РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.02.2020Справа №910/16718/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 335 648,08 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 335 648,08 грн., з яких: 328 617,60 грн. основний борг, 3 253,61 грн. інфляційні втрати, 3 776,87 грн. 3% річних, нараховані за договорами поставки від 15.03.2019 №20/05/32 та від 02.05.2019 №20/05/63.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договорів поставки від 15.03.2019 №20/05/32 та від 02.05.2019 №20/05/63.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження та призначено засідання на 21.01.2020.

15.01.2020 позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач повідомив суд, що після звернення позивача з позовом до суду, відповідач повністю визнав суму боргу в розмірі 328 617,60 (Триста двадцять вісім тисяч шістсот сімнадцять) гривень 60 копійок з урахуванням ПДВ та сплатив її у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями AT «ОЩАДБАНК» за 17.12.2019 та за 08.01.2020, тому позивач вказує, що предмет позову в частині заборгованості підлягає зменшенню на вказану суму. Отже, станом на 14.01.2020 заборгованість за Договорами відсутня, проте позивач підтримує вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Оскільки заборгованість за Договором № 1 була погашена Відповідачем 17.12.19 та по Договору № 2, 08.01.2020, то в частині, 3% річних позовні вимоги були збільшенні позивачем з урахуванням збільшеного періоду для їх нарахування.

Так, відповідно до заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача за договорами поставки від 15.03.2019 №20/05/32 та від 02.05.2019 №20/05/63 - 3% річних в розмірі 4 829,52 грн. та 3 253,61 грн. інфляційних втрат.

Згідно з приписами п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

16.01.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечив проти здійснених розрахунків інфляційних втрат. Також, заперечив проти стягнення оплати послуг адвоката.

17.01.2020 відповідач повідомив суд, що повністю погасив суму основного боргу.

20.01.2020 позивачем подана відповідь на відзив.

29.01.2020 позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог та збільшення розміру судових витрат. Так, Позивач додатково сплатив судовий збір на донараховану суму трьох відсотків річних - 1052,65 грн. та зменшено розмір інфляційних втрат по Договору №1, оскільки у грудні 2019 року мала місце дефляція та збільшено розмір інфляційних втрат по Договору №2.

Отже, відповідно до поданої заяви позивач просив суд стягнути по договору-1 - 2 685,38 грн. інфляційних втрат та по договору-2 - 356,23 грн., відтак загальна сума заборгованості з інфляційних нарахувань за двома договорами становить 3041,61 грн., вимоги по стягненню 3% річних залишились без змін в розмірі 4 829,52 грн. Окрім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу та 5047,33 грн. витрат по сплаті судового збору.

Вказана заява, відповідно до приписів ст. 46 ГПК України, прийнята судом до розгляду, отже має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір по суті.

04.02.2020 відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, а також на заяву про зменшення позовних вимог.

11.02.2020 позивачем подана заява про обґрунтування розміру позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов до висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засідання 18 лютого 2020 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український папір» та ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» (надалі - Відповідач) уклали між собою Договір поставки від 15.03.2019 року №20/05/32 (надалі по тексту - Договір №1) та Договір поставки від 02.05.2019 року №20/05/63 (надалі по тексту - Договір №2).

Пунктом 1.1. Договору №1 передбачено, що Позивач зобов`язується передати Відповідачу, а ВП «Атоменергомаш» зобов`язується прийняти та оплатити товар - мило господарське 200 г 72% в кількості 3160 кг (далі - Товар №1).

Пунктом 1.1. Договору №2 передбачено, що Позивач зобов`язується передати Відповідачу, а ВП «Атоменергомаш» зобов`язується прийняти та оплатити товар - папір офісний А4 в кількості 2000 пачок та папір офісний АЗ в кількості 60 пачок (далі - Товар №2).

Згідно з п. 3.1. Договору №1, загальна сума даного Договору №1 становить 59 913,60 грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно з п. 3.1. Договору №2, загальна сума даного Договору №2 становить 268 704,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Пунктом 5.7. Договору №1 та п.5.7. Договору №2 визначено, що відвантаження Товару№1 та Товару №2 здійснюється на умовах DDP (ІНКОТЕРМС 2000) м. Енргодар, Запорізька обл. Отримувач: ВП «Атоменергомаш» ДП «НАЕК «Енергоатом». Відвантажувальні реквізити» м. Енергодар, Запорізька обл., вул. Промислова, 17, ЗНСОтаТ ВП АЕМ, ЦМС.

Позивачем було виконане зобов`язання за Договором №1 та поставлено Відповідачу Товар №1 на загальну вартість 268704,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Факт поставки Товару №1 за Договором №1 на суму 268704,00 грн. підтверджується: рахунком-фактурою №ХІ-00000284 від 06.05.2019 p., видатковою накладною №КР-00000266 від 13.05.2019 p., довіреністю №1/173 від 11.05.2019 р. на приймання Товару №1, податковою накладною №2300044/1 від 13.05.2019 р.

Позивачем було виконане зобов`язання за Договором №2 та поставлено Відповідачу Товар №2 на загальну вартість 59 913,60 грн. з урахуванням ПДВ.

Факт поставки Товару №2 за Договором №2 на суму 59913,60 грн. підтверджується: рахунком-фактурою №ХІ-00000073 від 03.04.2019р., видатковою накладною №ХІ-00000190 від 11.04.2019 p., товарно-транспортною накладною №ХІ-00000190 від 11.04.2019 p., довіреністю №1/141 від 10.04.2019р. на приймання Товару №2, податковою накладною №330001/1 від 11.04.2019 р.

