ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.03.2020 Справа № 908/655/20

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі суду: судді Боєвої О.С., розглянувши матеріали заяви про видачу судового наказу

заявника: Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія», (69098 м. Запоріжжя, вул. Полякова, буд. 13-В)

до боржника: Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС», (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, 23-А)

за вимогою про стягнення суми 20329,98 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу від 11.03.2020 здійснено автоматичний розподіл зазначеної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/655/20 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Згідно з ч. 2 ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність його заявнику невідомо.

Судовий наказ, відповідно до положень статті 232 ГПК України, є судовим рішенням.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.148 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

За змістом статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено: повне найменування заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб); вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до змісту ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 86 цього Кодексу суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, до видачі судового наказу, який є особливою формою судового рішення обов`язкового до виконання за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень, суд повинен перевірити відповідність заяви усім необхідним вимогам, виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Із змісту заяви, поданої ТОВ «Керуюча компанія «Мрія», слідує, що заявник просить стягнути з боржника заборгованість з відшкодування послуг з утримання нежитлового приміщення яка виникла за договором № 331 про відшкодування послуг з утримання нежитлового приміщення від 02.04.2019 (далі договір), а саме: заборгованість в розмірі 20329,98 грн., що існує станом на 01.03.2020.

До заяви додано, зокрема, копію вищезазначеного договору з додатковою угодою № 1 від 22.11.2019, копію акту звірки за договором станом на 28.08.2019 в розмірі 188027,16 грн. та адресовану боржнику копію вимоги від 25.09.2019 про сплату заборгованості в розмірі 188027,16 грн. Інших доказів на підтвердження виникнення заявленої до стягнення заборгованості у заяві не вказано та до неї не додано.

Згідно з п.п. 1.1, 2.1.1, 2.1.2, 2.2.2 договору встановлено, що Користувач відшкодовує (компенсує) Підприємству вартість за фактично отримані послуги з утримання нежитлової будівлі та прибудинкової території протягом 2019 року. Підприємство зобов`язується: забезпечити послугами згідно їх фактичного споживання; надати Користувачу рахунок на оплату, разом з рахунком Виконавця послуги, акт наданих послуг. Користувач зобов`язується підписати, оформити належним чином та повернути Підприємству отриманий акт наданих послуг на протязі 3-х робочих днів з дати отримання.

Відповідні акти наданих послуг (їх копії) до заяви не додано, не надано доказів надання (направлення) Користувачу (боржнику) таких актів та рахунків на оплату. В заяві не вказано доказів, на яких ґрунтуються вимоги щодо стягнення суми 20329,98 грн. заборгованості, не вказано за який саме період виникла зазначена заборгованість.

Додана до заяви копія Акту звірки за договором станом на 28.08.2019 на суму 188027,16 грн., не є належним та допустимим доказом на підтвердження виникнення заявленої до стягнення заборгованості в сумі 20329,98 грн.

Враховуючи вищевикладене, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, не підтверджуються доданими до неї документами; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу про стягнення суми грошової заборгованості.

Крім того, в поданій заяві про видачу судового наказу не зазначено повного найменування боржника. Так, згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повним найменуванням підприємства боржника, вказаного у поданій заяві, є: Комунальне підприємство «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» Запорізької міської ради.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні заяви про видачу судового наказу на підставі пунктів 1 та 8 частини першої статті 152 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 153 цього Кодексу відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків. Крім того, заявник має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

У разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.150, п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» у видачі судового наказу.

Отримати інформацію по справі можливо на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/sud5009/.

Ухвала підписана 17.03.2020.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її підписання в порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя О.С. Боєва