміру статутного капіталу; 4) відмову від використання переважного права акціонера на придбання акцій додаткової емісії у процесі їх розміщення.

Акціонерне товариство у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, зобов`язане викупити належні акціонерові акції (ч.3 ст. 68 ЗУ Про акціонерні товариства").

За частиною 4 статті 69 ЗУ "Про акціонерні товариства" товариство протягом 30 днів після отримання вимоги акціонера про обов`язковий викуп акцій здійснює оплату вартості акцій за ціною викупу, зазначеною в повідомленні про право вимоги обов`язкового викупу акцій, що належать акціонеру, а відповідний акціонер повинен вчинити усі дії, необхідні для набуття товариством права власності на акції, обов`язкового викупу яких він вимагає.

З наведеного вбачається, що Закон містить обмеження на виплату дивідендів акціонерам товариства, які володіють простими акціями.

Проте, наведене обмеження не розповсюджується на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2020 у справі № 904/529/19, оскільки:

- норма статті 31 Закону України "Про акціонерні товариства" не регулює порядок виконання судових рішень, не містить обмежень/заборон на їх виконання, а тому її дія не може жодним чином вплинути на виконання судового рішення, в тому числі звільнити АТ "ПІВДГЗК" від його виконання;

- відповідно до вимог частини 2 статті 30 Закону України "Про акціонерні товариства" ПАТ "ПІВДГЗК" зобов`язане було здійснити виплату дивідендів за рішенням Загальних зборів акціонерів від 21.06.2018 у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів, тобто до 21.12.2018. Отже станом на дату прийняття Загальними зборами рішення про зміну типу товариства від 18.10.2019 строк виконання зобов`язання ПАТ "ПІВДГЗК" перед акціонерами за рішенням від 21.06.2018 вже сплив та був порушений відповідачем. Отже зобов`язання ПАТ "ПІВДГЗК" із викупу акцій, яке не існувало на момент настання та закінчення строку виконання зобов`язання перед Компанією PRIMECAP SECURITIES LTD (Праймкеп Секьюрітіс ЛТД), не може впливати на виконання відповідачем рішення суду.

Відтак, суд вважає безпідставним посилання відповідача на положення статті 31 ЗУ "Про акціонерні товариства".

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б дали можливість об`єктивно встановити всі обставини фінансового стану відповідача, та наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Разом з цим, до заяви про відстрочення виконання рішення заявником не додано доказів того, яким чином боржник намагається прискорити виконання даного рішення суду.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За положеннями частини другої ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі "Конвенція") та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст. 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із практики Європейського суду з прав людини право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997; рішення у справі "Бурдов проти Росії" №59498/00 від 07.05.2002; рішення у справі "Ясіун`єне проти Литви" №41510/98 від 06.03.2003; та рішення по справі "Руйану проти Румунії" №34647/97 від 17.06.2003).

За таких обставин виконання судового рішення є важливою стадією судового процесу у контексті забезпечення міжнародних демократичних стандартів щодо дотримання закріпленого у статті 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Як убачається з матеріалів справи, боржником не подано належних доказів, які свідчать про наявність виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, подані боржником докази не можуть розцінюватись як належні докази на підтвердження факту неможливості виконання рішення.

До того ж, заявником не надано доказів того, що він зможе виконати рішення суду протягом дев`яти місяців з моменту набрання вказаним рішенням законної сили. Станом на день подання заяви про розстрочення виконання рішення суду, боржником не внесено жодної частини на погашення, стягнутої рішенням суду, суми.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку розстрочки.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність доказів на підтвердження надзвичайних (виключних) обставин, беручи до уваги відсутність згоди стягувача для надання розстрочки, правові підстави для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду відсутні.

Таким чином, заява Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" про відстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (вх. № 8944/20 від 21.02.2020) про розстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2020 року у справі № 904/529/18 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення - 10.03.2020 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено - 16.03.2020.

Суддя Н.М. Євстигнеєва