ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" березня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3322/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М

секретар судового засідання Драганова А.І.

при розгляді справи за позовом: Державного підприємства водних шляхів "Устьдунайводшлях" (68609, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Героїв Сталінграду, 36)

до відповідача 1: Головного управління Державної податкової служби в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5)

до відповідача 2: Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області (65023, м. Одеса, вул. Садова, 1-А)

про стягнення 5 797 084 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Колєжук А.С.(керівник) - паспорт серія ЕК № 172053 від 09.04.04;

від відповідача 1: Бутрик А.О. - довіреність № 257/9/15-32-10-03-10 від 20.06.19;

від відповідача 2: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

08.11.2019р. Державне підприємство водних шляхів "Устьдунайводшлях" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області та Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області, в якій просить суд стягнути з Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області шкоду, завдану внаслідок вчинення неправомірних дій, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС в Одеській області у сумі 5 797 084 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає що Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2017р. по справі №815/701/17 апеляційну скаргу Державного підприємства водних шляхів "Устьдунайводшлях" задоволено, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28.03.2017р. скасовано, прийнято по справі нове рішення, яким позов ДПВШ "Устьдунайводшлях" задоволено, визнано незаконним списання коштів Ізмаїльською об`єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС в Одеській області з рахунку Державного підприємства водних шляхів "Устьдунайводшлях" № НОМЕР_1 у філії ОУ АТ "Ощадбанк".

Як вказує позивач, прийняття судом вищезазначеного рішення беззаперечно вказує на те, що його було протиправно позбавлено власних грошових коштів, а також підтверджено наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірною поведінкою Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області та завданою позивачу шкодою, оскільки фактична втрата коштів з рахунку в розмір 5 797 084 грн сталася саме внаслідок неправомірних дій органу ДПІ.

Водночас, оскільки грошові кошти у сумі 5 797 084 грн позивачу повернуті не були, Державне підприємство водних шляхів "Устьдунайводшлях", посилаючись на положення ст.ст. 1166, 1173 Цивільного кодексу України, звернулось до суду з відповідним позовом

Ухвалою суду від 25.11.2019р., після усунення позивачем визначених в ухвалі від 12.11.2019р. недоліків, відкрито провадження у справі № 916/3322/19, прийнято справу до розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 03.12.2019р. витребувано у Міністерства інфраструктури України відомості щодо призначення керівника Державного підприємства водних шляхів "Устьдунайводшлях".

17.12.2019р. до суду від Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області надійшло клопотання про передачу справи №916/3322/19 на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду (а.с.60-62).

Обґрунтовуючи вищевказане клопотання, відповідач-1 зазначає, що визначена та стягнута заборгованість підприємства виникла на підставі податкових повідомлень-рішень від 20.07.2010р. В свою чергу повернення помилково та/або надмірно сплачених грошових зобов`язань здійснюється в рамках ст. 43 Податкового кодексу України, тобто, на думку відповідача-1, як стягнення з рахунку ДПВШ "Устьдунайводшлях" коштів у розмірі 5 797 084 грн, так і умови їх повернення визначені відповідними нормами Податкового кодексу України.

Отже, на думку відповідача-1, виключна предметна юрисдикція господарських судів, яка викладена у ч.1 ст. 20 ГПК України, не розповсюджується на позовні вимоги ДПВШ "Устьдунайводшлях".

На виконання ухвали суду 18.12.2019р. до суду від Міністерства інфраструктури України надійшло повідомлення, згідно якого вбачається, що після припинення провадження у справі про банкрутство ДП "Устьдунайводшлях" наказ Міністерства інфраструктури України про призначення керівника підприємства не видавався, Колєжук А ОСОБА_1 С ОСОБА_1 продовжує виконувати повноваження керівника ДП "Устьдунайводшлях" до призначення керівника підприємства в установленому порядку.

Протокольною ухвалою від 18.12.2019р. суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 календарних днів та відклав підготовче засідання на 05.02.2020р. о 10:30.

26.12.2020р. до суду від Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву (а.с.74-77).

У поданому відзиві відповідач-2 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки Казначейство є окремою юридичною особою, яка самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, в повному обсязі виконує свої завдання та функції, і, як вказує відповідач-2, жодних прав та законних інтересів позивача не порушувало.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач-2 підтримує частково позицію Головного управління Державної фіскальної служби та зазначає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права з огляду на наступне.

Як зазначає відповідач-2, у рішенні суду по справі №815/701/17 не вказано куди були перераховані кошти у розмірі 5 797 084,00 грн. При цьому, на думку відповідача-2, саме від того, на які рахунки перераховані кошти, й буде залежати порядок їх повернення.

