РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

02.03.2020Справа № 910/12395/19

За позовом Військової частини НОМЕР_1
до Корпорації "ТАСКО"
про стягнення 1 178 394,24 грн,
Суддя О.В. Гумега
секретар судового засідання
Мухіна Я.І.
Представники сторін:
від позивача: не з`явися
від відповідача: Пономаренко О.В. на підставі ордеру серія ЛГ № 021697 від 22.10.2019

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Військова частина НОМЕР_1 (позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Корпорації "ТАСКО" про стягнення 1178394,24 грн заборгованості за Договором зберігання № 05/1/ОРІС від 14.01.2016 (далі Договір або Договір 05/1/ОРІС від 14.01.2016), з яких: 1 078 461,67 грн - основний борг, 75 315,99 грн - інфляційні втрати, 24 616,58 грн - 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за Договором зберігання № 05/1/ОРІС від 14.01.2016 в частині оплати наданих позивачем послуг зі зберігання майна.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 залишено без руху; встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.
27.09.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 № 910/12395/19 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 11.11.2019 о 11:20 год.
21.10.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли пояснення по суті справи з додатками, згідно яких позивач уточнив та змінив пункт 1 прохальної частини позовної заяви, виклавши у наступній редакції: 1. Стягнути з Відповідача (Корпорації ТАСКО) на користь Позивача (Військової частини НОМЕР_1 ) заборгованість за Договором зберігання № 05/1/ОРІС за період з січня 2018 по червень 2019 включно у розмірі 1 078 461 грн. 67 коп..
23.10.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечив по суті пред`явленого позивачем позову та просив суд відмовити позивачу в його задоволенні.
23.10.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшла заява про продовження процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви та доказів до неї.
01.11.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач не погоджується з доводами відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву.
01.11.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. Заява судом задоволена.
05.11.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.
У підготовче засідання, призначене на 11.11.2019, з`явилися представники позивача та відповідача.
Представник відповідача у підготовчому засіданні 11.11.2019 вказав, що заяву про продовження процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви та доказів до неї від 23.10.2019, не підтримує.
У зв`язку з наведеним, заява відповідача про продовження процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви та доказів до неї, подана 23.10.2019 через відділ діловодства суду, судом не розглядалась.
Суд у підготовчому засіданні 11.11.2019 оголосив перерву до 25.11.2019 до 11:20 год.
22.11.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли пояснення по суті справи.
У підготовче засідання, призначене на 25.11.2019, з`явилися представники позивача та відповідача.
Представник відповідача у підготовчому засіданні 25.11.2019 подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. Клопотання судом задоволене.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 продовжено строк підготовчого провадження за ініціативою суду на тридцять днів, відкладено підготовче засідання у справі на 16.12.2019 о 11:00 год.
25.112019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по суті справи щодо формули згідно з Договором, щодо питання надісланих відповідачем листів про повернення майна. Відповідно до наданих пояснень позивач наголошував, що він не здійснював перешкод по вилученню майна, що відповідач в усному та документальному вигляді виявляв бажання забрати майно за Договором, однак реальних заходів по його поверненню не вживав, якщо прибував на територію військової частини, то забирав інше власне майно.
13.12.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, зокрема актів прийому передачі боєприпасів.
13.12.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли пояснення, зокрема щодо кількості майна, яке знаходиться у Військової частини НОМЕР_1 по Договору зберігання № 05/1/ОРІС від 14.01.2016.
Суд після відкриття провадження у справі, враховуючи подані сторонами заяви по суті справи (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України), встановив, що позовна заява не містить повного викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, позивачем не додані до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому суд дійшов висновку про недодержання позивачем вимог п. 5 ч. 3 ст. 162, ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу.
Частиною 11 статті 176 ГПК України встановлено, що суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 суд залишив без руху позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 , встановив спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.
16.12.2019 (після постановлення судом вищенаведеної ухвали суду) відділом діловодства суду зареєстровано пояснення по суті справи, направлені позивачем засобами електронної пошти.
03.01.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 № 910/12395/19 постановлено продовжити розгляд справи та призначити підготовче засідання у справі на 03.02.2020 о 11:00 год.
