ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/425/20
м. Одеса, проспект Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Головея В.М.,

Разюк Г.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство імені О.В. Суворова" Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова"

на ухвалу Господарського суду Одеської області про передачу справи на розгляд іншому суду за територіальною підсудністю

від 19 лютого 2020 року

по справі № 916/425/20

за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство імені О.В. Суворова" Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова"

до відповідача Малого приватного підприємства фірми "Ерідон"

про визнання недійсним договору поставки, -

суддя суду першої інстанції: Погребна К.Ф.

дата і місце прийняття рішення: 19.02.2020р., м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

18.02.2020 року Державне підприємство "Дослідне господарство імені О.В. Суворова" Національного наукового центру "Інституту виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова" (далі також - позивач, Дослідне господарство) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Малого приватного підприємства фірми "Ерідон" (далі також - відповідач, МПП Фірма «ЕРІДОН») про визнання недійсним договору поставки від 17.01.2019р. №183/19/48 з додатками, укладеного між Державним підприємством "Дослідне господарство імені О.В. Суворова" Національного наукового центру "Інституту виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова" та Малим приватним підприємством Фірмою "ЕРІДОН".

Разом із позовом Дослідним господарством до суду першої інстанції було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд заборонити Малому приватному підприємству Фірмі "ЕРІДОН" вчиняти будь-які дії, спрямовані на реалізацію своїх прав та зобов`язань за договором поставки від 17.01.2019р. №183/19/48 до набрання рішення суду по даній справі законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що посадова особа, що підписала відповідний договір з боку позивача не мала достатніх повноважень для такого підписання, а також відсутністю погодження договору поставки від 17.01.2019р. №183/19/48 Національною академією аграрних наук України, яке є обов`язковим у даному випадку.

Обґрунтовуючи звернення саме до Господарського суду Одеської області позивач посилається на частини 1 та 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, якими передбачено, зокрема, право позивача у виборі господарського суду, якому підсудна справа, а також встановлено, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів. Зазначаючи, що місцем виконання договору поставки від 17.01.2019р. №183/19/48 є Одеська область, позивач вважає за можливе подати позов за місцем виконання зазначеного договору.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.02.2020р. у справі №916/425/20 (суддя Погребна К.Ф.) позовну заяву Державного підприємства "Дослідне господарство імені О.В. Суворова" Національного наукового центру "Інституту виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова" до Малого приватного підприємства фірми "Ерідон" про визнання недійсним договору поставки від 17.01.2019р. №183/19/48 та додатків до нього передано до Господарського суду Київської області за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

Суд зазначив, що предметом даного позову є вимога про визнання правочину недійсним, що не пов`язано з місцем виконанням договору. Відтак, положення ч.5 ст.29 Господарського процесуального кодексу України не можна застосовувати для визначення територіальної підсудності даного спору, тому він має бути розглянутий за загальним правилом на підставі статті 27 Господарського процесуального кодексу України, тобто - за місцем знаходження відповідача. Приймаючи до уваги, що відповідач за даним позовом - Мале приватне підприємство Фірма "Ерідон" (), згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань знаходиться за адресою: 08143, Київська область, Києво-Святошинський район, село Княжичі, вул. Воздвиженська, буд. 46, місцевий господарський суд дійшов висновку про порушення правила підсудності з боку позивача при поданні позовної заяви до Господарського суду Одеської області, у зв`язку з чим, матеріали справи №916/425/20 підлягають передачі за підсудністю до Господарського суду Київської області за встановленою підсудністю.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Державне підприємство "Дослідне господарство імені О.В. Суворова" Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.02.2020р. у справі №916/425/20; справу №916/425/20 направити до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала Господарського суду Одеської області від 19.02.2020р. у справі №916/425/20 винесена з порушенням норм процесуального права та неповно з`ясованими обставинами справи.

Так, апелянт вважає, що у всіх випадках, передбачених приписами статті 29 Господарського процесуального кодексу України, альтернатива загальному правилу підсудності для позивача є факультативною, оскільки позивач самостійно та на власний розсуд може обирати між використанням як загального правила підсудності, так і застосуванням передбаченого законом альтернативного (одного або декількох).

Керуючись ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, позивачем було визначено підсудність справи Господарському суду Одеської області, у даному позові, що виник з договору, оскільки сам договір був укладений у м. Ізмаїл та у додаткових угодах до цього договору визначено місце його виконання, а саме: Одеська область, р-н Белградський, с. Оксамитне, вул. Суворова, буд. 12; Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Аеродромна, буд. 7А.

Таким чином, апелянт зазначає, що сторони узгодили, що місцем виконання договору поставки від 17.01.2019р. №183/19/48 у будь-якому випадку є Одеська область. За таких обставин, з урахуванням права позивача на обрання підсудності спору, що виник з договору, в якому визначено місце виконання, відповідно до приписів ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, позивач наполягає на тому, що позовна заява повинна розглядатись Господарським судом Одеської області.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2020 року відкрито провадження у справі №916/425/20, ухвалено розглядати апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство імені О.В. Суворова" Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова" в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відзив на апеляційну скаргу, письмові пояснення, заяви, клопотання до суду не надходили. Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Предметом спору у даній справі є вимога про визнання недійсним договору поставки від 17.01.2019р. №183/19/48, укладеного між сторонами.