Посилаючись на п. 1 розділу ІІ Порядку інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, відповідач-2 вказує, що повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені здійснюється виключно на підставі заяви платника податку, поданої до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) сплаченої суми.

Так, на думку відповідача-2, наступним кроком позивача (враховуючи той факт, що Головне управління ДФС в Одеській області не виконувало рішення суду від 26.07.2017р.) повинно було б бути звернення до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання Головного управління ДФС в Одеській області направити до Казначейства електронний висновок про повернення незаконно стягненої суми у розмірі 5 797 084 грн.

Водночас, відповідач-2 зазначає, що справа повинна розглядатися в рамках адміністративного судочинства, у зв`язку з чим просить суд закрити провадження по справі №916/3322/19 та роз`яснити позивачу його право на звернення до Одеського окружного адміністративного суду.

27.12.2019р. позивачем було надано до суду клопотання з доказами, що підтверджують списання коштів та факт звернення до ДФС із заявою про їх повернення (а.с.81-90).

27.12.2019р. позивачем було також надано до суду заперечення на клопотання щодо передачі справи до Одеського окружного адміністративного суду (а.с.91-92).

Обґрунтовуючи свої заперечення, позивач вказує, що посилання відповідача-1 на ст. 43 Податкового кодексу України не можуть братися до уваги, оскільки Державне підприємство водних шляхів "Устьдунайводшлях" за власною ініціативою не сплачувало ані помилково, ані надмірно грошові зобов`язання та пеню. Вказані кошти були примусово стягнуті відповідачем на підставі інкасових доручень №176-180 від 27.10.2016р., які були виконані. Вказаний факт встановлено Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду №815/701/17 від 26.07.2017р.

Проти посилань відповідача-1 на ст. 20 ГПК України позивач також заперечує, у зв`язку з тим, що ним подано позовну заяву про стягнення шкоди, всі сторони по вказаній справі є юридичними особами, тобто обраний спосіб захисту прав та інтересів, на думку позивача, відповідає вимогам ГПК України.

На підтвердження своїх заперечень позивач посилається на висновки, викладені у Постанові Вищого господарського суду України від 30.11.2016р. по справі №903/177/16 та постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.06.2018р. у справі №910/13889/17.

02.01.2020р. до суду від Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач-1 просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви (а.с.97-99). На думку відповідача-1, грошові кошти у сумі 5 797 084 грн є надмірно стягнутими сумами податків та зборів, а не шкодою, та можуть бути повернуті у порядку, встановленому ст. 43 Податкового кодексу України з державного бюджету, а не за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС в Одеській області.

В судове засідання 05.02.2020р. з`явився представник позивача, інші учасники справ до суду не з`явилися.

Протокольною ухвалою від 05.02.2020р. судом було відмовлено у задоволенні клопотання про передачу справи №916/3322/19 на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду з підстав того, що Господарським процесуальним кодексом України не передбачена передача справ до судів іншої юрисдикції. При цьому, судом було зазначено, що у разі, якщо суд дійде висновків, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, судом буде вирішено питання щодо закриття провадження у справі в порядку ст. 231 ГПК України.

Протокольною ухвалою судом було відкладено підготовче засідання на 17.02.2020р. о 16:30.

Крім того, судом попередньо визначено дату та час для розгляду справи по суті - 24.02.2020р. о 15:30.

В судове засідання 17.02.2020р. з`явилися представники позивача та відповідача-1, які зазначили про надання ними усіх необхідних доказів для розгляду справи.

Протокольною ухвалою судом було закрито підготовче провадження та призначено справу №916/3322/19 до розгляду по суті на раніше визначену дату, а саме 24.02.2020р. о 15:30.

Протокольною ухвалою від 24.02.2020р. судом було оголошено перерву до 11.03.2020р. о 14:30 для надання можливості відповідачу-1 надати до суду докази щодо правонаступництва внаслідок реорганізації.

06.03.2020р. до суду від відповідача-1 надійшло клопотання про заміну Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на правонаступника Головне управління Державної податкової служби в Одеській області (а.с.166-168).

В обґрунтування поданої заяви відповідач-1 вказує про реорганізацію Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області шляхом утворення Головного управління Державної податкової служби в Одеській області, яке є правонаступником прав та обов`язків реорганізованої установи.

06.03.2020р. від відповідача-1 також надійшли письмові пояснення, згідно яких останній просить суд припинити провадження по справі №916/3322/19 (а.с.160-163).

Ухвалою суду від 11.03.2020р. здійснено заміну відповідача-1 у справі № 916/3322/19 - Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) його правонаступником, яким є Головне управління Державної податкової служби в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ).