23.01.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.
У підготовче засідання, призначене на 03.02.2020, з`явилися представники позивача та відповідача.
Суд у підготовчому засіданні 03.02.2020 долучив до матеріалів справи клопотання відповідача про приєднання доказів до матеріалів справи, подане 23.01.2020 через відділ діловодства суду.
Представник відповідача у підготовчому засіданні 03.02.2020 подав заяву про зупинення провадження у справі. Наведеною заявою відповідач просив суд зупинити провадження у справі № 910/12395/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 906/89/20 за позовом Корпорації "ТАСКО" до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії шляхом повернення майна із зберігання по Договору № 05/1/ОРІС від 14.01.2016, яка розглядається Господарським судом Житомирської області.
Заява відповідача про зупинення провадження у справі долучена судом до матеріалів справи та передана до відділу діловодства суду для реєстрації.
Представник позивача заперечував щодо наведеної заяви та просив суд надати час для ознайомлення з такою заявою та підготовки письмових заперечень щодо неї.
Суд у підготовчому засіданні 03.02.2020 оголосив перерву до 10.02.2020 о 12:50 год.
04.02.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли пояснення по суті справи, зокрема, щодо актів прийому-передачі боєприпасів (зняття з відповідального зберігання) № 1 та № 2 від 10.01.2018. Позивач зазначив, що вимушений був списати перелічене в цих актах майно з переліку за Договором відповідно до наряду військової частини НОМЕР_2 (Центральне ракетно-артилерійське управління Збройних Сил України Озброєння Збройних Сил України) № 342/2/Н/17-1788 від 14.09.2017, виданого на підставі рішення Міністерства оборони України від 09.08.2017 № 1008/дск.
04.02.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.
У підготовче засідання, призначене на 10.02.2020, з`явилися представники позивача та відповідача.
Представник позивача у підготовчому засіданні 10.02.2020 подав заперечення на заяву відповідача про зупинення провадження у справі.
Заперечення позивача долучені судом до матеріалів справи та передані до відділу діловодства суду для реєстрації.
У підготовчому засіданні 10.02.2020 здійснювався розгляд заяви відповідача про зупинення провадження у справі.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Ознайомившись зі змістом заяви відповідача про зупинення провадження у справі, суд не вбачає об`єктивної неможливості розгляду даної справи до вирішення справи № 906/89/20, яка розглядається Господарським судом Житомирської області, а тому суд відхилив зазначену заяву відповідача.
У підготовчому засіданні 10.02.2020 представники позивача та відповідача зазначили, що повідомили всі обставини справи, які їм відомі, та надали всі докази, на які вони посилаються у позові та відзиві.
У підготовчому засіданні, призначеному на 10.02.2020, суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 02.03.2020.
В судове засідання, призначене на 02.03.2020, з`явився представник відповідача.
В судове засідання, призначене на 02.03.2020, представник позивача не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
В судовому засіданні 02.03.2020 здійснювався розгляд справи по суті.
Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
При розгляді справи по суті в судовому засіданні 02.03.2020 судом було заслухано вступне слово відповідача.

Стислий виклад позиції сторін.
Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 05/1/ОРІС від 14.01.2016 за період з січня 2018 по червень 2019 включно у розмірі 1 178 394,24 грн, з яких: 1 078 461,67 грн - основного боргу, 75315,99 грн - інфляційних втрат, 24616,58 грн - 3% річних, з наступних підстав:
- позивачем прийнято від відповідача на зберігання майно (боєприпаси) на підставі Договору № 05/1/ОРІС від 14.01.2016 (далі - Договір), в подальшому частина майна повернута позивачем відповідачу зі зберігання, частина майна, що підлягала списанню з переліку по Договору, була прийнята позивачем на облік, що підтверджується актами прийому передачі боєприпасів, перелік яких наведено у заяві про усунення недоліків позовної заяви та додано в якості додатків до цієї заяви;
- постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 у справі № 910/3169/18 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором за період з лютого по грудень 2017 року у розмірі 2 078 100,35 грн, постановою Верховного Суду від 23.04.2019 рішення апеляційної інстанції залишено в силі;
- станом на 11.01.2018 та по червень 2019 включно, тобто за період пред`явлення позовних вимог у даній справі № 910/12395/19, на технічній території позивача зберігалось 360,933 т майна відповідача, що підтверджується довідками позивача про наявність майна (додатки 6-23 до позовної заяви), Актом прийому - передачі боєприпасів №64 від 2 грудня 2017 року (додаток 24 до позовної заяви), Актом прийому - передачі боєприпасів №67 від 19 грудня 2017 року (додаток 25 до позовної заяви), Актом №1 прийому - передачі боєприпасів (зняття з відповідального зберігання) від 10 січня 2018 року та Актом №2 прийому - передачі боєприпасів (зняття з відповідального зберігання) від 10 січня 2018 року (додатки 26, 27 до позовної заяви);
- на твердження позивача, за спірний період з січня 2018 року по червень 2019 року, щомісячно, на адресу відповідача надсилались рахунки, акти виконаних робіт та розрахунки на оплату послуг зберігання (додатки 29-46 до позовної заяви), однак відповідачем такі акти виконаних робіт не підписані та не повернуті, надані позивачем послуги, в порушення умов Договору не сплачені, у зв`язку з чим заборгованість відповідача на підставі Договору за період з січня 2018 по червень 2019 включно, за розрахунком позивача, становить 1 078 461,67 грн;
- позивач зазначив, що при розрахунку наведеної суми заборгованості ним було враховано щомісячні довідки обліково-операційного відділу (додатки 6-23 до позовної заяви), у яких відображається загальний обсяг майна, що зберігається на технічній території позивача, та залишок майна відповідача за Договором, а також розрахунки річної норми утримання відділів зберігання боєприпасів та розрахунки річної норми утримання загону ВОХОР за 2018 та 2019 роки (а.с 201-202 т. 1);
- позивач пояснив, що обсяг майна відповідача на зберіганні, зазначений у надісланих відповідачу щомісячних актах виконаних робіт та рахунках на оплату у спірному періоді (січень 2018 - червень 2019) не співпадає з обсягом майна на зберіганні за Договором, оскільки позивач враховував майно відповідача, що зберігалось на позадоговірній основі, як майно за Договором та виставляв відповідні рахунки. Проте, у постанові Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 у справі № 910/3169/18 суд дійшов висновку про безпідставність виставлення рахунків за зберігання майна поза Договором, як за зберігання майна за Договором. Оскільки жодних розпоряджень від командування на зворотнє не надходило, позивач продовжував враховувати майно на зберіганні на позадоговірній основі, як майно за Договором, та виставляти відповідачу відповідні рахунки;
- позивач підтвердив, що акти виконаних робіт із зазначенням обсягу майна, що перебувало на зберіганні за Договором, та рахунки на оплату за зберігання саме такого обсягу майна, позивачем не складались та відповідачу не надсилались;
- окрім основної суми заборгованості з оплати послуг зберігання за період з січня 2018 по червень 2019 включно у сумі 1 078 461,67 грн, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 75315,99 грн інфляційних втрат та 24616,58 грн 3% річних,х на підставі ст. 625 ЦК України у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.

