ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/372/18
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання Полінецька В.С.

за участю представників учасників справи:

від прокуратури - Коломійчук І.О. (посвідчення),

від Одеської міської ради - Асташенкова О.І. (посвідчення, посадова інструкція),

від ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» - Главацький Ю.А. (довіреність, ордер),

від ОСОБА_1 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест»

на рішення Господарського суду Одеської області від 28.11.2019 проголошене о 12:58:56 суддею Степановою Л.В., у м. Одесі, повний текст якого складено 09.12.2019

у справі № 916/372/18

за позовом Заступника керівника Одеської міської прокуратури №1 в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1

про витребування земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2018 року Заступник керівника Одеської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» (далі - ТОВ, відповідач) про витребування земельної ділянки.

Позов обґрунтований тим, що земельна ділянка належить до комунальної власності та вибула з володіння власника на користь фізичної особи поза його волею на підставі судового рішення, яке у подальшому було скасовано, а також визнаного в судовому порядку недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. У зв`язку з чим спірна ділянка на підставі статті 388 Цивільного кодексу України витребуванню із незаконного володіння добросовісного набувача, який набув їх за відплатним договором та за яким на даний час зареєстровано право власності на земельну ділянку.

Ухвалою господарського суду від 16.03.2018 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 (далі - третя особа).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27 червня 2018 року позов задоволений повністю.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15 січня 2019 року вищевказане судове рішення скасовано, у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 29.05.2019 рішення Господарського суду Одеської області від 27.06.2018 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2019 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28 листопада 2019 року позов задоволений повністю.

Рішення мотивовано тим, що право власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради не припинялося з втратою відповідного майна, оскільки у судовому порядку визнано, що спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності з порушенням вимог законодавства, тобто земельна ділянка вибула від позивача поза волею власника. Також, господарський суд встановив, що прокурор звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим що ухвалюючи оскаржуване рішення господарський суд встановив, що власником спірної земельної ділянки, в тому числі на момент її незаконного вибуття з комунальної власності, є Одеська міська рада, яка в межах компетенції не приймала жодних рішень щодо передачі цієї ділянки у власність відповідачу ТОВ «ФК «Алькор Інвест». Однак позивач не надав суду належних доказів того, що спірна земельна ділянка є власністю Одеської міської ради, а суд першої інстанції не дослідивши вказану обставину, визнав її доведеною, що на думку скаржника є порушенням процесуальних норм.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає що він є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, оскільки набув право власності в законний спосіб. Так, ТОВ «ФК «Алькор Інвест» 11.04.2017 звернуло стягнення на предмет іпотеки, на підставі застереження, яке міститься в розділі 4 Договору іпотеки шляхом реєстрації права власності на спірну земельну ділянку. Однак, суд першої інстанції не надав належної оцінки факту передачі земельної ділянки в іпотеку та відсутності будь-яких судових рішень щодо визнання іпотечного договору припиненим, недійсним або неукладеним, і як наслідок необґрунтовано застосував такий спосіб захисту як витребування майна.

Крім цього, скаржник зазначає, що господарський суд не надав правової оцінки постанові Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2013 у справі № 1570/2633/2012 та ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 06.02.2014. Також суд не дослідив саме рішення Одеської міської ради № 3633-ІУ від 28.01.2005 року, відповідно до якого Одеська міська рада своїм рішенням безоплатно передала у приватну власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1.

Також, ну думку відповідача прокурором пропущено строки позовної давності, оскільки строк позовної давності почав свій перебіг з 18.11.2011 року.

03.03.2020 до суду апеляційної інстанції від прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає, що доводи викладені відповідачем в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, а рішення господарського суду - законним.

Третя особа в судове засідання 18.03.2020 не з`явилась та не скористалась своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлялась належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується копією реєстру на відправку рекомендованої пошти за 11.02.2020 та списком №661 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Одеса -65119.

Проте, така неявка третьої особи або її представника не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.

В судовому засіданні 18.03.2020 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити останню, а рішення господарського суду скасувати.

