ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

23.03.2020 Справа № 905/1776/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.,

при секретарі судового засідання Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за скаргою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства" (Ідентифікаційний код 31459617, адреса: 85295, Донецька область, м. Торецьк, смт. Новгородське, вул. Квіткова, 1), від 03.03.2020 №2с (вх..№5330/20 від 11.03.20)

на дії державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Фомкіної Аліни Сергіївни при примусовому виконанні ухвали Господарського суду Донецької області від 15.07.2019 по справі № 905/1776/18

про визнання незаконними дій з винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.02.2020 АСВП 60249838; визнання недійсною постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.02.2020 АСВП 60249838 та зобов`язання вчинити певні дії, -

стягувач: Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" (Ідентифікаційний код 00191678, адреса: 87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, 177а), в особі Слов`янського регіонального виробничого управління (Ідентифікаційний код 35397869, адреса: 84122, м. Слов`янськ, вул. Університетська, 13),

боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства" (Ідентифікаційний код 31459617, адреса: 85295, Донецька область, м. Торецьк, смт. Новгородське, вул. Квіткова, 1),

про стягнення 956.047,05 грн., -

за участю представників сторін

від стягувача: не з`явились;

від боржника (скаржника): не з`явились;

від органу примусового виконання рішень: не з`явились, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 17.12.2018 по справі № 905/1776/18 (з урахуванням ухвали від 14.01.2019 про внесення виправлень) позовні вимоги Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Слов`янського регіонального виробничого управління до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства" про стягнення 1.076.442,67грн., задоволені частково. Закрито провадження у справі за позовом Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Слов`янського регіонального виробничого управління до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства" в частині стягнення основного боргу у розмірі 106.400,00грн. Зменшено розмір заявленої до стягнення пені до 20 % - до 4971,97 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 798.464,63грн., пеню в розмірі 4971,97грн., 3% в розмірі 34.649,29грн., інфляційні втрати в розмірі 98.885,81грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 19.075,35грн. В іншій частині вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення судом видано відповідний наказ від 14.01.2019.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 15.07.2019 у справі №905/1776/18 заяву №15.15-5-19968 від 27.06.2019 Державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про затвердження мирової угоди в процесі виконання рішення у справі №905/1776/18 задоволено. Затверджено мирову угоду б/н від 02.04.2019, укладену між Комунальним підприємством "Компанія "Вода Донбасу" в особі Слов`янського регіонального виробничого управління та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства" в процесі виконання рішення Господарського суду Донецької області від 17.12.2018 у справі №905/1776/18, в редакції наведеній в ухвалі суду.

11.03.2020 до канцелярії суду надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства" № 2с від 03.03.2020 (вх.№5330/20) на дії державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Фомкіної Аліни Сергіївни при примусовому виконанні ухвали Господарського суду Донецької області від 15.07.2019 по справі № 905/1776/18, в якій скаржник просить:

- зупинити вчинення виконавчих дій Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо арешту та реалізації транспортного засобу ГАЗ-53(ас бочка), № НОМЕР_1 до винесення рішення Господарського суду Донецької області про визнання права власності на майно ТОВ "НКК";

- визнати незаконними дії державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Фомкіної Аліни Сергіївни з винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.02.2020 АСВП 60249838;

- визнати недійсною постанову державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.02.2020 в межах АСВП 60249838;

- зобов`язати Торецький міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зняти арешт з транспортного засобу ГАЗ-53, № НОМЕР_2 , що належить ТОВ "Новгородський комунальний комбінат", накладений в рамках виконавчого провадження АСВП 60249838 з примусового виконання ухвали № 905/1776/18 від 15.07.2019.

Ухвалою суду від 12.03.2020 призначено до розгляду скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Новгородський комбінат комунального господарства №2с від 03.03.2020 (вх.№5330/20 від 11.03.20) в судовому засіданні на 23.03.2020; зобов`язано орган примусового виконання рішень надати суду у строк до 20.03.2020: письмовий відзив на скаргу з викладенням мотивів повного чи часткового відхилення вимог скаржника; належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду Донецької області від 15.07.2019 у справі №905/1776/18 (АСВП 60249838); запропоновано стягувачу надати суду у строк до 20.03.2020 письмовий відзив на скаргу з викладенням мотивів повного чи часткового відхилення вимог скаржника; визнано явку уповноважених представників стягувача, боржника та органу примусового виконання рішень в судове засідання необов`язковою.

