Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/81/20

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Макарчук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тотал флюід менеджмент"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Камінець-Добринь"

про стягнення 91372,49 грн

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тотал флюід менеджмент" звернулось з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Камінець-Добринь" 75880,15грн заборгованості, 13571,03 грн пені, 628,55грн інфляційних та 1292,76 грн 3% річних.

Ухвалою від 24.01.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті суд призначив на 20.02.2020.

Ухвалою від 20.02.20 суд відклав розгляд справи по суті на 19.03.2020,

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № МП//4-1/01/19 від 15.01.2019 щодо оплати отриманого товару.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на виконання умов укладеного договору відповідачу поставлено товар на загальну суму 90880,15грн.

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки № МП//4-1/01/19 від 15.01.2019, отриманий від позивача товар, оплатив частково, внаслідок чого на момент звернення до суду у відповідача існує прострочена заборгованість в розмірі 75880,15грн.

За порушення строків проведення розрахунків позивачем на підставі п. 5.1 договору заявлено до стягнення з відповідача 13571,03грн пені.

За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 1292,76грн 3% річних та 628,55грн інфляційних.

Відповідач, в порядку ст. 165 ГПК України, письмового відзиву на позовну заяву не подав.

Згідно ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

18.03.2020 на адресу суду засобами електронного зв`язку надійшло клопотання від представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" карантину через спалах гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co V-2.

Розглянувши подане представником відповідача клопотання суд дійшов висновку про відмову в його задоволені з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд наголошує, що ухвалою від 24.01.2020 суд постановив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Даною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву.

Нормами ч.8 ст. 165 ГПК України визначено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справ.

Відповідач в судове засідання від 20.02.2020 для участі в розгляді справи по суті не з`явився, однак надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Суд вказане клопотання задовольнив та відклав розгляд справи по суті.

Станом на день проведення судового засідання відповідач письмового відзиву, в порядку ст. 165 ГПК України, не подав. Не подав відповідач до суду і будь-яких інших пояснень, заяв, клопотань, що стосуються обставин справи. Тобто відповідач з моменту відкриття провадження у справі не висловив жодної процесуальної позиції по суті спору.

Згідно з ч.9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд також наголошує, що при відкладені розгляду справи ухвалою від 20.02.2020 суд явку сторін обов`язковою не визнавав. Суд лише повідомив учасників справи про наступне судове засідання по розгляду справи по суті.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain) від 07.07.1989).

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

На підставі частини 9 статті 165, частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, спір вирішено за наявними в справі матеріалами.

Оскільки явка сторін не визнавалась обов`язковою, сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд вважає за можливе вирішити спір по суті.

Відповідно до ст. 42 ГПК України, учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ст.233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні від 19.03.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

15.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тотал флюід менеджмент" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Камінець-Добринь" (покупець, відповідач) укладено договір поставки № МП/4-1/01/19 (а.с. 9-12).

Згідно з п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується передавати Товар у власність покупцеві, а покупець приймати та оплачувати товар у асортименті, кількості, ціні у відповідності до заявки покупця, яка узгоджується між сторонами за допомогою факсимільного зв`язку, електронної пошти або в усній формі. Підтвердженням факту узгодження сторонами найменувань, асортименту, кількості, ціни Товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній або оплата товару згідно рахунку-фактури.

Відповідно до п. 2.4 договору, датою поставки в залежності від умов поставки товару є або дата підписання обома сторонами видаткової накладної або дата передачі товару постачальником перевізнику по транспортному документу (товарно-транспортній накладній, декларації, квитанції тощо ).

За умовами п. 4.2 договору, покупець здійснює розрахунок за отриману партію товару на умовах відстрочення платежу у строк не більше 30 (тридцяти ) календарних днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної.

Пунктом 5. 1. договору сторони передбачили, що у випадку порушення покупцем строків оплати товару покупець несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України , що діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості неоплаченого у строк товару, за кожен день прострочення.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 90880,15грн, що підтверджується накладними № ПКН +У039506 від 04.06.2019, ПКН +У039933 від 21.06.2019, ПКН +У039934 від 21.06.2019 (а.с.13-15).

Відповідач частково оплатив отриманий від позивача товар на суму 15000,00грн, що з підтверджується платіжними дорученнями № @2PL587087 від 28.10.2019 та №@2PL805289 від 02.12.2019 (а.с. 19-20).

За даними позивача, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, у відповідача станом на день звернення до суду існує непогашена заборгованість перед позивачем в розмірі 75880,15 грн.

За несвоєчасне проведення розрахунків за поставлений товар за договором на підставі п. 5.1 договору позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 13571,03 грн.

Водночас, на підставі ст. 625 ЦК України позивач, за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором нарахував до стягнення 1292,76грн 3% річних та 628,55грн інфляційних.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки № МП//4-1/01/19 від 15.01.2019.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Так, судом встановлено факт належного виконання зобов`язань з боку позивача щодо поставки відповідачу товару на загальну суму 90880,15грн, що підтверджується накладними, наявними в матеріалах справи (а.с.13-15).

Факт виконання позивачем свого зобов`язання щодо поставки товару вказує на необхідність виконання відповідачем обов`язку щодо оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п 4.2 договору сторони погодили , що розрахунки за цим договором проводяться покупцем на умовах відстрочення платежу у строк не більше 30 (тридцяти ) календарних днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної.