Представники прокуратури та Одеської міської ради в судовому засіданні 18.03.2020 заперечували проти апеляційної скарги та просили суд, рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.05.2006 у справі №2-2906/06 за ОСОБА_2 визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0811 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірна земельна ділянка).

На підставі зазначеного судового рішення 30.05.2006 ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, а потім відчужив її на користь ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 15.06.2006.

У подальшому вказана земельна ділянка була неодноразово відчужена за ланцюгом догорів купівлі-продажу на користь фізичних осіб.

Так, за договором купівлі-продажу від 30.03.2007 №2-856 спірна земельна ділянка придбана ОСОБА_1 , яка отримала відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №676730. У цей же день 30.03.2007 між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір та іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку Банку спірну земельну ділянку.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15.05.2006 та направлено справу для розгляду за територіальністю до Київського районного суду м. Одеси.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.11.2011 у справі №2-5848/11, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.06.2006, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визнано недійсним та скасовано державний акт серії ЯГ №676730 на право власності на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 , та скасовано державну реєстрацію цього державного акта, витребувано у ОСОБА_1 земельну ділянку та передано її територіальній громаді в особі Одеської міської ради.

Проте, 04.01.2017 між ПАТ «ВЕКТОР БАНК», як правонаступником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», укладено з ТОВ «ФК «Алькор Інвест» договір відступлення права вимоги, за умовами якого останній набув прав та обов`язків кредитора у кредитному договорі та статусу іпотекодержателя в іпотечному договорі, укладених 30.03.2007 між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

11.04.2017 ТОВ «ФК «Алькор Інвест» в позасудовому порядку звернуло стягнення на предмет іпотеки - спірну земельну ділянку на підставі договору іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та здійснило державну реєстрацію за собою права власності на цю ділянку.

З листа від 16.01.2018 за № 101 відділу Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області вбачається, що право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, скасовано 12.05.2012 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.11.2011 (справа № 2-5848/11). Однак право власності на теперішній час на спірну земельну ділянку зареєстровано за відповідачем, що вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 5, а.с. 106-108).

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Неправомірність передачі у власність спірної земельної ділянки встановлено рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.11.2011 у справі №2-5848/11, яке набрало законної сили, тобто є доведеним.

За змістом статей 317, 319, 321 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 2 ст. 78 Земельного кодексу України, ст. 373 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною 2 ст.152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин (п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно до п. 12 Розділу Х перехідних положень Земельного кодексу України (чинного на момент відчуження земельної ділянки) до розмежування земель державної та комунальної власності, повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють міські ради.

Ураховуючи вказані норми, передача у власність земельних ділянок громадянам та юридичним особам належить до виключної компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад (їх сесій).

Згідно з п. «б» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної та комунальної власності.

Усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, перебувають у комунальній власності відповідно до норм ст.83 Земельного кодексу України. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю.

При цьому орган місцевого самоврядування, який здійснює права власника земель від імені Українського народу в межах визначених територій, приймаючи рішення про надання земельної ділянки, фактично реалізує своє право власності шляхом розпорядження належним йому майном.

Виходячи зі змісту вказаних норм, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку, іншого способу набуття права власності на земельну ділянку закон не передбачає.

Однак матеріали справи не містять будь яких рішень Одеської міської ради про передачу спірної земельної ділянки відповідачу.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що власником спірної земельної ділянки, в тому числі на момент її незаконного вибуття з комунальної власності, є Одеська міська рада, як орган, який уповноважений розпоряджатися землям комунальної власності у межах населених пунктів, та яка в межах компетенції не приймала жодних рішень щодо передачі цієї ділянки власність відповідачу.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 3 статті 388 ЦК України визначено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже у випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна від добросовісного набувача.

Так, у справі №2-5848 судом було встановлено, що спірна земельна ділянка є власністю територіальної громади міста Одеси, що свідчить про вибуття спірного майна з володіння законного власника та поза його волею, у зв`язку з чим, вказані обставини не встановлюються та не доводяться знову з огляду на приписи статті 75 ГПК України.