Стягувач, скаржник та державний виконавець повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги згідно ст.120 ГПК України, що також підтверджується телефонограмами від 13.03.2020 №№ 194, 196 та 195 відповідно, а також відомостями відстеження поштового відправлення офіційного веб-сайту АТ "Укрпошта" за трек-номером, які містяться в матеріалах справи.

19.03.2020 до канцелярії суду надійшов відзив Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Слов`янського регіонального виробничого управління від 10.03.2020 № 5.05/409 (вх.№5944/20), в якому викладено заперечення проти задоволення скарги боржника від 03.03.2020 №2с.

У відзиві стягувач вказує, що відповідно до 85 ГК України, п.1 ст.202, ст.210 ЦК України, ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" та п.9.10 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом МВС 11.10.2010 № 379, до моменту перереєстрації транспортного засобу на господарське товариство у вигляді внеску учасника до статутного капіталу товариства, такий транспортний засіб є власністю такого учасника, тому, оскільки перереєстрація транспортного засобу на ТОВ "НКК" не відбулася і цей транспортний засіб до теперішнього часу зареєстрований за боржником, тому стягувач вважає правомірним звернення стягнення виконавчою службою на це майно, його опис та арешт.

На час судового засідання від Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відзив на скаргу боржника та матеріали виконавчого провадження до суду не надійшли.

В судове засідання 23.03.2020 скаржник, стягувач та орган примусового виконання рішень своїх представників не направили, про розгляд скарги повідомлені належним чином.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються (ч. 1 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною другою статті 342 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Отже, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду скарги та розглядає її за наявними матеріалами.

Сторонами не оспорюється, що ухвала Господарського суду Донецької області від 15.07.2019 у справі №905/1776/18 про затвердження мирової угоди б/н від 02.04.2019, укладеної між Комунальним підприємством "Компанія "Вода Донбасу" в особі Слов`янського регіонального виробничого управління та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства" в процесі виконання рішення Господарського суду Донецької області від 17.12.2018 у справі №905/1776/18, пред`явлена стягувачем до примусового виконання Торецькому міському відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Торецьким міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження 08.10.2019, АСВП 60249838.

27.02.2020 старшим державним виконавцем Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фомкіною Аліною Сергіївною при примусовому виконанні ухвали Господарського суду Донецької області від 15.07.2019 № 905/1776/18 винесено постанову у виконавчому провадженні АСВП 60249838, в якій встановлено, що рішення суду боржником не виконано, боржник є власником транспортного засобу ГАЗ-53, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у зв`язку з чим на підставі ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" постановлено описати та накласти арешт на майно: транспортний засіб ГАЗ-53, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1990 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_3 , тип ТЗ - цистерна асенізаційна, повна маса 7400/3250; двигун V24250 см.куб.; тип палива - бензин; на кузові ТЗ наявні значні подряпини та сліди ржі, потребує ремонту, технічний стан не перевірявся.

На описане майно накладено арешт та встановлено обмежено права користування ним - заборона відчуження, псування, арешт, приховування, розтрата (п.2 постанови).

Призначено відповідальним зберігачем майна та попереджено його про кримінальну відповідальність - ОСОБА_1 (п.3 постанови).

Згідно з відмітками на цій постанові, виконавчі дії проведені у присутності понятих.

Оскаржуючи постанову державного виконавця від 27.02.2020 АСВП 60249838 боржник посилається на те, що 26.06.2012 протоколом № 18 загальних зборів засновників ТОВ "НККГ" вирішено про прийняття "Звіту про незалежну оцінку групи інвентарних об`єктів ТОВ НККГ", визначення переліку власності ТОВ "НККГ" (боржника) та передачі його у статутний капітал ТОВ "Новгородський комунальний комбінат", у тому числі транспортний засіб ГАЗ-53 (ас бочка), колір синій, двигун V4250 кв.см, шасі НОМЕР_5 .