У судовому засіданні 11.03.2020р. під час розгляду клопотання відповідача-2 про закриття провадження у справі в порядку ч.1 ст. 231 ГПК України, яке було підтримано відповідачем-1, представник позивача проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на викладену ним у раніше поданих запереченнях позицію, а також зазначив, що питання підсудності розглядалося судом під час відкриття провадження у справі та не підлягає вирішенню під час розгляду справи по суті.

Вирішуючи питання щодо предметної юрисдикції справи, суд виходить із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;

17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства (пункт 1 частини першої статті 231 ГПК України).

Як вже було зазначено судом, звертаючись з цим позовом, позивач визначив свої вимоги як стягнення збитків, до складу яких відніс суми податкових платежів, що виникли на підставі податкових повідомлень-рішень від 20.07.2010:

- № про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 3 170 834 грн., в т.ч. за основним платежем на суму 1 585 417 грн, штрафні санкції - 1 585 417 грн,

- № по донарахування чистого прибутку у розмірі 951 250 грн,

- № про визначення грошового зобов`язання з ПДВ на суму 1 675 000 грн, в т.ч. за основним платежем на суму 1 116 667 грн, штрафні санкції - 558 333 грн;

від 08.10.2014;

- № 000100/2201 про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 49 163, в т.ч. за основним платежем на суму 32 795 грн, штрафні санкції - 16 398 грн;

- № 000099/2201 про визначення грошового зобов`язання з ПДВ на суму 1074 грн, в т.ч. за основним платежем на суму 716 грн, штрафні санкції - 358 грн;

- № 000098/2201 про застосування штрафних санкцій за порушення термінів декларування валютних цінностей у розмірі 1190 грн;

- № 000016/1701 про визначення податку з доходів фізичних осіб на суму 361 551 грн., в т.ч. за основним платежем на суму 206 689 грн., штрафні санкції - 154 862 грн, списані на підставі інкасових доручень від 27.10.16р. (а.с.118-122), посилаючись на те, що факт незаконності такого списання у сумі 5 797 084 грн. встановлено Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2017р. по справі №815/701/17.

Згідно зі статтею 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вказує, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України. Цим Кодексом визначаються, зокрема, функції та правові основи діяльності контролюючих органів, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, а також умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені.

За змістом статті 43 ПК України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України, казначейство України, зокрема веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Таким чином, відносини, пов`язані із справлянням податків та зборів, а також порядок повернення помилково та/або надмірно сплачених платежів з бюджету врегульовані, зокрема Податковим та Бюджетним кодексами України та є такими, що засновані на адміністративному підпорядкуванні однієї сторони другій.

У контексті конкретних обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин полягає у поверненні позивачу надмірно стягнутих до бюджету сум обов`язкових платежів, а тому відносини між сторонами є такими, що виникли із податкового та бюджетного законодавства та не можуть регулюватися нормами ЦК України, якими встановлено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1 цього Кодексу).

Вказівка у позовній заяві на положення цивільного законодавства, якими регулюється відшкодування шкоди, не змінює суті та змісту спірних правовідносин.

Тобто, цей спір виник у сфері публічно-правових відносин, що виключає розгляд цієї справи в порядку господарського судочинства.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018р. по справі №910/23482/17, цілком враховуються судом в порядку ч.4 ст.236 ГПК України.

Посилання позивача на те, що відповідні норми Податкового кодексу України, зокрема ст.43, не підлягає застосуванню, судом до уваги не приймаються, оскільки прийнятий на її виконання Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України N 787 від 03.09.2013, розповсюджується на кошти, надмірно або помилково зараховані до бюджету, у тому числі списані на підставі інкасових доручень.

Суд також звертає увагу на те, що позивач звертався до органу ДЕС. Із відповідною заявою, посилаючись саме на норми ст.43 ПК України (а.с.83).

Також не може бути взяті до уваги посилання позивача на постанову Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.06.2018р. у справі №910/13889/17, оскільки в рамках цієї справи розглядалися правовідносини щодо стягнення збитків, завданих внаслідок неправомірного стягнення виконавчого збору, тобто платежу, справляння та повернення якого врегульовані іншими нормами законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки даний спір віднесено до юрисдикції Одеського окружного адміністративного суду.

Керуючись п.п.1 ч.1 ст.231, ст.232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 916/3322/19 - закрити.

2. Роз`яснити позивачу, що розгляд справи № 916/3322/19 віднесено до юрисдикції Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили 11.03.2020р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня підписання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 16.03.2020р.

Суддя Ю.М. Щавинська