Відповідач позовні вимоги заперечував у повному обсязі з таких підстав:
- відповідач вважає, що термін зберігання за Договором закінчився 19.01.2018, тобто днем отримання позивачем вимоги відповідача про повернення майна № 80 від 16.01.2018;
- неповернення майна позивачем на неодноразові вимоги відповідача, на думку останнього, надає йому право відмовитись від вимог щодо оплати його зберігання;
- вартість послуг зберігання встановлюється відповідно до кількості майна та розраховується сторонами згідно з Додатком № 1 до Договору (за наведеною у цьому додатку формулою та показниками);
- відповідач стверджує, що позивачем не надано доказів на підтвердження загального обсягу майна, що зберігається на технічній території військової частини (показник Wм, який застосовується при розрахунку витрат на зберігання виробів, що передані Корпорацією «ТАСКО» на зберігання (Додаток № 1 до Договору)); показники Соо (кошторисна річна вартість утримання відділів зберігання) та Св (кошторисна річна вартість утримання команди ВОХОР) зазначені без належних доказів, які б підтвердили дійсний розмір заробітної плати та кількість працівників, на яку він розраховувався, а також доказів того, що у Військовій частині НОМЕР_1 знаходяться 4 відділи зберігання, що кошторисна річна вартість утримання відділів зберігання складає саме ті суми, які зазначені у наданих позивачем розрахунках тощо;
- на думку відповідача, з наданих позивачем актів приймання-передачі виконаних робіт та розрахунків до них, які позивач направляв відповідачу, вбачається, що Wпер (обсяг виробів, що передані Корпорацією «ТАСКО») був необґрунтовано завищеним, відповідач не погоджував вказані обсяги Wпер шляхом затвердження актів приймання-передачі виконаних робіт та сум, які позивач виставляв у рахунках на оплату;
- відповідач стверджує, що розрахунки оплати витрат на зберігання виробів, що передані Корпорацією «ТАСКО» на зберігання за період з січня 2018 по червень 2019, в яких позивач вже відобразив показник Wпер саме по Договору (долучені позивачем до позовної заяви), відповідачу не надсилались, рівно як і акти приймання-передачі послуг з вірними показниками, у зв`язку з чим, на думку відповідача, 10-денний термін оплати по ним не наступив відповідно до умов п. 3.2 Договору;
- щодо фактів та обставин, встановлених у постанові Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/3169/18, відповідач зазначив, що період та обставини у справі № 910/3169/18 є відмінними від періоду та обставин, які підлягають розгляду та встановленню у цій справі № 910/12395/19;
- відповідач також вважає, що позивач не вірно визначив термін поштових пересилань, у зв`язку з чим дати початку нарахування річних та інфляційних втрат вказані не вірно, а отже і розрахунки позивача є помилковими, тоді як за контррозрахунком відповідача сума 3 % річних складає 24209,48 грн, а сума інфляційних втрат - 68129,52 грн;
- відповідач заперечував проти кількості майна (360,933 т), визначеного у позовній заяві станом на 01.01.2018 по червень 2019 включно, яке знаходилось у позивача на зберіганні за Договором, стверджував, що кількість майна у вказаний період становить 893,675 т, проте відповідач не заперечував проти розгляду даної справи у межах заявлених позовних вимог;
- відповідач вважає, що акти № 64 від 02.12.2017 та № 67 від 19.12.2017 є спірними, оскільки вони були складені без врахування переданого майна від Корпорації «ТАСКО» до Військової частини НОМЕР_1 згідно підписаних сторонами акту № 58 від 02.10.2017та акту б/н від 30.10.2017 (останні вказані акти не були і предметом дослідження у справі № 910/3169/18);
- відповідач вважає, що судом не можуть бути прийняті до уваги акти прийому-передачі боєприпасів (зняття з відповідального зберігання) № 1 та № 2 від 10.01.2018, оскільки ці акти сторонами не підписані (навіть позивачем не підписані), передачу вказаних актів представнику Корпорації «ТАСКО» відповідач заперечував.

У судовому засіданні 16.03.2020 судом здійснювалось з`ясування обставин справи та дослідження доказів, після чого суд перейшов до судових дебатів. Представник відповідача виступив з промовою (заключним словом).
Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 16.03.2020 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.
З`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими учасники справи обґрунтовували обставини справи, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Загальні способи захисту права інтелектуальної власності визначені частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) і частиною другою статті 20 Господарського кодексу України (далі ГК України). Зокрема, згідно з частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі.
Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.
З огляду на положення вищезазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту його порушеного права чи інтересу.
Військова частина НОМЕР_1 (позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Корпорації "ТАСКО" (відповідача) з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 05/1/ОРІС від 14.01.2016 за період з січня 2018 по червень 2019 включно у розмірі 1 178 394,24 грн, з яких: 1 078 461,67 грн - основного боргу, 75315,99 грн - інфляційних втрат, 24616,58 грн - 3% річних.
Відповідно до ч. 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, вірогідними (ст. 76-79 ГПК України).
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.
14.01.2016 між Військовою частиною НОМЕР_1 (зберігач, позивач) та Корпорацією "ТАСКО" (поклажодавець, відповідач) було укладено Договір зберігання № 05/1/ОРІС (далі - Договір) (а.с. 13-15 т. 1), відповідно до п. 1.1 якого поклажодавець передає, а зберігач приймає та зобов`язується зберігати вироби (далі - майно) та передати майно поклажодавцеві у схоронності згідно з умовами Договору. Передача майна поклажодавцем зберігачу здійснюється за актами приймання-передачі (Додаток № 2 до Договору). В процесі підготовки майна до зберігання та його відвантаження поклажодавцю зберігач проводить вантажно-розвантажувальні роботи (п. 1.2 Договору).
Згідно п. 1.3 Договору сторони узгодили, що майно, здане на зберігання поклажодавцем (п. 1.1 Договору), не переходить у власність зберігача.
Відповідно до п. 2.1 Договору зберігач зобов`язаний, зокрема, прийняти майно на зберігання (пп. 2.1.1 п. 2.1); повернути поклажодавцю те ж саме майно в такому стані, в якому воно було прийняте на зберігання після закінчення терміну зберігання, або на першу вимогу поклажодавця, навіть якщо строк зберігання цього майна не закінчився (пп. 2.1.4 п. 2.1).
Зберігач не має права користуватися майном, переданим поклажодавцем на зберігання (п. 2.2 Договору)
Відповідно до пп. 2.4.2 п. 2.4 Договору поклажодавець зобов`язаний здійснювати зберігачу оплату за зберігання майна та за виконані вантажно-розвантажувальні роботи на умовах Договору.
Поклажодавець має право у будь-який час вимагати у зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні, повністю або частково (пп. 2.5.1 п. 2.5 Договору).
Згідно з п. 3.1 Договору сторони узгодили, що вартість послуг зберігача по зберіганню майна встановлюється відповідно до кількості майна та розраховується сторонами, згідно з Додатком №1 до Договору.
У Додатку № 1 до Договору (а.с. 16 т. 1) визначено, що витрати на зберігання виробів, що передані відповідачем за Договором компенсуються позивачу наступним чином: місячна вартість зберігання (Сзб) = (кошторисна річна вартість утримання відділів зберігання (Соо) + кошторисна річна вартість утримання команди ВОХР Св) / 12 х (обсяг виробів, що передані Корпорацією "ТАСКО" (Wпер) / загальний обсяг майна, що зберігається на технічній території Військової частини НОМЕР_1 (Wм).
Відповідно до п. 3.2 Договору поклажодавець зобов`язується сплачувати щомісячно вартість послуг по зберіганню майна в 10-денний термін з дня затвердження сторонами акту приймання передачі наданих послуг із зберігання майна та надання зберігачем рахунку на оплату цих послуг.
Поклажодавець здійснює оплату послуг по зберіганню майна з моменту підписання сторонами акту приймання передачі майна за цим договором до моменту його повернення (п. 3.2 Договору).
Поклажодавець здійснює оплату зберігачу послуг за проведені вантажно-розвантажувальні роботи на підставі акта виконаних робіт та наданого рахунку (п. 3.4 Договору).
Згідно з п. 4.2 Договору майно вважається прийнятим на зберігання згідно з умовами Договору з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі майна, в якому вказується перелік, кількість майна і його фактичний стан.
Згідно з п. 4.3 Договору майно вважається поверненим поклажодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання передачі майна.
Сторони узгодили, що Договір може бути змінено, розірвано на підставі Додаткових угод сторін, що укладені у письмовій формі, підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками сторін (п. 8.4 Договору).
Відповідно до п. 9.1 Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по цьому Договору.
Станом на час розгляду справи по суті, укладений між сторонами Договір є чинним, Додаткові угоди до Договору щодо його зміни або розірвання сторонами не укладались, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.
Аналіз змісту умов наведеного договору свідчить, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини із зберігання майна, які регулюються параграфом 1 глави 66 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Статтею 938 ЦК України встановлено, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.
Згідно з статтею 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.
Відповідно до ч. 1 ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.
Предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості з оплати послуг зі зберігання майна за Договором зберігання № 05/1/ОРІС від 14.01.2016 за період з січня 2018 по червень 2019.