Скаржник зазначає, що Актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 29.10.2012 здавач ТОВ "НККГ" (боржник) передав у власність (статутний капітал) одержувачу ТОВ "НКК" (інвентарний шифр 10500200) на підставі протоколу від 26.06.2012 № 18 транспортний засіб ГАЗ-53 (ас. бочка); колір синій, двигун V4250 кв.см, шасі НОМЕР_5 .

Також скаржник вказує, що він повинен був зняти з обліку в органах МВС транспортний засіб для того, щоб одержувач ТОВ "НКК" зареєструвало транспортний засіб за собою. Проте, своєчасно цього зроблено не було. В подальшому, через наявні спори ТОВ "НККГ" з постачальниками комунальних послуг з ініціативи останніх постійно накладались арешти в сервісному центрі МВС на транспортні засоби, що унеможливило зняття з обліку цього транспортного засобу боржником та його реєстрацію за ТОВ "НКК".

Боржник вважає, що на момент накладання арешту та опису транспортного засобу ГАЗ-53 (ас. бочка), цей транспортний засіб вже був власністю ТОВ "НКК", а отже на нього не міг накладатися арешт.

На підтвердження таких обставин до скарги додано: постанову АСВП № 60249838 від 27.02.2020 про опис та арешт майна (коштів) боржника, акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 29.10.2012, протокол загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства" від 26.06.2012, статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства", витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 24.05.2016, довідку ТОВ "Новгородський комунальний комбінат" б/н від 28.02.2020.

Відповідно до ст.339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.14 ГПК України).

Оцінивши наявні у справі докази, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

За приписами статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом (ст.3 Закону).

Частиною першою статті 13 Закону встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 10 цього Закону визначено заходи примусового виконання рішень, якими є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (ч.2 ст.48 Закону). У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем (ч.5 ст.48 Закону). Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ч.8 ст.48 Закону).

Відповідно до ст.56 цього Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин (ч.2 ст.56 Закону).

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. (ч.3, ч.4 ст.56 Закону).

Частиною 5 ст.56 Закону встановлено, що про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Згідно з ч.6 ст.56 Закону, перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом.

Із наданої боржником копії оскаржуваної постанови вбачається, що при її складенні державний виконавець дотримався вимог ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" та вніс до її змісту усі необхідні, передбачені цією статтею відомості. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника зазначено, зокрема, марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надана сторонам виконавчого провадження, що ними не оспорюється.

При цьому, зі змісту постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.02.2020 АСВП №60249838, вбачається, що під час вчинення виконавчої дії стягувач був відсутній, проте згідно вимог ч. 2 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" були присутні двоє понятих, яким роз`яснено їх права та обов`язки, та які в постанові своїм підписом засвідчили факт вчинення виконавчих дій під час проведення яких вони були присутні.

Суд зазначає, що наслідком арешту є накладення заборони на право розпоряджатися майном, це тимчасовий захід, який триває до визначення подальшої долі відповідного майна. Накладений на майно боржника арешт є в будь-якому випадку перешкодою для розпорядження таким майном.

Також суд враховує, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.11.2019 по справі №755/9215/15-ц було висловлено позицію, відповідно до якої під час дії арешту жодних дій ні власник, ні особи, які вважають себе власниками, без дозволу ДВС не можуть вчиняти щодо арештованого майна, а мають оскаржити вказані дії ДВС чи постанову про накладення арешту у разі незгоди із нею.

У скарзі боржник вказував, що він повинен був зняти з обліку в органах МВС транспортний засіб для того, щоб одержувач ТОВ "НКК" зареєструвало транспортний засіб за собою, проте, своєчасно цього зроблено не було. В подальшому, через наявні спори ТОВ "НККГ" з постачальниками комунальних послуг з ініціативи останніх постійно накладались арешти в сервісному центрі МВС на транспортні засоби, що унеможливило зняття з обліку цього транспортного засобу боржником та його реєстрацію за ТОВ "НКК".