Право власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради не припинялося з втратою відповідного майна, оскільки у судовому порядку визнано, що спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності з порушенням вимог законодавства, тобто земельна ділянка вибула від позивача поза волею власника.

Також, судова колегія зазначає, що судовому засіданні 18.03.2020 представник відповідача не заперечував, що права держави в особі Одеської міської ради були порушені у зв`язку з чим, наполягав на застосуванні строків позовної давності.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що строки позовної давності не пропущені, приймаючи до уваги наступне.

Судова колегія зазначає, що на віндикаційні позови держави та територіальних громад (в особі органів державної влади та місцевого самоврядування) поширюється загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності у 2006 році, однак в матеріалах справи міститься акт державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Кіптікова І.О. від 27.03.2013 року та постанова у виконавчому провадженні номер 37163609 про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-5848/11 від 18.03.2013 (т. 1, а.с. 22-24), якими постановлено витребувати у ОСОБА_1 спірну земельну ділянку та передати її територіальній громаді Одеської міської ради.

Тобто вказану земельну ділянку було повернуто до комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради у 2013 році.

Однак, у 2017 році відбулось повторне вибуття спірної земельної ділянки з комунальної власності на підставі договору від 04.01.2017 про відступлення права вимоги за договором іпотеки за яким право на земельну ділянку перейшло до ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та на яку було звернено стягнення, у зв`язку з чим прокурор звернувся з даним позовом до суду 01.03.2018 тобто в межах строків позовної давності. Отже, заява відповідача та доводи скаржника щодо застосування строків позовної давності не підлягають застосуванню та спростовуються матеріалами справи.

Щодо доводів апеляційної скарги що матеріалами справи не підтверджено право власності Одеської міської ради на спірну земельну ділянку, судова колегія зазначає наступне.

Право власності Одеської міської ради на спірну земельну ділянку підтверджено, як рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.11.2011 у справі №2-5848/11, яке має приюдиційне значення для даної справи, так і постановою Верховного Суду від 29.05.2019 у даній справі, якими встановлено що спірна земельна ділянка належить до комунальної власності, повноваження власника якої від імені територіальної громади виконує Одеська міська рада, протилежних доказів відповідач до суду не надав.

Судова колегія не приймає до уваги посилання скаржника на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2013 у справі № 1570/2633/2012, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06.02.2014 та рішення Одеської міської ради № 3633-ІУ від 28.01.2005 року, стосовно передачі у приватну власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , оскільки особи які отримали зазначену земельну ділянку у власність не є сторонами у даній справі. Крім цього предмет позову у даній справі стосуються інших як фізичних так і юридичних осіб, а підстави позову ґрунтуються на інших обставинах.

Також, судовою колегією з офіційного сайту міста Одеси, який є в загальному доступі в мережі Інтернет за посиланням https://omr.gov.ua/ua/acts/council/91390/ було встановлено, що рішенням Одеської міської ради № 1397-VII від 07.12.2016 року скасовано рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 № 3633-IV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» в частині безоплатної передачі у приватну власність земельних ділянок наступним громадянам: ОСОБА_4 - земельна ділянка площею 0,0854 га; ОСОБА_5 - земельна ділянка площею 0,0966 га; ОСОБА_6 - земельна ділянка площею 0,0805 га; ОСОБА_7 - земельна ділянка площею 0,0985 га; ОСОБА_8 - земельна ділянка площею 0,0972 га; ОСОБА_9 - земельна ділянка площею 0, 0918 га; ОСОБА_10 - земельна ділянка площею 0,0937 га.

Вищевказане рішення Одеської міської ради № 1397-VII від 07.12.2016 року було також оприлюднено в газеті «Думська площа» (додаток до газети «Одесский вестник») №55 від 30.12.2016, а отже вищевказане є загальновідомим та не потребує доказування відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі інші доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що Господарський суд Одеської області ретельно з`ясував всі обставини справи, надав належну оцінку наявним в ній доказам, відтак ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення слід залишити без змін.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 28.11.2019 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.03.2020.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Діброва Г.І.

Принцевська Н.М.