РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.03.2020Справа № 910/14783/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Бонус" (02166, м.Київ, вул.Волкова, буд.22, кв. 62, )

до Приватного акціонерного товариства "Райз - Максимко" (03115, м.Київ, прос.Перемоги 121 В,Київ 115, )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Мікс Агро" (03045, м.Київ, вул.Новопирогівська, буд. 50)

про стягнення інфляційних витрат та 3% річних 76569,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Бонус" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Райз - Максимко" про стягнення 36 682,36 грн 3% річних за період з 11.04.2019 по 18.10.2019, 39 886,78 грн інфляційних втрат за період з 11.04.2019 по 31.05.2019 прострочення виконання зобов`язання щодо оплати отриманого товару по договору поставки № КПМ-0039П від 24.04.2017, а також покладення на відповідача 16 000,00 грн витрат на оплату послуг адвоката.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач прострочив виконання свого зобов`язання щодо оплати отриманого товару по договору поставки № КПМ-0039П від 24.04.2017, факт чого встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі № 910/6231/19, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 2336659,51 грн основного боргу, 267062,63 грн інфляційних втрат, 89030,04 грн 3% річних.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 28.10.2019 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, залучив до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Мікс Агро" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, надав учасникам справи строк для реалізації процесуальних прав.

15.11.2019 відповідач подав до суду засобами поштового зв`язку відзив на позовну заяву та клопотання про зупинення провадження у справі.

Заперечуючи проти позову відповідач у відзиві на позов вказує, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі № 910/6231/19 оскаржене до апеляційної інстанції, не набрало законної сили, право на нарахування заявлених вимог у позивача станом на час звернення до суду з цим позовом не виникло, також повідомив про наявність справи № 910/11278/19 про зменшення ціни та розірвання договору, яка має значення для встановлення обставин щодо наявності зобов`язання відповідача здійснювати оплату отриманого товару по договору поставки № КПМ-0039П від 24.04.2017.

У клопотанні про зупинення провадження у справі, позивач просив зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішеннями у справі № 910/6231/19 та №910/11278/19.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 18.11.2019 клопотання Приватного акціонерного товариства "Райз - Максимко" про зупинення провадження у справі задовольнив частково, зупинив провадження у справі № 910/14783/19 до набрання законної сили рішенням у справі № 910/6231/19.

13.01.2020 позивач засобами поштового зв`язку подав до суду клопотання про поновлення провадження у справі у зв`язку із набранням законної сили рішенням у справі № 910/6231/19.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 14.01.2020 поновив провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати відповідно до вимог ухвали від 28.10.2019.

Позивач правом на подачу відповіді на відзив не скористався, третя особа письмових пояснень на позов не надала.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мікс Агро» (далі - ТзОВ «Мікс Агро», постачальник/третя особа) та Приватним акціонерним товариством «Райз-Максимко» (далі - ПрАТ «Райз-Максимко», покупець/відповідач) було укладено договір поставки №КПМ-0039П, відповідно до якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити кормові добавки, вказані у специфікаціях, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п. 3.6. договору, датою поставки товару на умовах DAP вважається дата підписання покупцем видаткової накладної постачальника на поставку товару, що проводиться після розвантаження в місці призначення, а саме, склад покупця за адресою: Хмельницька обл., Кам`янець-Подільський р-н, с. Гуменці, вул. Вербецьке шосе, 1.

14.12.2017 між відповідачем та третьою особою було підписано специфікацію №9 до договору поставки №КПМ-0039П, якою сторони узгодили поставку преміксу КМ КН 0,25% (ЛК) на загальну суму 1 171 500,00 грн. Відповідно до п. 4 специфікації умови оплати: 100% передоплата.

27.12.2017 між відповідачем та третьою особою було підписано специфікацію №10 до договору поставки №КПМ-0039П, якою сторони узгодили поставку преміксу КМ КН 0,25% (ЛК) на загальну суму 1 171 500,00 грн. Відповідно до п. 4 специфікації умови оплати: 100% передоплата.

15.12.2017 та 29.12.2017 третьою особою було поставлено відповідачу товар на загальну суму 2 336 659,51 грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними №762 та № 802 відповідно.

Проте, в порушення умов договору поставки, відповідач поставлений товар не оплатив, внаслідок чого виникла заборгованість перед третьою особою в розмірі 2 336 659,51 грн, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

25.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мікс Агро» (далі - цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія "Бонус"» (далі - ТзОВ «Юридична компанія "Бонус"», цесіонарій/позивач) було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 17250, відповідно до якого цедент відступає цесіонарію, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові на суму 2 336 659,51 грн.

Відповідно до п. 2 договору, за умови цього договору цесіонарій стає новим кредитором у зобов`язанні та набуває право вимагати від боржника належне виконання обов`язку на суму 2 336 659,51 грн, яке виникло між цедентом та ПрАТ «Райз-Максимко» на підставі: договору поставки №КПМ-0039П від 24.04.2017, що підтверджується видатковими накладними: №762 від 15.12.2017 на суму 1 171 500,00 грн. та №802 від 29.12.2017 на суму 1 171 500,00 грн. до цесіонарія переходить зазначене вище право вимоги цедента в обсязі та на умовах, що зазначене в пункті 2 цього договору та існує на момент укладення цього договору у зв`язку з непроведенням боржником розрахунків.