Передаючи дану позовну заяву та додані до неї документи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Київської області, місцевий господарський суд послався на те, що предмет розгляду в даній справі жодним чином не пов`язаний з місцем виконанням договору, а тому підсудність вказаної справи повинна визначатися за загальними правилами, тобто за місцезнаходженням відповідача.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає такий висновок суду першої інстанцій помилковим з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

В силу частини першої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Юридично обґрунтоване розмежування повноважень кожної ланки судової системи, а також однойменних судів однієї ланки щодо розгляду і вирішення господарських справ гарантує безпомилковість діяльності всієї судової системи, здійснення покладених на неї завдань та є однією з юридичних гарантій належного та справедливого здійснення судочинства.

Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, - просторова компетенція однорідних судів.

Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційної колегією, місцезнаходженням відповідача - Малого приватного підприємства фірми "Ерідон" (інд. код 19420704) є адреса: 08143, Київська область, Києво-Святошинський район, село Княжичі, вул. Воздвиженська, буд. 46, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Апеляційна колегія враховує це та вказує, що даний позов Державного підприємства "Дослідне господарство імені О.В. Суворова" Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова" міг бути поданий останнім до Господарського суду Київської області.

Водночас за умовами частини першої статті 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

У всіх передбачених приписами статті 29 Господарського процесуального кодексу України випадках альтернатива загальному правилу підсудності для позивача є факультативною, оскільки позивач самостійно та на власний розсуд може обирати між використанням як загального правила підсудності, так і застосуванням передбаченого законом альтернативного (одного або декількох).

Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (частина п`ята статті 29 Господарського процесуального кодексу України).

Аналіз зазначеного положення процесуального закону свідчить про те, що останнім передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці.

Правила визначення місця виконання зобов`язання передбачені статтею 532 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

В силу частини першої статті 197 Господарського кодексу України господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором або місцем, яке визначено змістом зобов`язання.

Поняття "місце виконання зобов`язання" за своїм змістом відображає певну просторову характеристику зобов`язальних правовідносин, при цьому таке відображення може відбуватися не тільки за допомогою формулювання "місце виконання зобов`язання", але й іншими словосполученнями.

Як свідчать матеріали справи, 17.01.2019р. між Державним підприємством "Дослідне господарство імені О.В. Суворова" Національного наукового центру "Інституту виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова" (покупець) та Малим приватним підприємством Фірмою "Ерідон" (постачальник) було укладено договір поставки №183/19/48 (далі-договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити покупцю продукцію виробничо-технічного призначення (далі-товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість такого товару.

Найменування, асортимент та кількість товару, який підлягає поставці за цим договором, зазначаються в додатках, які є його невід`ємною частиною (п. 1.2. договору).

Крім того, пунктом 5.1. договору сторони визначили, що умови та строки поставки товару зазначаються у додатках до цього договору або у рахунку на оплату, який містить істотні умови поставки.

За умовами п.6 чисельних додатків, передбачених п.п. 1.2., 5.1. відповідного договору поставки, які наявні у матеріалах справи, місцем передачі товару (тобто-місцем виконання зобов`язання) визначені адреси:

- Одеська область, р-н Белградський, с. Оксамитне, вул. Суворова, буд. 12;

- Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Аеродромна, буд. 7А.

Окрім того, у матеріалах справи наявні видаткові накладні, які підписані сторонами без зауважень та скріплені печатками підприємств. Місцем складання цих видаткових накладних вказано місто Ізмаїл (Одеська область).

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що сторони фактично узгодили місце виконання договору поставки від 17.01.2019р. №183/19/48, визначивши, що ним є територія покупця за адресою: Одеська область, р-н Белградський, с. Оксамитне, вул. Суворова, буд. 12 та Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Аеродромна, буд. 7А, а тому, з урахуванням приписів частини п`ятої статті 29 Господарського процесуального кодексу України, дана позовна заява могла бути також подана Державним підприємством "Дослідне господарство імені О.В. Суворова" Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова" до Господарського суду Одеської області.

Наведеного судом першої інстанції враховано не було, тому, передавши позовну заяву та додані до неї документи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Київської області, суд першої інстанції безпідставно позбавив позивача наданого йому процесуальним законом права вибору між господарськими судами, яким підсудна дана справа.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що право позивача на обрання підсудності спору, що виник з договору, в якому визначено місце виконання, надано останньому безпосередньо процесуальним законом, а саме: приписами частини п`ятої статті 29 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що право позивача щодо вибору підсудності справи випливає саме з особливостей договору, а не з предмета спору, а відтак, вказане право не потребує додаткового закріплення безпосередньо в укладеному між сторонами договорі.

Вищезазначене спростовує висновок місцевого господарського суду щодо неможливості застосування до спору у даній справі правил альтернативної підсудності.

За таких обставин та з огляду на те, що позов у даній справі Державним підприємством "Дослідне господарство імені О.В. Суворова" Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова" подано до Господарського суду Одеської області з дотриманням правил підсудності і, як наслідок, у місцевого господарського суду були відсутні підстави для передання його на розгляд до іншого суду, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що ухвала Господарського суду Одеської області від 19.02.2020р. у справі №916/425/20 є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 29, 232, 233, 269, 270, 271, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство імені О.В. Суворова" Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова" задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.02.2020 року у справі №916/425/20 скасувати.

Матеріали апеляційного провадження у справі №916/425/20 направити до Господарського суду Одеської області для розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Головей В.М.

Суддя Разюк Г.П.