Отже, слідуючи з умов договору, остаточний розрахунок за товар, отриманий за накладною № ПКН +У039506 від 04.06.2019 відповідач мав провести до 04.07.2019, за накладними № ПКН +У039933 від 21.06.2019 та № ПКН +У039934 від 21.06.2019 відповідач мав провести розрахунки до 22.07.2019.

Як свідчать матеріали справи, відповідач частково оплатив отриманий товар на загальну суму 15000,00 грн (а.с.19,20).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що у відповідача станом на день звернення позивача до суду та на день розгляду справи в суді існує прострочення в оплаті отриманого від позивача товару на загальну суму 75880,15грн.

Доказів погашення відповідачем заборгованості перед позивачем у заявленій сумі матеріали справи не містять.

За нормами ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших умов, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 75880,15грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 13571,03 грн пені, суд зазначає про наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умовами договору сторони у п. 5.1 погодили, що в разі порушення покупцем строків оплати товару покупець несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України , що діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості неоплаченого у строк товару, за кожен день прострочення.

Відповідно до розрахунку позивача (а.с.8) позивачем заявлено пеню на заборгованість по кожній накладній, саме:

- по накладній № ПКН +У039506 від 04.06.2019 за період з 05.07.2019 по 27.10.2019 на суму простроченої заборгованості 42886,93грн, з 28.10.2019 по 01.12.2019 на суму простроченої заборгованості 32886,93грн, з 02.12.2019 по 04.01.2020 на суму простроченої заборгованості 27886,93грн, яка склала 6255,06 грн.

- по накладній № ПКН +У039933 від 21.06.2019 за період з 22.07.2019 по 13.01.2020 на суму простроченої заборгованості 42623,46 грн, яка склала 6497,43грн.

- по накладній № ПКН +У039934 від 21.06.2019 за період з 22.07.2019 по 13.01.2020 на суму простроченої заборгованості 5369,76 грн, яка склала 818,54 грн.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що позивач при розрахунку допустив помилку, а саме невірно визначив початкову дату, з якої заборгованість відповідача за товар поставлений за накладними № ПКН +У039933 від 21.06.2019 та № ПКН +У039934 від 21.06.2019 є простроченим - 22.07.2019, оскільки 22.07.2019 був останнім днем для проведення розрахунків.

Таким чином правомірним є нарахування пені на заборгованість за накладними № ПКН +У039933 від 21.06.2019 та № ПКН +У039934 від 21.06.2019 за період саме з 23.07.2019 по 13.0.12020.

Враховуючи встановлені вище обставини суд здійснив власний розрахунок пені, враховуючи вихідні дані позивача, яка становить 13526,39 грн.

Отже вимога позивача про стягнення пені є обґрунтованою та підлягає задоволенню в сумі 13526,39 грн.

В частині стягнення 44,64грн пені суд відмовляє в позові за безпідставністю вимог.

Стосовно вимог про стягнення 1292,76 грн 3 % річних та 628,55грн інфляційних суд зазначає про наступне.

Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку позивача (а.с. 8) видно, що 3 % річних позивач нарахував за аналогічний період та на суму простроченої заборгованості, що й при нарахуванні пені, які склали 1292,76 грн.

Перевіривши розрахунок позивача суд встановив, що позивач при обрахунку допустив аналогічні помилки, що й при нарахуванні пені.

Суд здійснив власний розрахунок 3% річних, враховуючи вихідні дані позивача та встановлені судом обставини, за яким 3% річних становлять 1288,63грн.

Отже вимога позивача про стягнення 3 % річних є правомірною та підлягає задоволенню в сумі 1288,63 грн.

В частині стягнення 4,13грн 3% річних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Інфляційні позивач нарахував:

- на заборгованість про накладній № ПКН +У039506 від 04.06.2019 з липня по жовтень 2019 року на суму 42886,93грн, за листопад2019 року на суму 32886,93грн, за грудень 2019 року на суму 27886,93грн;

- на заборгованість про накладній № ПКН +У039933 від 21.06.2019 з серпня по грудень 2019 року на суму 42623,46грн;

- на заборгованість про накладній № ПКН +У039934 від 21.06.2019 з серпня по грудень 2019 року на суму 5369,76грн;

Перевіривши розрахунок позивача суд встановив, що позивач також допустив арифметичні помилки.

За розрахунком суду інфляційні втрати за заявлений позивачем період становлять 668,64грн, однак оскільки позивач заявив до стягнення інфляційні втрати в розмірі меншому ніж є правомірним, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних підлягає задоволенню в сумі 628,55 грн.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову на загальну суму 91323,72грн, з яких: 75880,15грн - заборгованість, 13526,39 грн - пеня, 1288,63грн - 3 % річних, 628,55грн інфляційних.

В частині стягнення з відповідача 44,64 грн пені та 4,13грн 3% річних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

В порядку ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Камінець-Добринь" (12112, Житомирська область, Хорошівський район, с.Добринь, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тотал флюід менеджмент" (69006, Запорізька область, м.Запоріддя, вул. Північне шосе, буд.3, офіс 158, )

- 75880,15грн заборгованість

- 13526,39 грн пені

- 1288,63грн 3 % річних

- 628,55грн інфляційних

- 2100,88 грн судового збору

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.03.20

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2,3 - позивачу (69006, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вул. Північне Шосе, будинок 3, офіс 158) (рек. з повід)

(02660, м.Київ, вул. Червоноткацька, буд.42-А/1 ) (рек. з повід.)

4- відповідачу (12112, Житомирська область, Хорошівський район, с.Добринь ) (рек. з повід.)