Отримавши Товар за Договором №1 та Договором №2, у Відповідача перед Позивачем, згідно умов Договору №1 та Договору №2 та відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, виникли зобов`язання по оплаті грошових коштів за отриманий Товар на загальну суму 328 617,60 грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно з п. 4.2. Договору №1 та Договору №2 оплата Товару №1 та Товару №2 здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позивача протягом двох місяців після отримання Відповідачем партії Товару №1 та Товару №2.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 662 Цивільного кодексу України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, відповідачем повністю погашена сума основного боргу в розмірі 328 617,60 грн., про що свідчать платіжні доручення від 08.01.2020 №182 на суму 268 704,00 грн. та від 17.12.2019 №4150 на суму 59 913,60 грн.

Позивачем підтверджено факт сплати основної суми боргу в розмірі 328 617,60 грн., у зв`язку з чим, позивач зменшив позовні вимоги та підтримує лише вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 4 829,52 грн. та інфляційних втрат в розмірі 3041,61 грн.

Отже, наразі предметом спору у справі є вимога позивача про стягнення 3% річних в розмірі 4 829,52 грн. та інфляційних втрат в розмірі 3041,61 грн.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як встановлено судом, продукція за договором № 20/05/32 на суму 59913,60 грн. була отримана Відповідачем 11.04.2019, про що свідчить видаткова накладна № XI- 00000190 від 11.04.2019.

Відповідно до пункту 4.1 договору № 20/05/32 оплата поставленої продукції здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом двох місяців після отримання Покупцем партії продукції.

Таким чином, оплата поставленої 11.04.2019 продукції повинна була бути здійснена Покупцем до 12.06.2019, але здійснена 17.12.2019, у зв`язку з чим прострочення виникло з 13.06.2019.

З врахуванням зазначеного та рекомендацій Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується за період з липня 2019 року по листопад 2019 року.

Отже, індекс інфляції за період з липня 2019 року по листопад 2019 року становить 356,23 грн.

Суд вказує, що відповідач по Договору №1 відповідно до свого розрахунку неправомірно включає індекс інфляції за червень 2019 року, що суперечить правовим висновкам, викладеним в Постановах: Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі №905/600/18 від 05.07.19, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі №910/5625/18 від 24.04.19.

Зокрема, Відповідачем не враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої1 на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Отже, по Договору №1 суд визнає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 356,23 грн. з липня 2019 року по листопад 2019 року.

Також, продукція за договором № 20/05/63 на суму 268 704,00 грн. була отримана Відповідачем 13.05.2019, про що свідчить видаткова накладна № КР- 00000266 від 13.05.2019.

Відповідно до пункту 4.1 договору №20/05/63 оплата поставленої продукції здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом двох місяців після отримання Покупцем партії продукції.

Таким чином, оплата поставленої 13.05.2019 продукції повинна була бути здійснена Покупцем до 14.07.2019, але здійснена 08.01.2020, отже прострочення виникло з 15.07.2019

З врахуванням зазначеного та рекомендацій Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується за період з серпня 2019 року по грудень 2019 року.

Отже, індекс інфляції за період з серпня 2019 року по грудень 2019 року за вказаний період становить 2 685,38 грн.

Таким чином, по Договору №2 розмір інфляційних втрат станом на 07.01.2020 року (день погашення боргу) становить 2685,38 грн..

Суд вказує, що відповідач по Договору №2 відповідно до свого розрахунку неправомірно включає індекс інфляції за липень 2019 року, що суперечить правовим висновкам, викладеним в Постановах: Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі №905/600/18 від 05.07.19, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі №910/5625/18 від 24.04.19.

Зокрема, Відповідачем не враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в Які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Отже, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 3041,61 грн. (2 685,38 грн. + 356,23 грн.).

Також, суд погоджується з розрахунком 3% річних, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4 829,52 грн. 3% річних, (3908,66 грн. за видатковою накладною №КР-00000266 від 13.05.2019 та 920,86 грн. за видатковою накладною №ХІ-00000190 від 11.04.2019).

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо витрат на правову допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає статі в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В матеріалах справи містяться наступні документи: копія договору про надання правової допомоги №02/УП від 21.11.2019, рахунок-фактура №02/УП/19 від 25.11.2019, акт №02/УП/19 приймання - передачі наданих юридичних послуг від 25.11.2019, детальний опис робіт, виконаних адвокатом Омельченко О.М., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, серія КС№8275/10, ордер, додаткова угода №1 від 13.01.2020, акт №02/УП/19-02 від 28.01.200, детальний опис робіт, виконаних адвокатом, акт №02/УП/19 від 25.11.2019 про виправлення часу надання адвокатських послуг, платіжне доручення №66 від 25.11.2019 на суму 3000,00 грн., платіжне доручення №196 від 28.01.2020 на суму 2 000,00 грн.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаний з розглядом справи. До витрат пов`язаний з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідально до ч.4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволенні позову на відповідача.

Таким чином, у зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, враховуючи, що відповідачем сплачено суму основного борг було вже після відкриття провадженні у справі, враховуючи наявність та доведенням факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, заявлена Позивачем вимога про стягнення з Відповідача 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Одночасно, у зв`язку зі зменшенням розміру позовних вимог, судовий збір в цій частині підлягає поверненню позивачу пропорційно розміру зменшених позовних вимог, відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір» задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 2-Б, ідентифікаційний код 25394112) 3 041 (три тисячі сорок одну) грн. 61 коп. інфляційних витрат, 4 829 (чотири тисячі вісімсот двадцять дев`ять) грн. 52 коп. 3% річних, 5 000 (п`ять тисяч) грн. витрат на правову допомогу, 118 (сто вісімнадцять) грн. 36 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 05.03.2020

Суддя І.І. Борисенко