Згідно з п. 4 договору до цесіонарія переходять усі права, які забезпечують виконання обов`язків боржника, а також право на стягнення всіх штрафних санкцій за весь період дії договору поставки, в тому числі, 3% річних, індексу інфляції та судового збору.

25.02.2019 позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги, в якому вказувалось про те, що борг за поставку товару на загальну суму 2 336 659,51 грн необхідно сплатити саме йому на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) №17250, а також було направлено копію цього договору, що підтверджується квитанцією поштового зв`язку та описом цінного листа.

Таким чином до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до боржника щодо належного виконання обов`язку на суму 2 336 659,51 грн за договором поставки №КПМ-0039П від 24.04.2017, проте відповідач таку вимогу не задовольнив, заборгованість не сплатив.

Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі № 910/6231/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Бонус» до Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» про стягнення 2 336 659,51 грн основного боргу, 267 062,63 грн інфляційних втрат та 89 030,04 грн 3% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №КПМ-0039П від 24.04.2017 в частині оплати за поставлений товар, право на отримання якої позивач отримав на підставі договору відступлення права вимоги (цесії) №17250 від 25.02.2019.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 у справі № 910/6231/19, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019, та набрало законної сили, позов задоволено, стягнуто з ПрАТ «Райз-Максимко» на користь ТОВ «ЮК «Бонус» заборгованість у розмірі 2 336 659,51 грн, інфляційні втрати в сумі 267 062,63 грн, 3% річних в розмірі 89 030,04 грн (нарахованих на заборгованість за кожною окремою накладною за період з 16.12.2017 та з 30.12.2017 відповідно по 10.04.2019) та 40 391,29 грн судового збору.

Згідно приписів частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже судове рішення, прийняте в справі №910/6231/19 має преюдиціальне значення для вирішення даного спору, а встановлені ним факти не потребують повторного доведення.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, посилаючись на невиконання відповідачем зобов`язання щодо погашення заборгованості у розмірі 2 336 659,51 грн, просить стягнути з відповідача нараховані на підставі ч. 2 ст.625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 39 886,78 грн за період з 01.04.2019 по 31.05.2019, 3% річних у розмірі 36 682,36 грн за період з 11.04.2019 по 18.10.2019 прострочення.

Положеннями статті 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України врегульовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду розглядаючи справу № 905/600/18, правовідносини у якій є подібними з даними правовідносинами, у постанові від 05.07.2019 навела свої висновки про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

За відсутності доказів оплати відповідачем суми 2 336 659,51 грн боргу у період з 11.04.2019 по 18.10.2019, вимоги позивача про нарахування та стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат є обґрунтованими.

Згідно розрахунку позивача, за прострочення виконання зобов`язання підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 39 886,78 грн за період з 01.04.2019 по 31.05.2019, а саме, 3% річних у розмірі 36 682,36 грн за період з 11.04.2019 по 18.10.2019 прострочення, а саме:

на суму 1 171 500,00 грн боргу за видатковою накладною № 762 від 15.12.2017: 199997,51 грн інфляційних втрат за період з 11.04.2019 по 31.05.2019 та 18 390,95 грн 3% річних за період з 11.04.20219 по 18.10.2019;

на суму 1 165 159,51 грн боргу за видатковою накладною № 802 від 29.12.2017: 19 889,27 грн інфляційних втрат за період з 11.04.2019 по 31.05.2019 та 18 291,41 грн 3% річних за період з 11.04.20219 по 18.10.2019.

Здійснивши перевірку нарахування, суд дійшов висновку, що наведений позивачем розрахунок є арифметично вірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідачем обставин, з яким чинне законодавство пов`язує можливість його звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, не доведено. Посилання відповідача, викладені у відзиві на обставини не набрання рішенням суду у господарській справі № 910/6231/19 законної сили, станом на час вирішення спору у цій справі, є такими що відпали, інших доказів суду не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача.

Також у позовній заяві позивачем заявлено клопотання про покладення на відповідача 16000 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення заявлених витрат до матеріалів справи надано копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧК 000550 від 11.11.2013, посвідчення адвоката Реви С.В., довіреності № 34 від 10.10.2019.

Проте, доказів на підтвердження факту надання послуг правової допомоги адвокатом Ревою С.В. позивачу щодо спірних правовідносин у даній справі, понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у т.ч. у розмірі 16 000,00 грн заявлених витрат, суду не надано, відповідної заяви в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання таких доказів після ухвалення рішення суду не заявлено, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про покладення зазначених витрат на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 129, 233, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Райз - Максимко" (03115, м.Київ, прос.Перемоги 121 В,Київ 115, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Бонус" (02166, м.Київ, вул.Волкова, буд.22, кв. 62, ) 36 682 (тридцять шість тисяч шістсот вісімдесят дві) грн. 36 коп 3% річних, 39 886 (тридцять дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 78 коп інфляційних втрат, 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак