ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" березня 2020 р. Cправа № 902/1057/19

Господарський суд Вінницької області у складу судді ОСОБА_1 Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "УБТС"

(вул. Велика Панасівська, буд. 168, м. Харків, 61017)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГО ЛТД"

(вул. Хмельницьке шосе, буд. 13, кімн. 214, м. Вінниця, 21000)

про стягнення 519695,12 грн

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О.,

представників сторін:

позивача Гребенюк О.О. згідно ордеру;

відповідача не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява № б/н від 12.12.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю "УБТС" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГО ЛТД" суму заборгованості за Договором поставки № 10/2019 від 27.05.2019 в розмірі 273 245,90 грн, суму пені в розмірі 241 782,15 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 692,58 грн, суму 3% річних в розмірі 3974,49 та судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 10/2019 від 27.05.2019 в частині проведення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою суду від 20.12.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1057/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.01.2020.

За наслідками судового засідання 20.01.2020 підготовче засідання відкладено на 18.02.2020.

Ухвалою суду від 18.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.03.2020.

06.03.2020 до суду надійшло клопотання за підписом директора ТОВ "МЕГО ЛТД" № б/н від 06.03.2020 про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою.

Судом розглянуто клопотання керівника відповідача про відкладення розгляду справи та відхилено з огляду на таке.

Метою судового представництва є необхідність забезпечення реалізації процесуальних прав осіб, які беруть участь у справі.

Про призначення розгляду справи по суті на 10.03.2020 відповідач повідомлявся належним чином, ухвалою суду від 18.02.2020.

При цьому суд зважає, що кореспонденція суду, а саме ухвала від 18.02.2020 отримана відповідачем 25.02.2020, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 505.

Отже, про розгляд справи в суді відповідач був повідомлений належним чином, тобто, мав час та можливість і для вибору представника своїх інтересів під час розгляду справи, і для реалізації своїх прав як відповідача по справі.

Слід зазначити, що відповідач мав можливість здійснити судовий захист своїх інтересів не лише направивши в засідання суду свого представника, а й за необхідності, підготувати письмові пояснення по суті господарського спору. При цьому, судом враховується, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву.

Суд також приймає до уваги, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, а доказів неможливості направити в судове засідання уповноваженого представника до клопотання про відкладення розгляду справи не надано. Крім того, розгляд даної справи вже відкладався господарським судом, зважаючи на неявку представника відповідача. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що сторонам створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Недотримання строків розгляду справ судом порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Відсутність представника відповідача, відповідно до ст.216 ГПК України, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість розгляду справи у відповідному судовому засіданні і, у даному випадку, таких обставин судом не встановлено.

Господарський суд з урахуванням вищенаведеного також приймаючи до уваги те, що сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи; явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою; представник відповідача не навів обставин неможливості розгляду справи за його відсутністю і таких обставин судом не встановлено, дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представників сторін, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

За наведених обставин, клопотання директора ТОВ "МЕГО ЛТД" про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

На визначену судом дату з`явився представник позивача.

Відповідач правом участі в засіданні суду не скористався.

При розгляді справи суд також зважає на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням неявки представника відповідача суд зважає на положення ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 10.03.2020 прийнято судове рішення.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати 10.03.2020 представник позивача не з`явився, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УБТС» (позивач, за Договором Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕГО ЛТД» (відповідач, за Договором Покупець) укладено Договір поставки № 10/2019. (надалі Договір)

Згідно з предметом цього Договору Постачальник, на умовах в порядку та строки, визначені цим Договором, зобов`язується протягом дії Договору поставляти й передавати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується приймати та оплачувати Товар, кількість на найменування якого визначається видатковими накладними, які повинні мати посилання на цей Договір.

Одиниці виміру, ціна та загальна кількість Товару, що підлягає поставці за цим Договором, визначають у видаткових накладних на кожну окрему партію товару. (п. 2.1. Договору)

Постачальник підтверджує, що Товар належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не утримується третіми особами, не є предметом або іншим способом забезпечення виконання зобов`язань. (п. 1.3. Договору)

Загальна ціна Договору визначається сумарною вартістю Товару, згідно підписаних видаткових накладних. Розрахунки за поставлений Товар здійснюються Покупцем на протязі 14-ти робочих днів з дати поставки кожної окремої партії Товару. Розрахунки по цьому Договору здійснюються в національній валюті України в безготівковому порядку на поточний рахунок Постачальника, що вказаний в рахунку-фактурі. Зобов`язання Покупця по оплаті Товару вважаються виконаними з моменту зарахування коштів на рахунок Постачальника. (п.п. 2.1.-2.4. Договору)

Відповідно до п. 3.1. Договору місця передачі (поставки) Товару - склади Покупця: Закарпатська обл., Тячівський р- н, смт. Буштино, вул. Заводська 1.

Зобов`язання Постачальника по поставці Товару вважаються виконаними з моменту передачі Товару в розпорядження Покупця у зазначеному пункті поставки. (п. 3.5. Договору)

В силу п. 4.4.1. Договору Покупець зобов`язаний повністю здійснювати оплату усіх Товарів відповідно до умов цього Договору, а також реально та належним чином виконувати усі інші свої зобов`язання по оплаті за поставлений Товар.

За невиконання або неналежне виконання умов даного Договору винна Сторона відшкодовує збитки відповідно до чинного законодавства України. У випадку відсутності оплати за кожну окрему партію Товару понад 14-ть календарних днів з дати поставки, Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі 0,5% від вартості кожної окремої неоплаченої партії Товару за кожен робочий день прострочення виконання зобов`язань за весь період прострочення. (п.п. 5.1, 5.2. Договору)

Відповідно до п. 7.1. Договору цей Договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до 31.12.2019, але не раніше моменту повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобов`язань за цим Договором.

На виконання Договору позивачем, за видатковою накладною № 60 від 18.06.2019 було поставлено відповідачу товар на загальну суму 348 095,90 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст. 334 ЦК України до передання майна прирівнюється вручення товарно-розпорядчого документа на майно.

За змістом п. 3.4. право власності, а також ризики випадкового ушкодження або знищення Товару переходять від Постачальника Покупцеві в момент документального оформлення передачі Товару в розпорядження Покупця у зазначеному пункті поставки. Датою переходу права власності, а також ризиків випадкового ушкодження або знищення Товару є дата видаткової накладної, підписаної Сторонами.

Досліджена судом, зазначена вище видаткова накладна свідчать про передачу позивачем у власність відповідача вказаного у накладній поставленого товару, тобто виконання умов Договору.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем за платіжним дорученням № 2018 від 23.08.2019 перераховано на рахунок позивача 74 850,00 грн з призначенням платежі: «мазут паливний згідно накл. № 60 від 07.06.2019р., договір № 10/2019 від 27.05.2019р., у т.ч. ПДВ 20% - 12475,00 грн».

Інших платежів за Договором матеріали справи не містять, і відповідачем не надано.

Відтак, останній, у строки, визначені п. 2.2. Договору не проведено розрахунків за поставлений товар в повному обсязі.

З огляду на це, позивачем направлено на адресу відповідача претензію № 1 від 25.10.2019 в якій внесено пропозицію перерахувати суму боргу за Договором в розмірі 273 229,92 грн та пеню в розмірі 199 193,39 грн, яка, за доводами позивача, залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Таким чином, станом на день звернення з позовом до суду заборгованість відповідача за Договором склала 273 245,90 грн.

Неналежне виконання зобов`язань за договором стали підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення основного боргу та нарахування штрафних санкцій, обумовлених Договором.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов`язання по оплаті отриманого товару.

За змістом ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.6 ст.265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналіз Договору свідчить, що в ньому відсутні будь-які застереження щодо застосування до правовідносин, які виникли між сторонами у зв`язку з його укладенням, положень про купівлю-продаж, а тому судом при вирішенні даного спору застосовуються також норми чинного законодавства, які регулюють відносини купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом терміни виконання відповідачем зобов`язання спливли, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови Договору в частині своєчасної оплати товару, що свідчить про неналежне виконання ним взятих на себе за Договором зобов`язань.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання по оплаті товару, отриманого від позивача на підставі Договору за видатковою накладною, покладеною в основу позову, доказів погашення заборгованості за отриманий товар відповідач суду не надав, а тому позивач правомірно звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 273 245,90 грн.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення суму пені за період з 03.07.2019 по 12.12.2019 в розмірі 241 782,18 грн. суму інфляційних втрат за період з липня по жовтень 2019 року в розмірі 692,58 грн та суму 3% річних за період з 03.07.2019 по 12.12.2019 в розмірі 3974,49 грн.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Пунктом 5.2 Договору Сторони узгодили, у випадку відсутності оплати за кожну окрему партію Товару понад 14-ть календарних днів з дати поставки, Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі 0,5% від вартості кожної окремої неоплаченої партії Товару за кожен робочий день прострочення виконання зобов`язань за весь період прострочення.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч.3 ст. 549 ЦК України, ч.6 ст. 231 ГК України та ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В силу приписів ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

При цьому, відповідно до положень ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на наведене, зважаючи на встановленні обмеження щодо ставки нарахування пені, суд не може погодитись з розміром пені, заявленим позивачем до стягнення.

За розрахунком суду, за визначений позивачем період, розмір пені становить 40 140,95 грн.

За таких обставин, означена вимога підлягає до задоволення частково, в сумі 40 140,95 грн.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Дана норма підлягає застосовуванню за порушення грошового зобов`язання незалежно від того, чи передбачили її сторони у договорі.

Таким чином, суд вважає, що вимоги щодо 3% річних та інфляційних нарахувань є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та чинному законодавству.

Перевіривши розрахунок за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора розрахунок трьох процентів річних, судом виявлено помилку в бік завищення, оскільки за розрахунком суду, розмір трьох процентів річних, за визначений в розрахунку період, становить 3660,75 грн. Відтак, вказана вимога підлягає частковому задоволення, в сумі 3660,75 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат судом отримано 1 350,06 грн. При цьому суд зважає, що позивачем заявлено до стягнення 692,58 грн інфляційних втрат. Виходячи з положень ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд задовольняє вказану вимогу у визначеному позивачем розмірі.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 86 ГПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з ціни позову 519 695,12 грн, розмір судового збору становить 7 795,43 грн.

Судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 7 795,44 грн згідно платіжного доручення № 392 від 12.12.2019. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог в сумі 317 740,18 грн з відповідача підлягає стягненню 4 766,10 грн судового збору.

Окрім того, при вирішенні питання судових витрат у даній справі судом розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідача 25000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати, що останні мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.07.2018 р. у справі № 509/2669/15-ц).

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Як вбачається із матеріалів справи 20.10.2019 між Адвокатським бюро «Геннадія Борщова» та ТОВ «УБТС» укладено договір про надання правової допомоги № 20/10/2019, відповідно до п. 1.1. якого, Виконавець в порядку та на умовах, визначених даним договором та чинним законодавством України, зобов`язується надавати Замовникові професійну правничу допомогу щодо досудового врегулювання спору між ТОВ «УБТС» (код за ) та ТОВ «МЕТО ЛТД» () з приводу неналежного виконання вимог договору поставки № 10/2019 від 27.05.2019, а також здійснити представницькі повноваження у справі за позовом ТОВ «УБТС» до ТОВ «МЕТО ЛТД» про стягнення заборгованості та іншими можливими вимогами у зв`язку із укладанням договору поставки № 10/2019 від 27.05.2019, захисту прав і законних інтересів Замовника в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю Сторін, шляхом: підготовки Виконавцем та узгодження з Замовником стратегії захисту інтересів, застосування якої буде реалізовано Виконавцем у подальшому; збір і правовий аналіз інформації, документів і матеріалів, що стосуються справи; надання усних і письмових консультацій, роз`яснень щодо правових питань, які стосуються справи, або виконання окремих доручень Замовника; складання необхідних для справи процесуальних документів, позовних заяв, скарг, претензій, відзивів, відповідей на відзив, заперечень, письмових пояснень, запитів тощо; організації направлення засобами поштового зв`язку копії позовної заяви, скарг, претензій, відзивів, відповідей на відзив, заперечень, письмових пояснень, запитів стороні по справі/суду, складання опису поштового вкладення; ознайомлення з матеріалами справи, що включає виготовлення витягів, зняття копій та фотокопій шляхом фотографування матеріалів справи; здійснення всіх інших дій, що спрямовані на захист прав та представництво інтересів Замовника в межах розгляду справи; виконання окремих доручень Замовника про надання правової допомоги, тощо; здійснення представництва інтересів Замовника в підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форми власності та підпорядкованості, у всіх судах, передбачених ЗУ «Про судоустрій і статут суддів».

Відповідно до п.п. 3.1.-3.3. Договору гонорар є формою винагороди Виконавця за надання правової допомоги Замовнику, розмір якого визначається як сума вартості фактично наданих послуг, яка визначається в Актах приймання-передачі наданих послуг. Гонорар не включає кошти, що вносяться Замовником на покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням договору (судовий збір, поштові витрати, тощо). Розмір гонорару за адвокатські послуги, невичерпний перелік яких вказано у п. 1.1. Договору, визначається в Актах приймання-передачі наданих послуг, які формуються ним в міру необхідності та складаються Виконавцем по закінченню відповідних етапів надання послуг, та повинен бути сплачений Замовником на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 2 (трьох) банківських днів після їх підписання. Вартість конкретної послуги визначається у Додатку №1 до даного Договору, який є його невід`ємною частиною.

Так, відповідно до Акту № 1 від 12.12.2019 приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги №20/10/2019 від 20.10.2019 адвокатом витрачено 12,5 годин часу, вартість одної години часу становить 2000 грн. Таким чином загальний розмір витрат на правничу допомогу складає 25000,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 393 від 12.12.2019 на розрахунковий рахунок АБ «Геннадія Борщова» позивачем внесено обумовлену в Акті суму в обсязі 25 000,00 грн.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Таким чином понесені Позивачем витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підтвердженими доказами.

Відповідно до ч.2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з п.3 ч.4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на дане положення норми процесуального закону суд, з огляду на розмір понесених Позивачем витрат на правничу допомогу, враховуючи принцип співмірності щодо ціни позову та пропорційності розміру задоволених судом позовних вимог, з відповідача слід стягнути 15 283,93 грн витрат на послуги адвоката.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГО ЛТД" (вул. Хмельницьке шосе, буд. 13, кімн. 214, м. Вінниця, 21000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УБТС" (вул. Велика Панасівська, буд. 168, м. Харків, 61017, ) 273 245 (двісті сімдесят три тисячі двісті сорок п`ять) грн 90 коп. основного боргу; 40 140 (сорок тисяч сто сорок) грн 95 коп. пені; 3 660 (три тисячі шістсот шістдесят) грн 75 коп. 3% річних; 692 (шістсот дев`яносто дві) грн 58 коп інфляційних втрат; 4 766 (чотири тисячі сімсот шістдесят шість) грн 10 коп. - витрат зі сплати судового збору та 15 283 (п`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят три) грн 93 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 16 березня 2020 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Велика Панасівська, буд. 168, м. Харків, 61017)

3 - відповідачу (вул. Хмельницьке шосе, буд. 13, кімн. 214, м. Вінниця, 21000)