В матеріалах справи відсутні і сторонами не подавалось документального підтвердження того, що на транспортні засоби, у тому числі спірний транспортний засіб - ГАЗ-53 (ас. бочка), реєстраційний номер НОМЕР_2 , арешти в сервісному центрі МВС були накладені після 26.06.2012 - дати прийняття рішення загальних зборів засновників ТОВ "НККГ" (боржника) про передачу певного майна у статутний капітал ТОВ "Новгородський комунальний комбінат", скаржником не доведено обставини щодо наявності виконавчих проваджень та накладання арештів на спірне майно саме після вказаної дати.

Відповідно до частини першої статті 328, частини четвертої статті 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно зі статтею 34 Закону України "Про дорожній рух" (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, а порядок установлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року, № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Також цим Порядком встановлено, що для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається.

Згідно з п.9.10 Інстукції про порядок здійснення підрозділами Державтоінпекції МВС державної реєстрації, перерєстрації та обліку транспортних засобів, оформленні і видачі реєстраціїних документів, номерних знаків на них, затвердженим Наказом Міністерством внутрішніх справ України від 11.10.2010 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 січня 2011 р. за N 123/18861, Перереєстрація ТЗ, які є внесками учасників до статутного капіталу господарських товариств, проводиться на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) та нотаріально посвідчених: актів приймання-передачі ТЗ за формою згідно з додатком 2 до Порядку (1388-98-п), копій рішення товариства про згоду прийняти такі ТЗ, виписки з розділу статуту юридичної особи відносно внесення цих ТЗ до статутного капіталу товариства.

При цьому, самі по собі рішення Боржника про передачу певного майна до статутного капіталу іншого суб`єкта господарювання, оформлене протоколом зборів засновників ТОВ "Новгородський комбінат комунального господарства" від 26.06.2012 № 18, та вчинений у простій письмовій формі акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку не породжують правових наслідків у вигляді переходу права власності від ТОВ "Новгородський комбінат комунального господарства" до ТОВ "Новгородський комунальний комбінат".

Суд звертає увагу, що ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження, зокрема і боржника, які серед іншого, полягають у тому, що боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Водночас, слід зазначити, що обов`язок доказування обставин на які посилається скаржник, відповідно до вимог чинного законодавства покладено саме на скаржника, судом не можуть бути прийняті до уваги самі лише посилання скаржника на можливе порушення державним виконавцем його прав, які не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Отже, скаржником не спростовано інформації наведеної у оскаржуваній постанові виконавця, самі лише ствердження боржника без посилання на чіткі відомості про те, що виконавець діяв неналежним чином, не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, та це не свідчить про те, що такими діями виконавця було порушено права чи свободи боржника.

З огляду на наявні в матеріалах справи документи суд дійшов висновку, що спірний автомобіль з власності боржника не вибув, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим відповідно до статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" відсутні підстави для зняття з нього арешту. Дії виконавця щодо опису та арешту майна відповідають вимогам ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги боржника на дії державного виконавця.

Щодо клопотання Боржника, викладеного у скарзі, про зупинення вчинення виконавчих дій Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо арешту та реалізації транспортного засобу ГАЗ-53, №40299ЕВ до винесення рішення Господарського суду Донецької області про визнання права власності на майно ТОВ "НКК".

Вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки: по-перше, до матеріалів скарги не надано доказів наявності в провадженні Господарського суду Донецької області порушеної справи за позовом ТОВ "НКК" про визнання права власності на майно - транспортний засіб ГАЗ-53, № НОМЕР_2 ; по-друге, зупинення вчинення виконавчих дій судом першої інстанції нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає зупинення вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. Ці обставини відсутні в цій справі.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 339 - 344 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства" № 2с від 03.03.2020 (вх.№5330/20 від 11.03.20) на дії державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Фомкіної Аліни Сергіївни при примусовому виконанні ухвали Господарського суду Донецької області від 15.07.2019 по справі № 905/1776/18, відмовити.

Ухвала набирає законної сили в день її проголошення та може бути оскаржена в десятиденний строк в апеляційному порядку згідно розділу IV ГПК України.

Повний текст ухвали підписаний 23.03.2020.

Суддя Н.В. Величко