Судом встановлено, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 у справі № 910/3169/18 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором зберігання № 05/1/ОРІС від 14.01.2016 за період з лютого по грудень 2017 року у розмірі 2 078 100,35 грн, постановою Верховного Суду від 23.04.2019 рішення апеляційної інстанції залишено в силі.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 у справі № 910/3169/18 встановлено, зокрема, що "...у грудні 2017 на зберіганні за Договором перебувало 612,087 т. ... з урахуванням того, що у позовній заяві викладено прохання стягнути заборгованість саме за Договором №05/1/ОРІС, а вказаний договір не містить положень щодо можливості нарахування плати у відповідності до його умов за зберігання майна, яке відповідно до його умов на зберігання не передавалось, стягнення з відповідача вартості зберігання майна, яке перебувало на позадоговірному зберіганні є безпідставним".
Постанова Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 у справі № 910/3169/18 набрала законної сили.
Отже, вказані обставини, встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 у справі № 910/3169/18, яка набрала законної сили, не доказуються при розгляді даної справи № 910/12395/19, у якій беруть участь ті самі особи, стосовно яких встановлено ці обставини.
Суд дійшов висновку, що з метою встановлення у даній справі № 910/12395/19 наявності або відсутності заборгованості відповідача з оплати вартості послуг зі зберігання майна за Договором за період з січня 2018 по червень 2019, підлягають дослідженню умови Договору щодо порядку та строків оплати вартості послуг по зберіганню майна, підлягають встановленню обставини дотримання сторонами такого порядку та строків та, у випадку встановлення прострочення відповідачем оплати вартості таких послуг за спірний період, дослідженню підлягає обгрунтованість визначеної позивачем щомісячної вартості послуг по зберіганню майна у спірний період відповідно до умов Договору, зокрема, Додатку № 1 до Договору, та обставин даної справи.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує факт перебування належного йому майна на зберіганні у позивача на підставі укладеного між сторонами Договору протягом спірного періоду та станом на час розгляду справи по суті.
Матеріали справи не містять акту приймання передачі майна, підписаного сторонами в порядку п. 4.3 Договору щодо повернення майна поклажодавцю (відповідачу).
Таким чином, оскільки докази (акт приймання передачі майна відповідно до п. 4.3 Договору) повернення всього майна, переданого відповідачем на зберігання за Договором, в матеріалах справи відсутні, Договір є чинним, Додаткові угоди до Договору щодо його зміни або розірвання сторонами не укладались, то згідно з пп. 2.4.2 п. 2.4, п. 3.2 Договору відповідач зобов`язаний здійснювати оплату послуг по зберіганню майна, зокрема і в спірний період з січня 2018 по червень 2019 року.
Суд критично оцінює твердження відповідача про те, що термін зберігання за Договором закінчився 19.01.2018, тобто днем отримання позивачем вимоги відповідача про повернення майна № 80 від 16.01.2018, та що неповернення майна позивачем на неодноразові вимоги відповідача надає йому право відмовитись від вимог щодо оплати його зберігання. Так, судом встановлено, що вимога № 80 від 16.01.2018, на яку посилається відповідач (а.с. 53 т. 2), містить вимогу відповідача до позивача про відвантаження боєприпасів, які зберігаються Військовою частиною НОМЕР_1 згідно Договору зберігання № 05/01/ОРІС від 14.01.2016. Проте, з наведеної вимоги не вбачається, які саме боєприпаси за Договором (назва, кількість, вага, тощо) відповідач просить позивача йому відвантажити. При цьому з матеріалів справи вбачається, що під час дії Договору відповідачу неодноразово поверталось майно, яке знаходилось на зберіганні у позивача за Договором. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували направлення позивачу саме вимоги № 80 від 16.01.2018, оскільки надана відповідачем експрес-накладна ТОВ «Нова пошта» № 4966 від 17.01.2018 свідчить про направлення позивачу «документів», втім яких саме не вказано.
Відповідно до п. 3.2 Договору сторони узгодили, що поклажодавець (відповідач) зобов`язується сплачувати щомісячно вартість послуг по зберіганню майна в 10-денний термін з дня затвердження сторонами акту приймання передачі наданих послуг із зберігання майна та надання зберігачем (позивачем) рахунку на оплату цих послуг.
Отже, щомісячна оплата вартості послуг по зберіганню майна здійснюється відповідачем в 10-денний термін з дня затвердження сторонами акту приймання передачі наданих послуг із зберігання майна та надання зберігачем (позивачем) рахунку на оплату цих послуг.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Проте, як встановлено судом, матеріали справи станом на час розгляду спору по суті не містять затверджених (підписаних) сторонами актів виконаних робіт за період з січня 2018 по червень 2019 із зазначенням саме обсягу майна відповідача, що перебувало на зберіганні за Договором, та із зазначенням суми зберігання такого майна.
Матеріали справи також не містять складених позивачем рахунків на оплату за зберігання саме майна відповідача, що перебувало на зберіганні за Договором, за період з січня 2018 по червень 2019, рівно як і доказів надання (направлення) цих рахунків на оплату відповідачу.
Водночас, позивач підтвердив, що акти виконаних робіт із зазначенням обсягу майна, що перебувало на зберіганні за Договором, та рахунки на оплату за зберіганні саме такого обсягу майна, позивачем не складались та не надсилались.
Судом встановлено, що умови Договору не містять встановленого розміру плати за зберігання майна. Такий розмір щомісячно розраховувався позивачем за формулою, визначеною сторонами у Додатку № 1 до Договору та не міг бути самостійно визначений відповідачем за відсутності у нього даних, необхідних для здійснення такого розрахунку.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що 10-денний термін оплати вартості послуг по зберіганню майна за спірний період (з січня 2018 по червень 2019), відповідно до умов п. 3.2 Договору, не наступив. В свою чергу, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з оплати вартості послуг по зберіганню майна за спірний період, станом на час розгляду даної справи по суті є передчасними.
Додані до позовної заяви акти виконаних робіт та рахунки на оплату послуг зі зберігання майна за спірний період з доказами їх направлення відповідачу (а.с. 58-147 т. 1) не приймаються судом у якості належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України на підтвердження виникнення у відповідача обов`язку з оплати вартості послуг за спірний період відповідно до п. 3.2 Договору, оскільки в них враховано майно відповідача, яке зберігалось як за Договором, так і майно, що зберігалось на позадоговірній основі. При цьому судом враховано, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 у справі № 910/3169/18 встановлено, що Договір не містить положень щодо можливості нарахування плати у відповідності до його умов за зберігання майна, яке відповідно до його умов на зберігання не передавалось, а також, що стягнення з відповідача вартості зберігання майна, яке перебувало на позадоговірному зберіганні є безпідставним,
Позивач зазначив, що обсяг майна відповідача на зберіганні, зазначений у надісланих відповідачу щомісячних актах виконаних робіт та рахунках на оплату у спірному періоді (січень 2018 - червень 2019) не співпадає з обсягом майна на зберіганні за Договором, оскільки позивач враховував майно відповідача, що зберігалось на позадоговірній основі, як майно за Договором та виставляв відповідні рахунки. Доводи позивача про те, що оскільки жодних розпоряджень від командування на складання щомісячних актів виконаних робіт та рахунків на оплату з даними обсягу майна на зберіганні за Договором не надходило, а тому позивач продовжував враховувати майно на зберіганні на позадоговірній основі, як майно за Договором, та виставляти відповідачу відповідні рахунки, суд відхиляє як безпідставні, оскільки правовідносини сторін зі зберігання майна регулюються умовами укладеного сторонами Договору, який в силу приписів ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Відтак, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості (основного боргу) за Договором № 05/1/ОРІС від 14.01.2016 за період з січня 2018 по червень 2019 включно у розмірі 1 078 461,67 грн є необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають повністю.
Вимоги позивача про стягнення з відповідача 75315,99 грн інфляційних втрат, 24616,58 грн 3% річних також не підлягають задоволення повністю, оскільки є похідними позовними вимогами, задоволення яких залежить від задоволення основної вимоги.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Позивач у заяві про усунення недоліків позовної заяви зазначив, що сума судових витрат позивача складає 17675,91 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви, інших судових витрат позивач не поніс та не планує нести.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що не планує нести витрати у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на відмову в позові повністю та наведені приписи п. 1 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 4, 13, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку, передбаченому ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 17.03.2020

Суддя Гумега О.В.