ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Черкаси справа № 925/168/20

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Волна С.В., за участі представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Сизько Б.Б. - адвокат за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ) до комунального підприємства "Міський водоканал" ( м. Золотоноша, Черкаська область) про стягнення 9 055,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 9 055,16 грн., з яких: 7 373,02 грн. пені, 502,71 грн. як 3 % річних та 1 179,43 грн. інфляційних втрат на підставі договору № 2064/16-БО-36 постачання природного газу від 15.12.2015, укладеного між сторонами у справі. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, явка обов`язковою не визнавалась, що не перешкоджає суду вирішити спір.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував повністю та просив суд відмовити у позові з підстав, що борг перед позивачем погашено до 30.11.2016, а тому ніякі санкції нарахуванню не підлягають.

В судовому засіданні 16.03.2020 в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У відповідності до ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в їх сукупності, заслухавши доводи та пояснення представника відповідача, суд вважає, що в позові слід відмовити повністю, виходячи з такого:

З матеріалів справи вбачається наступне:

15.12.2015 між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі-Постачальник, позивач по справі) та комунальним підприємством "Міський водоканал" (далі - Споживач, відповідач по справі) укладено договір № 2064/16-БО-36 (а.с. 10-16) у відповідності до якого Постачальник зобов`язався передати у власність Споживачу у січні-березні 2016 року природний газ, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору (п. 1.1 Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 31 березня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12. Договору).

Газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам (п. 1.2. Договору).

Відповідно п. 2.1. Договору Постачальник передає Споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 200,2 тис. куб. м (двісті тисяч двісті куб. м), у тому числі по місяцях:

- січень - 80,08 куб.м.;

- лютий - 69,16 куб.м.;

- березень - 50,96 куб.м.;

Зазначені договірні відносини по своїй суті мають ознаки договору поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 712 Цивільного кодексу України). За змістом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Загальні умови виконання господарських зобов`язань визначені ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, згідно з якими суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 599, 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Сторонами не заперечується, що на виконання умов договору Позивач поставив відповідачу протягом січня 2016 року, а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 117 942,50 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу (а.с. 21) за підписами обох сторін.

Відповідно до п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб. м газу на дату укладення договору становить 6 474,00 грн. без урахуванням податку на додану вартість , збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 6 603,48 грн. , крім того ПДВ -20%, всього з ПДВ - 7 924,18 (сім тисяч дев`ятсот двадцять чотири гривні 18 коп.) гривень.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ проводиться Споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у п. 5.2 цього договору або у відповідних додаткових угодах ( п. 5.1. даного договору) .

Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Між сторонами у справі було укладено ряд додаткових угод, в останній додатковій угоді № 3 від 22.02.2016 (а.с. 20) сторони п. 5.2 виклали в наступній редакції:

"Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 березня 2016 року становить 6 255,00 грн., крім того податок на додану вартість - 20%.

До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз" , відповідно до території ліцензованої діяльності ПАТ "Черкасигаз" - 373,00 грн., крім того ПДВ- 20 %, всього з ПДВ- 447,96 грн..

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 6 628,30 грн. , крім того ПДВ -20 % , всього з ПДВ -7 953,96 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят три гривні 96 коп.).

Спору по кількості та якості поставленого відповідачу газу у січні 2016 за договором і щодо його ціни між сторонами немає.

За твердженням відповідача, заборгованість за договором № 2064/16-БО-36 постачання природного газу від 15.12.2015 в сумі 117 942,50 грн. була повністю сплачена позивачу 08.04.2016 і на час звернення позивача до суду основний борг за газ відсутній.

З розрахунків позивача (а.с. 24) також вбачається, що повний розрахунок за отриманий по договору газ у січні 2016 на суму 117 942,50 грн. відповідачем було проведено 08.04.2016.

При цьому за розрахунками позивача (а.с. 24) повну оплату газу відповідач повинен був провести 16.02.2016, проти чого відповідач не заперечує.

Позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 7 373,02 грн., 502,71 грн. 3 % річних та 1 179,43 грн. інфляційних втрат (а.с. 24) за прострочення розрахунків за газ, отриманий в межах дії договору між сторонами в січні 2016.

Відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016р. №1730-VIII, який набрав чинності 30.11.2016р., законодавцем визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 3 ст. 7 вказаного Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом (30.11.2016).

Закон № 1730 з умовами про списання санкцій є способом державної допомоги суб`єктам підприємництва. Так, згідно п. 4) ч. 1 ст.4 ЗУ "Про державну допомогу суб`єктам господарювання" від 01.07.2014, однією з форм державної допомоги є списання боргів, включно із заборгованістю за надані державні послуги, списання штрафних санкцій, компенсація збитків суб`єктам господарювання.

Згідно статті 1 Закону України «Про теплопостачання» №2633-ІV від 02.06.2005р. теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про теплопостачання» господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

Відповідач надав суду копії ліцензій на виробництво, транспортування і постачання теплової енергії (а.с. 44-46), які були чинними на час дії договору між сторонами від 15.12.2015, а тому підприємство-відповідач підпадає під дію ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016р. №1730-VIII.

Оскільки матеріалами справи підтверджується проведення відповідачем повної сплати коштів за газ, отриманий у січні 2016 року, до 30.11.2016 за договором між сторонами, то господарський суд дійшов висновку, що нарахування позивачем (як постачальником газу) відповідачу пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення розрахунків суперечить Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», тому є безпідставним.

Частина 3 статті 7 Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016р. №1730-VIII є імперативною нормою прямої дії, яка підлягає безумовному застосуванню до спірних правовідносин без включення відповідача до спеціального Реєстру, передбаченого цим Законом.

При цьому суд виходить з такого:

Суд бере до уваги положення статті 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а саме що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

У відповідності до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 07.02.2018 по справі № 927/1152/16 Верховним Судом викладено правову позицію, що частиною третьою статті 7 Закону № 1730 врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, і передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідомило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України у межах своєї компетенції).

Отже, на борг по газу, погашеному до 30.11.2016 згідно положень ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016р. №1730-VIII санкції не нараховуються, а нараховані санкції підлягають до списання.

Тому нарахування позивачем санкцій, що є предметом позову у даній справі за всі визначені позивачем періоди, є безпідставним і тому до стягнення вони не підлягають.

Отже, правомірність підстав позову з боку ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не доведена, а тому в позові слід відмовити повністю.

Згідно ст. 129 ГПК України при відмові в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 19 березня 2020

Суддя Н.М. Спаських